Vašečka, Richard, poslanec NR SR (2012-09-14):
Dobrý deň, pre niektorých dobré ráno. Ďakujem, že môžem začať a pokračovať v tejto rozprave. Pani predsedajúca, milí kolegovia a kolegyne, ja by som chcel povedať, že nie som podnikateľ, nie som zamestnávateľ, nie som kapitalista, som taký typický zamestnanec. Keď som dokončil svoje vysokoškolské štúdium, tak som bol cez prázdniny dva mesiace na úrade práce, pretože ma zamestnali až od 1. septembra ako učiteľa. A odvtedy 15 rokov som bol v zamestnaneckom pomere. Teraz ako poslanec, predpokladám, že tiež pokračujem v nejakom zamestnaneckom pomere, takže som taký typický zamestnanec, čiže nemôžte ma obviniť, že som nejaký zástanca podnikateľov a kapitalistov. Navyše ako učiteľ, teda prevažnú časť som trávil ako učiteľ a takisto ako učiteľ, ako zamestnanec podporujem požiadavky učiteľov, ich štrajk, ktorý včera bol, lebo to veľmi dobre chápem. A ak si pamätáte, tak keď bola debata a rozprával som o Programovom vyhlásení vlády, tak som tu mával so svojou výplatnou, resp. svojím platovým dekrétom, ktorým som chcel poukázať hlavne na to, aká je situácia v školstve. Chcem vám povedať, že napriek tomu ako zamestnanec som bol spokojný, teraz nemyslím, že by som nemal záujem, aby sa moje platové pomery zvýšili, alebo že by som bol spokojný so situáciou napríklad konkrétne v školstve. Skôr to bolo také vnútorné nastavenie. Mnohí sa mi tak čudovali, že ty si učiteľ, otec rodiny a si spokojný? A ja hovorím. Viete čo, mňa rodičia vychovali skromne, ja som spokojný. Snažím sa pracovať, zarobiť si, živiť rodinu. Čo je veľmi dobré, zobral som si aj manželku, ktorú tiež rodičia vychovali ku skromnosti. Takže kvôli tomu nejaké stresy, napätie, hnevy doma nikdy sme nemali. Nijaké mindráky z toho, že máme malé platy alebo že nemôžme vyžiť. A máme spolu štyri deti, ktoré sa tiež snažíme viesť ku skromnosti, a preto teda aj ku spokojnosti. Biblia hovorí takú veľmi múdru vetu, že „spokojnosť je veľkým ziskom“. Chcem teraz povedať, že nie spokojnosť s nespravodlivosťou, nie spokojnosť s nejakým vydieraním, nie spokojnosť s nejakými nespravodlivými podmienkami, to určite nie, ale také vnútorné nastavenie. Chcel by som ešte spomenúť v rámci vyjadrenia sa ku Zákonníku práce taký príklad, ktorý ma teraz v nedávnych dňoch tak sa dotkol. Jeden známy, ktorý tiež pracoval v školstve, tiež v podobnej situácii ako ja, z rôznych dôvodov zo školstva odišiel aj kvôli financiám, aj kvôli rôznym pracovným náročným záležitostiam a začal teda podnikať v nejakom obchodníctve, resp. predával nejaké veci. Stále to išlo s ním dole vodou a v nedávnych dňoch mi hovoril, že odchádza do zahraničia pracovať, aby uživil rodinu. Čiže on ako podnikateľ, ako samostatne zárobkovo činná osoba nakoniec skončil horšie, ako keď bol ako zamestnanec, ako učiteľ. To je jeden konkrétny príklad, ktorý som teda zažil. Chcel by som, neviem, či tu je pán Blaha, je, pozdravujem, chcel by som sa možno vyjadriť, tak trošku dotknúť sa tých poznámok, ktoré tu zazneli na adresu sociálnej náuky cirkvi. Najviac to iskrilo medzi pánom Blahom a pánom Brockom. Teda myslím si, že pán Blaha použil nevhodne termíny kacír a heretik. Ja si myslím, že jednak nie je vhodné používať a navyše aj o ich obsahu by sme sa mohli veľmi dohadovať, či boli vhodne aplikované. Ale nechcem tu teraz prednášať o sociálnej náuke cirkvi, ale chcel by som možno tak pripomenúť, že je pravda, že katolícka sociálna náuka je orientovaná na chudobných a odkázaných a to je pravda. Len veľmi zásadný rozdiel je, ako túto orientáciu aplikujeme. A tá aplikácia toho sociálneho učenia cirkvi je podstatne iná ako u marxistov a podobných. To znamená, že aplikácia tohto učenia, tej orientácie na chudobných a odkázaných, nie je v tom, že urobíme zo zamestnávateľov, z bohatých, nepriateľov. Nepostavíme ich do triedneho boja. A byť orientovaný na chudobných a odkázaných neznamená byť proti tým iným. Byť proti tým zamestnaným a bohatým. A ďalšia veľmi dôležitá vec, ktorú podľa mňa hovorí zdravý rozum, je spravodlivosť. To znamená, dať každému, čo mu patrí, a v tom to je. Nie vymáhať alebo snažiť sa posúvať práva jednej alebo druhej strany oproti tým ostatným. A naozaj treba byť spravodlivý aj k zamestnávateľom, ktorí vytvárajú ten priestor na zamestnanie, vstupujú do toho rizika, nesú všetky tie nároky. Ja vám poviem takto. Ponúkli mi aj účasť byť riadiacim pracovníkom v školstve, ale odmietol som to. Chcel som zostať učiteľom. A poviem vám, že nezávidím napríklad v dnešnej dobe nikomu byť riaditeľom školy. Hoci by som možno mohol mať vyšší plat, bol by to nejaký kariérny postup. Pretože ja ako zamestnanec mám tú svoju vyhranenú pracovnú úlohu a tú si vykonám. O tú sa starám. Je náročná, ale mám ju rád, robím ju rád. Rád sa tomu venujem. Pre mňa konkrétne to znamená pracovať s mladými ľuďmi, s deťmi, učiť ich, komunikovať s nimi. Ak by som mal prevziať ešte k tomu ďalší ten rozmer tej zodpovednosti a aj tej ekonomickej zodpovednosti, napríklad kde zohnať pre tých učiteľov na tie platy, aby sa vyriešilo toto a tamto, a keď nám uvoľnia také a také prostriedky. A tieto nám neuvoľnia. Je to veľmi náročné. Takže ja by som chcel povzbudiť možno hlavne k tomu, aby sme tu nevstupovali do nejakého, alebo nevytvárali taký dojem, že je potrebné, aby tu niekto proti niekomu bojoval. Aby sme stavali proti sebe zamestnancov a zamestnávateľov. Aby sme mali pocit, že jedni len rozmýšľajú, ako okradnúť tých druhých. Áno, dejú sa nespravodlivosti a proti tým sa treba jasne ozvať a je dobré, ak to Zákonník práce rieši. Keď teda sme pri tej téme z toho sociálneho učenia cirkvi, katechizmus hovorí o tom, že nevyplatiť spravodlivú mzdu je donebavolajúci hriech. A to je veľmi vážna vec. (Reakcia z pléna.) Potom sa vyjadríte vo faktickej poznámke, dobre, pani Vaľová. Ďakujem. Hej. To znamená, že tieto veci je potrebné riešiť. A chcel by som možno aj na stranu teda pravicových strán povedať, že sociálni demokrati, strana SMER, to robia dobre. Pretože oni hovoria v drobných, oni to rozmieňajú na drobné. Hovoria o ľuďoch, hovoria o zamestnancoch, ktorých je veľa, ktorých je viac. Kdežto možno tak – nemáme tu nikoho z SDKÚ – SDKÚ aj v rokoch svojej najväčšej slávy hovorila o makroekonomike. Tomu ľudia nerozumejú. Hovoria o tom, že je nejaký rast, len nikto sa nenaje z hospodárskeho rastu. Keď je plus 10 % rast, je to výborné, len možno nejaká taká arogancia, ktorá vzbudzuje dojem, že o jednotlivých ľudí nie je záujem. Takže ja by som vás chcel povzbudiť aj k tomuto, aby sme tu nevytvárali takýto dojem, že niekto je proti niekomu, aby sme sa nesnažili stavať napríklad na stranu zamestnancov, ktorí mnohí sú naozaj chudobní a odkázaní a majú veľmi malé výplaty, že cirkev je na ich strane proti zamestnávateľom, proti bohatým. Ďakujem.