M. Fronc, minister školstva SR: (2005-03-18):
Návrh zákona vychádza z Programového vyhlásenia vlády Slovenskej republiky, v ktorom sa uvádza: „Zlepšenie oblasti financovania zabezpečí vláda aktívnym vytváraním podmienok pre rozvoj viaczdrojového financovania vysokého školstva vrátane príspevkov študentov na náklady spojené so štúdiom v jeho dennej aj externej forme.“ Panie poslankyne, páni poslanci, o návrhu zákona, ktorý zavádza pre študentov účinný sociálny systém a efektívny systém pôžičiek a aj ich čiastočnú spoluúčasť na financovaní vlastného štúdia, sme tu v pléne Národnej rady už raz začali diskutovať. Odvtedy prešlo pár mesiacov, v návrhu zákona sme urobili viacero zmien, o ktorých budem hovoriť o chvíľu, teraz však chcem zdôrazniť, že sme zbytočne stratili takmer rok. Dnes sme tu už mohli mať modernú legislatívu a už sme mohli rozbehnúť účinné a efektívne nástroje, ktoré by zvýšili kapacitu vysokých škôl a tým pádom šance našich mladých ľudí dostať sa na vysokú školu. A to by zároveň pomohlo celému nášmu vysokoškolskému systému, tak ako sa to stalo v mnohých krajinách Európskej únie či OECD, kde zaviedli školné a súčasne aj účinný podporný sociálny systém. Ešte predtým, než sa dostanem k obsahu zákona, chcem jednoznačne povedať, ak teraz by sme neschválili návrh zákona o študentských pôžičkách, bude to pravdepodobne na dlho zastavenie reformy nášho vysokého školstva. A o kvalite našich vysokých škôl budeme naďalej viesť iba často dlhé reči bez konkrétneho obsahu a o konkurencieschopnosti našich vysokých škôl sa bude dať povedať veľmi málo. Ak teraz nenájdeme vôľu na presadenie síce ťažkých, ale nevyhnutných zmien, potom nám treba zabudnúť na dlhé roky, že by sa niektorá naša vysoká škola či univerzita zaradila do zoznamu 500 najkvalitnejších vysokých škôl. Naše vysoké školy potom s najväčšou pravdepodobnosťou ostanú aj naďalej pred bránami tejto známej päťstovky. Netvrdím to, že reforma je všeliekom na všetky neduhy nášho vysokého školstva, a ani to, že sa kvalita a zlepšenie prejavia ihneď, ale som presvedčený, že je to dobrý a potrebný začiatok. Nebude jednoduchý, ale školstvo je zložitý systém, na ktorý neexistuje jednoduché a už vôbec nie populistické riešenie. Ak chceme pristúpiť k reformovaniu nášho vysokého školstva zodpovedne, v prvom rade sa musíme zbaviť toho najnepravdivejšieho mýtu, ktorý sa zvykne používať, a to, že školstvo je zadarmo. Nič nie je zadarmo, ani vysokoškolské vzdelávanie. Niekto predsa musí učiteľovi zaplatiť plat, niekto musí zaplatiť za kúrenie, za náklady na opravu budov, jednoducho tieto prostriedky treba platiť. Len tento rok, mimochodom, zo štátneho rozpočtu práve na to išlo viac ako 10 mld. Sk. Ale chceme v trende zvyšovania investícií z verejných zdrojov do vysokoškolského vzdelávania a vôbec do vzdelávania pokračovať. Ale je pritom potrebné zaviesť spravodlivosť, pretože úžitok z vysokoškolsky vzdelaných ľudí má nielen celá spoločnosť, ktorá, ako som už spomenul, investuje do vysokoškolského systému ročne miliardy slovenských korún, ale celkom iste aj samotný absolvent vysokej školy. Dnes už nikto nepochybuje o tom, že vysokoškolsky vzdelaný človek na rozdiel od ľudí bez takéhoto vzdelania nemá problém nájsť si prácu, a nikto nepochybuje o tom, že platy vysokoškolsky vzdelaných ľudí sú podstatne vyššie ako ľudí, ktorí toto vzdelanie nemajú. Preto sa snažíme zaviesť systém, ktorý nastaví spravodlivé parametre, ale zároveň bude motivovať, vyvinie tlak na zvyšovanie kvality a umožní študovať všetkým mladým ľuďom, ktorí na to majú predpoklady, a to aj tým, ktorí dnes ani nepomýšľajú, aby išli študovať na vysokú školu, pretože pochádzajú zo sociálne slabších rodín a si to nemôžu dovoliť. Teda spravodlivý, kvalitný a konkurencieschopný systém fungovania našich vysokých škôl, dostupný pre každého, to je cieľ tejto reformy. Vážení páni poslanci, panie poslankyne, návrh zákona zavádza čiastočnú finančnú spoluúčasť študenta alebo, ak chceme alebo chcete povedať, školné. Ale nie je predsa spravodlivé, aby vysokoškolské štúdium bolo aj naďalej financované len zo štátneho rozpočtu, teda zo zdrojov všetkých daňových poplatníkov, keď má z neho v prvom rade úžitok ten, ktorý vysokoškolské vzdelanie získa. Nie je dôvod, aby celá spoločnosť v plnej miere sa skladala na náklady na študenta, teda aby jeho štúdium platili aj tí, ktorí z neho nemajú bezprostredný zisk, pretože sami nikdy neštudovali a ani nikto z ich rodiny neštudoval. Vzdelanosť a zvyšovanie vzdelanostnej úrovne spoločnosti však určite patrí aj do kategórie verejných statkov, z ktorých má prospech celá krajina. Práve preto chceme zaviesť čiastočnú finančnú spoluúčasť študentov, od nuly počas prechodného obdobia dvoch rokov do 30 % priemerných nákladov. Zvyšok, teda viac ako dvojnásobok nákladov na študenta, ktoré sú dnes na úrovni okolo 86 000 korún, bude naďalej hradiť štát. Panie poslankyne, páni poslanci, analýzy zo zahraničia jednoznačne dokazujú, že v tých krajinách, v ktorých zaviedli školné a zároveň ale aj účinný podporný systém, sa znásobili šance študovať na vysokých školách nemajetným študentom. Naopak, tam, kde k takejto reforme nepristúpili, ostáva vysokoškolské vzdelanie aj naďalej nedostupné pre chudobných a monopolizované skupinou ľudí, ktorí majú vysokoškolské vzdelanie. A naša krajina potrebuje v prvom rade zvýšiť počet vysokoškolsky vzdelaných ľudí. A teda musíme aj rozšíriť okruh tých, ktorí by ho mohli absolvovať. Podobne ako v iných krajinách, kde pristúpili k reforme vysokoškolského systému a zaviedli finančnú spoluúčasť, aj my v návrhu zákona zavádzame účinný sociálny systém a efektívny systém pôžičiek. Súčasný sociálny podporný systém nie je pre študentov výhodný. Počet poberateľov sociálnych štipendií dnes je približne 10 %, teda zo 100 000 študentov necelých 10 000 študentov poberá sociálne štipendiá. Alarmujúcejšie je porovnanie výšky sociálnych štipendií, kde je maximálna výška sociálneho štipendia 2 000 Sk. A keďže podľa našich analýz priemerné náklady študenta na mesiac vychádzajú čosi menej ako 4 900 korún, presnejšie 5 500 pre tých, ktorí študujú mimo bydliska, a 3 230 pre tých, ktorí študujú v mieste bydliska, mladý človek z nízkej príjmovej skupiny nemá šancu študovať, pretože z takéhoto sociálneho štipendia určite nedokáže pokryť ani tie najnutnejšie výdavky. Navrhovaná novela zákona však upravuje poskytovanie sociálnych štipendií tak, že podľa našich odhadov bude mať na ne nárok okolo 30 % študentov a navyše maximálna výška štipendia sa viac než strojnásobí, pri súčasnom životnom minime to činí 6 870 Sk, samozrejme, v závislosti od bydliska, od miesta štúdia a od výšky životného minima. Novela zákona zavádza pojem priemerné náklady študenta denného štúdia súvisiace so štúdiom, za ktoré sa pre študenta študujúceho do 30 km od miesta bydliska pokladá suma životného minima pre jednu plnoletú osobu, čo je v súčasnosti 4 580 Sk. Samozrejme, v krátkom čase očakávame, že životné minimum vzrastie, a tým sa aj posunie táto suma hore. Pre študentov študujúcich vo väčšej vzdialenosti od bydliska to bude robiť 1,5-násobok tejto sumy čiže spomínaných 6 870 Sk. Takže študent, ktorý pochádza zo sociálne znevýhodneného prostredia, si z takéhoto štipendia určite pokryje všetky nutné výdavky spojené so štipendiom a možno aj niečo navyše. Navyše sa domnievame, že táto sociálna podpora pozitívne ovplyvní ekonomicky najslabšie regióny. Dá sa totiž predpokladať, že väčšia časť štipendií poputuje práve študentom z chudobnejších regiónov Slovenska, čo iste môže pomôcť znížiť ekonomickú priepasť medzi študentmi v jednotlivých regiónoch. Druhý podporný mechanizmus, ktorý zákon zavádza, sú pôžičky. Jednak návrh zákona počíta so zavedením nových pôžičiek na školné, na ktoré má študent zo zákona nárok do výšky školného, a jednak oproti minulosti navrhujeme pre študentov aj pôžičky na náklady spojené so štúdiom, ktoré by naďalej poskytoval Študentský pôžičkový fond. Pôžičku až do výšky maximálneho školného bude môcť dostať ktokoľvek bez ohľadu na to, na akej študuje vysokej škole, či verejnej, súkromnej alebo vysokej škole v zahraničí. Podmienky na poskytnutie takejto pôžičky budú pre študentov výhodné a nebudú pre nich znamenať ani väčšie byrokratické zaťaženie. Návrh zákona navyše vytvára podmienky na to, aby pôžičku mohol splatiť za dlžníka napr. zamestnávateľ alebo v istých prípadoch štát. A predpokladáme vytvorenie programu na splácanie pôžičiek práve pre študentov zo zamestnaní, ktoré táto krajina potrebuje, v tomto prípade myslím v prvom rade na učiteľov. Peniaze pritom dostane študent ihneď, a teda ihneď bude z nich mať úžitok, ale splácať pôžičku bude vlastne až po ukončení štúdia, teda po troch až piatich rokoch. Splatnosť sa pritom začína až v tom prípade, keď príjem absolventa vysokej školy presiahne úroveň minimálnej mzdy. Čiže, je to síce hypotetický príklad, ale aj taký môže nastať, ak by príjem počas produktívneho života nepresiahol u takéhoto absolventa úroveň minimálnej mzdy, napr. ak by bol celý život nezamestnaný, potom pôžičku nebude musieť splatiť a túto ťarchu zaňho preberie štát. Rovnako sa domnievam, že výhodné je aj úročenie pôžičiek. Študent si bude môcť požičať peniaze za veľmi nízky úrok, ktorý bude blízky tomu, za ktorý si požičiava štát, v súčasnosti je úročenie pre štát 3,64 %. Pokiaľ si zoberieme modelový príklad, že bude študent platiť školné, tak ako to uvádzame aj v dôvodovej správe, priemerne 8 000 Sk ročne, potom počas plného päťročného, teda bakalárskeho i magisterského, by jeho pôžička bola maximálne 40 000 korún. A po skončení školy, ak by ju splácal v priebehu 10 rokov pri štvorpercentnom úročení, tak by mesačné splátky boli necelých 460 korún mesačne. Samozrejme, ak by si tie splátky rozložil na 15 rokov, tak ešte budú nižšie. Takže záťaž, o ktorej sa často hovorí, je naozaj minimálna, keď uvážime to, čo som už spomínal, že vysokoškolsky vzdelaný občan má vyššie a lepšie príjmy, ako ich majú občania, ktorí takéto vzdelanie nemajú. Domnievam sa, že obavy z pôžičiek sú naozaj neopodstatnené a často zbytočne dramatizované. Splátka úveru totižto nemôže byť pre absolventa vysokej školy naozaj takým vážnym bremenom, najmä keď si uvedomíme, že dnes si ľudia požičiavajú desaťtisíce na televízory, práčky či iný spotrebný tovar v splátkových predajoch za podstatne horšie úroky a investujú tak do lepších životných podmienok. Ale myslím si, že rovnako by sme si mali  začať vážiť vzdelanie a investovať doň. Vážené dámy, vážení páni, som presvedčený, že keď si niekto začne za čosi platiť, začne požadovať za svoje peniaze aj kvalitu. Je totiž typická ľudská vlastnosť, že keď máme niečo zadarmo, teda, presnejšie, keď za niečo neplatíme, nedokážeme si to vážiť a nestaráme sa príliš o to. A teda inak sa začnú správať aj študenti. Za to, za čo budú platiť, začnú postupne požadovať to, aby im pedagóg predniesol kvalitnú prednášku, aby zorganizoval zaujímavý seminár, aby sa na svoje hodiny riadne pripravoval, aby počas konzultácií bol k dispozícii študentom. Dotazníky hodnotenia pedagógov potom nebudú len akousi povinnou jazdou, ale stanú sa skutočným nástrojom kontroly kvality vyučovacieho procesu. Občas počúvam argumenty, ako by si to asi mali naši študenti na vysokej škole zabezpečiť, či rôzne pochybnosti o tom, kto a ako je volený do študentských komôr, akademických senátov a podobne. Ale práve o tom to je. Vysokoškolák predsa nie je bezprizorná bytosť, ale dospelý človek, ktorý musí byť zodpovedný sám za svoj život, za svoje štúdium aj za jeho financovanie. Kto sa stará o to, ako si so životom, so zdravotnými, sociálnymi odvodmi či daňovými odvodmi poradí absolvent strednej školy, ktorí sa rozhodol, povedzme, neštudovať na vysokej škole alebo dokonca ktorý sa nedostal na vysokú školu pre nedostatok miesta? Ale samotné školné určite nie je jediným receptom na to, ako zlepšiť kvalitu. Ešte v lete sme urobili pre skvalitnenie ďalší krok a upravili sme návrh zákona tak, aby Akreditačná komisia mohla kedykoľvek vyslať svojho odborníka na časť vzdelávacieho procesu a napr. aj na neverejnú časť štátnej skúšky. Takže ak by mal študent pochybnosti o tom, či ho budú jeho pedagógovia objektívne skúšať a posudzovať, môže to zaistiť aj tým, že na takejto skúške sa zúčastní odborník z Akreditačnej komisie. Dobrá vysoká škola, to nie je len vysoká škola, ktorá je dobre vybavená. Dobrá vysoká škola, to nie sú len dobrí pedagógovia, ale to sú aj dobrí študenti. A pýtam sa, čo môže byť lepšou motiváciou ako prospechové štipendiá. Viete dobre, že dnes na vysokých školách prakticky neexistuje odmeňovanie kvalitných študentov. Takže je úplne jedno, či niekto skončí s červeným diplomom alebo absolvuje vysokoškolské štúdium len tak-tak, ako sa hovorí, s odretými ušami. Návrh zákona však počíta práve so zavedením prospechových motivačných štipendií. Dokonca vláda odsúhlasila zmenu a škola bude musieť až 35 % z vybraných prostriedkov použiť v prvom rade práve na tieto motivačné prospechové štipendiá. A konečne takto bude môcť byť ocenená kvalita, usilovnosť, talent a dobrý výsledok študenta. Zvyšných 65 % prostriedkov zo školného pôjde práve na skvalitnenie výučby, na vybavenie vysokých škôl pomôckami, výpočtovou technikou, knihami, potrebnými pokusnými materiálmi, ktoré často si dnes študenti musia kupovať. A na to, aby sa tieto peniaze použili skutočne tam, kde práve študenti cítia ich najväčšiu potrebu, zavádza zákon pre študentov práve v senáte právo, v istom zmysle by som to nazval právo veta. Ďalej, odhadujeme, že asi 20 % zo študentov by mohlo získavať prospechové štipendium a ročne by to mohlo robiť čiastku okolo 15 000, možno 20 000 korún pri priemernom školnom, ktoré máme odhadované na začiatku vo výške okolo 8 000 korún. Teda summa summarum je to veľmi jednoduchá matematika. Aj ten študent zo strednej vrstvy, ak sa bude dobre učiť, naozaj ak sa bude dobre učiť, tak ešte na tom môže v konečnom dôsledku získať. Takže mechanizmov na skvalitnenie vysokoškolského vzdelávania je v reforme nastavených niekoľko. A zároveň chcem pripomenúť, že vznikajú dve nezávislé agentúry, ktoré by mali v krátkom čase začať hodnotiť kvalitu našich vysokých škôl a univerzít. Jedna z nich by mala byť pod záštitou Slovenskej rektorskej konferencie a ministerstva školstva, druhá je nezávislá agentúra. Panie poslankyne, páni poslanci, v roku 2002 sme urobili prvú časť vysokoškolskej reformy. Aj vtedy mala množstvo odporcov, ale našťastie zvíťazili vecné argumenty pred politikou. Teraz po troch rokoch vidíme prvé výsledky tejto reformy. Nastavili sme nový systém financovania a ďalšie mechanizmy, ktoré začali vysoké školy učiť šetriť a efektívne hospodáriť. A ten výsledok po troch rokoch je taký, že nemajú vysoké školy dlhy. Z 20 verejných vysokých škôl 14 skončilo s kladným hospodárskym výsledkom skoro 300 mil. korún. A to sú prostriedky, ktoré vysoké školy použijú na svoj ďalší rozvoj. Jednoducho motivovali sme ich k efektívnemu hospodáreniu a jednoducho sa ho museli naučiť. Reformu však musíme dokončiť. Finančné prostriedky získané zo školného naučia školy bojovať, zápasiť o svojho študenta. A neexistuje lepší mechanizmus ako konkurencia, aby boli manažmenty vysokých škôl takto donútené prinášať kvalitu. Myslím si, že o tejto reforme sa už hovorilo dosť. A som presvedčený, že je načase ju schváliť. Viete, v istom časopise konštatoval jeden z renomovaných novinárov, že ako minister školstva som investoval do diskusie o nej viac ako polovicu svojho pracovného i mimopracovného času. Fakt je, že som presvedčený, že s výnimkou tých, ktorí nechcú počuť o tejto reforme, získala reforma podporu väčšej časti akademickej obce a získala podporu aj u značnej časti študentov, napriek tomu, že zavádza školné. V médiách síce stále rezonujú skôr odporcovia, chápem, že je to zaujímavejšie pre médiá, ale sú aj mládežnícke organizácie, ktoré reformu podporujú. A chcem povedať, že k nej sa pridali aj viaceré senáty priamo vysokých škôl, môžem vymenovať Trnavskú univerzitu, Slovenskú poľnohospodársku univerzitu, univerzitu v Ružomberku. Nakoniec, páni poslanci, panie poslankyne, viete, že som diskutoval aj s mnohými z vás, ktorí máte v rukách rozhodnutie o tom, či zmodernizujeme a zefektívnime náš vysokoškolský systém alebo nadlho pochováme reformu a spolu s ňou aj šance na zlepšenie nášho vysokého školstva. Ja si uvedomujem, páni poslanci a panie poslankyne, že táto reforma prináša aj zavedenie nepopulárneho kroku, ale zodpovedný politik musí robiť aj ťažké a nepopulárne rozhodnutia. Ak teraz spolu nenájdeme podporu pre túto reformu, pôjdeme podľa môjho presvedčenia proti vysokým školám, pôjdeme proti trendu Európskej únie a vyspelých krajín OECD. A nakoniec chcem povedať, že aj nedávne hodnotenie Slovenska zo strany OECD nám jasne a jednoznačne odporúča, aby sme zaviedli školné spolu s účinným sociálnym systémom. Panie poslankyne, páni poslanci, predkladaný návrh zákona je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky a ostatnými právnymi predpismi, nie je v rozpore so žiadnymi medzinárodnými záväzkami Slovenskej republiky ani s právom Európskej únie. Panie poslankyne, páni poslanci, prosím, buďte odvážni a buďte zodpovední pri svojom rozhodovaní, pretože toto rozhodnutie potrebujú študenti, vysoké školy aj celá naša krajina, Slovensko, ktorá práve môže budovať na svojom ľudskom potenciáli, na vzdelaných ľuďoch. Ďakujem. (Potlesk.)