Kuffa, Štefan, poslanec NR SR (2015-09-25):
Ďakujem za slovo. Nebudem dlho, ďakujem. Vážená pani podpredsedníčka, vážený pán minister, vážený pán spravodajca, ja som sa chcel opýtať, nakoľko to tu tak nepadlo, pán minister to v tom úvode tak spomenul, že tie práporčícke hodnosti sa rušia, teda budeme mať poddôstojníkov, dôstojníkov a generálov, z tohoto tak asi vyplýva. Ale chcem sa opýtať, lebo aj pri profesionálnych vojakoch aj v podstate boli v práporčíckych hodnostiach a oni sú v zálohách, či aj tam sa to bude meniť. (Reakcia ministra.) Hej, už to nie. To je jedna vec. A chcel som sa opýtať potom ešte na tak, dáva to logiku, ja som sa tak nad tým zamyslel, však my tá generácia stredná alebo staršia tak sme zažili tú vojenčinu, vojenskú službu, tak myslím si, že poddôstojníci sú dostatočne pripravení aj fundovaní na to, aby aj zabezpečovali ten tyl, lebo tie práporčícke hodnosti väčšinou boli to vojaci takí, ktorí zabezpečovali ten tyl. Ale prepáčte mi, pán minister, ja ešte predsa len nastolím teda jednu otázku. No a je to také, tak som sa nad tým dosť vážne ako zamyslel a teraz je tá príležitosť, ono to tak súvisí s tým prvým celkom návrhom zákona a otvárame ústavný zákon. Ja som sa už častejšie nad tým zamýšľal a zvlášť teraz, keď sú také pnutia vo svete, aj vojny a konflikty a v podstate aj susedná krajina Ukrajina je tiež, dá sa povedať, veľmi ťažko skúšaná, zomierajú tam ľudia. Je tam naozaj otvorená vojna, teda to prímerie je stále také otázne, aj cez tie médiá čo tu preniká. Ale chcel som sa opýtať a nastoľujem takú otázku, že vrchným veliteľom ozbrojených síl v zmysle ústavy čl. 102 je prezident Slovenskej republiky. (Reakcia ministra.) Hlavný veliteľ, tak, hlavný veliteľ. A chcel som sa opýtať: A nebolo by to lepšie, ak by boli to traja ľudia, traja ústavní činitelia? Bol by to prezident, predseda vlády a predseda parlamentu. V tak vážnej situácii, ako vypovedať vojnu a, samozrejme, je to so súhlasom Národnej rady, ale predsa sa mi zdá pri tých napätých situáciách, keď je predsa, keď sú to traja ľudia, tak myslím si, že bolo by to aj pre našu krajinu, si myslím, teda že by to mohlo byť teda bezpečnejšie. Pán minister sa usmieva, ale takáto otázka nie raz, nie dva razy ma naozaj prenasledovala priam alebo napadla pri tých situáciách, ktoré dnes zažívane na tých vojnových konfliktoch, ktoré sú tuná. Možno by sme sa dnes tak usmievali, že však nás sa to tak netýka, ale v podstate s Ukrajinou máme my bezprostredne ako túto hranicu. Aj vidíme, že čo sa deje, veď aj občania sa sťažujú, že lietadlo pri tých manévroch sa nízko vznieslo a išlo nad tou našou krajinou. Vidíme pobaltské krajiny a aj to napätie, ktoré tuná je v podstate medzi, teraz poviem, tak Západom a Ruskom, ani nie medzi Východom a Západom, jak to kedysi bolo, ale tým Ruskom. Ja tento postoj, a to už tak všeobecne poviem a tým aj skončím, ja som za to, aby sa zmierňovalo toto napätie, aby naša krajina nebola tá, ktorá hrozí Rusku, veď nedávno mali sme osláviť 70. výročie ukončenia druhej svetovej vojny a naši vojaci, a vtedy to boli sovietski vojaci, v podstate patrili medzi víťazov. A teraz neviem si to ani predstaviť reálne, pán minister, aj keď sme začlenení teraz vo vojskách NATO. Ja keď som bol ako záklaďák, ako vojak, vojská NATO pre nás boli najväčším nepriateľom, najväčším nepriateľom a to každú chvíľu mala vypuknúť vojna. My sme boli cvičení tak, aj sme mali aj v noci, aj koľkokrát aj v zime tie poplachy a naša životnosť, nášho útvaru, ja som slúžil v Západovojenskom okruhu, tak bola päť minút. Päť minút sme mali a my sme boli nárazniková zóna. My sme boli nárazníková zóna. A nie že vojna má vypuknúť, ale atómová vojna. Ja si myslím, že ja už som tak poznačený hlboko ako aj tým výcvikom, aj tým všetkým, človek na to nemôže ako zabudnúť a v podvedomí stále mám, tak to mám hlboko zakódované, tú hrozbu tej vojny, preto ja aj veľakrát tieto veci nepodceňujem aj v tej susednej krajine. Ja si myslím, že naša krajina by nemala nepriateľsky vystupovať voči Rusku, a tak sa stále nad tým usmievam, ten najväčší nepriateľ, ktorí my sme boli tak v podstate pripravovaní a cvičení, a to bolo práve NATO, tak dneska my sme jeho spojencami a s tými, s ktorými sme spojencami boli, tak odrazu sme na tej opačnej strane brehu. Určite aj keď sú aj také medzinárodné konflikty alebo možno napätia, ja budem stále ten, ktorý bude vyzývať k tomu, aby sa viedol dialóg a dialóg do vyčerpania, priam do omdletia, aby naozaj nerinčali zbrane. Lebo akonáhle sa rozpúta konflikt a vojnový konflikt, tak veľmi ťažko sa to utícha. A samozrejme aj naša krajina aby mala profesionálnu armádu a profesionálnych vojakov, ale aby títo vojaci aj tá naša armáda predovšetkým slúžila ako obranná jednotka a aby sme sa nezaradzovali medzi nejakých agresorov. Ďakujem.