M. Sabolová, poslankyňa: (2007-05-11):
Hlavnými východiskami, z ktorých vychádza politika Kresťanskodemokratického hnutia v oblasti zdravotníctva, sú navzájom súvisiace podmienky stanovenia reálnej potreby zdravotnej starostlivosti, určenia jej reálnej ceny a zabezpečenia jej žiaducej a reálnej kvality. Súvisiacou podmienkou je aj stanovenie sociálnej únosnosti občana pri jeho finančnej spoluúčasti. Tieto základné východiská musia vytvoriť rovnováhu medzi osobnou zodpovednosťou, solidaritou a zdravotníckou politikou štátu pri zachovaní dostupnosti a rovnocennosti prístupu k zdravotnej starostlivosti pre každého občana Slovenskej republiky. Toľko je úvodná téza aj z toho programu, s ktorým sme išli do tohto parlamentu. Určenie reálnej ceny zdravotnej starostlivosti môžeme vidieť v minimálnej cene každého relevantného výkonu alebo postupu ako mernej jednotky, ktorá sa stanoví na základe vypracovanej metodiky a ktorej súčasťou bude aj hodnota práce. Musím konštatovať, že aj za roky dozadu, aj v súčasnom období sa táto reálna cena práce zdravotníckeho pracovníka, reálna cena výkonu nestanovila a prečo predkladám aj tento návrhu zákona. Chcem pripomenúť, že je to nielen súčasť programového vyhlásenia vlády, za ktorý zodpovedá táto vláda a strana SMER, ktorá riadi tento rezort, ale predkladám ho aj preto, lebo aj Kresťanskodemokratické hnutie hovorilo, že systém zdravotníctva bez zásadných zmien, reštrukturalizácie, redukcie a všetkých tých vecí, ktoré vo všeobecnosti hovoríme, nie je možné dofinancovať bez toho, aby sme nezvýšili aj odvodovú povinnosť štátu za svojich poistencov. Toľko k tej všeobecnej časti. Predložená novela zákona je veľmi krátka. Je to jeden paragraf, ktorým chcem riešiť nesystémový prvok, ktorý ešte v septembri minulého roku sa zaviedol vládnym návrhom zákona, ktorý sme schválili a bol účinný na 4 mesiace na skúšobnú dobu, pokiaľ dôjde k optimalizácii, redukcii, reštrukturalizácii. Bohužiaľ, dnes je máj a my sme objektívnu správu o reštrukturalizácii systému zdravotníctva nevideli. Navýšenie finančných prostriedkov za poistencom štátu zo 4 na 5 % vymeriavacieho základu na neobmedzený čas je potrebný aj preto, že vzniká veľký rozdiel vo financovaní a odvodových povinnostiach zamestnancov, ktorí platia do solidárneho systému oveľa viac ako štát za svojich poistencov, ktorých – tak ako mám v dôvodovej správe – aj chorobnosť, ale keďže ministerstvo financií je ako rezort, ktorý by sa mal vyjadrovať len k financiám a nie k tomu, či hovorím o chorobnosti, a k vecnej stránke zákona, bohužiaľ, stáva sa v poslednom čase, že ministerstvo financií skoro ku všetkým poslaneckým návrhom zákona dáva svoj výklad k vecnej stránke a nie k stránke rozpočtu. Čiže nielen ide o chorobnosť, ale sami dobre vieme, že deti, dôchodcovia, nezamestnaní je skupina ľudí, ktorí najviac navštevujú zdravotnícke zariadenia poskytovateľov, a tým najviac odčerpávajú zdroje, možno niekedy objektívne, možno niekedy nie celkom objektívne, zo systému. A treba tento prepad alebo tú spoluúčasť, tú solidárnosť, ak štát garantuje aj z ústavy zdravotnú starostlivosť, treba, aby ju aj dofinancoval za svojich poistencov primeraným spôsobom. Ak je na to iný názor, už vládna koalícia mala ísť v programovom vyhlásení vlády do zmeny systému. Nikto im v tom nebránil. Ale keďže lepší systém, ako dnes zrejme funguje, neboli schopní ponúknuť, aj programové vyhlásenie vlády hovorí v kapitole zdravotníctva na dvoch stranách skutočne len o nejakých kozmetických úpravách. Chcem sa ešte vrátiť k minuloročnej novele zákona o zdravotnom poistení, kde v dôvodovej správe a v dopade na štátny rozpočet ministerstvo konštatovalo tie dopady, a keď si, páni kolegovia, nájdete tú dôvodovú správu a prečítate financovanie a finančné prostriedky na rok 2007, 2008 a 2009, zistíme, že po štvormesačnej skúšobnej dobe s navýšením za poistencov štátu na budúci rok, na ďalších 8 mesiacov a na rok 2009 nám prostriedky v zdravotníctve klesajú s odvodovou povinnosťou štátu, ak ju zachováme na 4 %, pričom vieme, že reálne valorizácia výkonov, miezd, prevádzkové náklady a všetky nároky v systéme zdravotníctva stúpajú. Čiže veľmi zlá úvaha už zo septembra minulého roku pritom, že skúsime na 4 mesiace, potom uvidíme. Sami dobre viete z médií, z rokovania vlády, že boli predložené varianty na riešenie v systéme zdravotníctva. Jedna z nich je aj navýšenie za poistencov štátu zo 4 na 5 %. Keďže v druhom mojom predloženom návrhu zákona o poskytovateľoch nechcem hovoriť už všeobecnejšie o dopade a o tých niektorých problémoch v systéme zdravotníctva, v tejto mojej predkladacej správe načrtnem niekoľko tém: prečo to navýšenie za poistencov štátu, prečo treba dofinancovať systém, a to nehovorím, že ho netreba optimalizovať, reštrukturalizovať, rušiť. Prvú poznámku som povedala, že je dlhodobo veľmi nízky odvod za poistencov štátu, ako je odvod za samotných zamestnancov. Reálne ceny výkonov, ktoré neboli minimálne 5-6 rokov valorizované a ktoré majú vplyv a dopad na mzdy v zdravotníctve, je nutné stanoviť katalóg výkonov, ktorý bude mať aj ceny. My vieme dobre, že rezort pozastavil prácu komisie na katalógu výkonov. Dnes máme katalóg výkonov, ktorému chýbajú niektoré časti tela v katalógu. Máme katalóg výkonov, ktorý nehovorí však o cenách, čiže o nejakých štandardoch, na základe ktorých vieme určiť, či je, alebo nie je dofinancovaný systém, a preto by bolo potrebné, aby bol jasne zadefinovaný rozsah na základe týchto výkonov, ktorý bude hradený – a tu si treba úprimne povedať – z verejného zdravotného poistenia a ktorý bude musieť byť možno aj v princípe hradený poistencami v primerane únosnej sociálnej miere. Na základe zvýšenia a navýšenia percent zo 4 na 5 zreálnime aj cenu práce a vlastne bude možný tlak dnes zamestnancov na svojich zamestnávateľov bez ohľadu na štátne a neštátne subjekty zmierniť a pomaličky upravovať aj mzdy v rezorte zdravotníctva. Na základe toho, že bude navýšenie odvodov a že tie poisťovne budú mať určitým spôsobom aj viac finančných prostriedkov, bude tu slobodná voľba výberu poisťovne, nastane istá súťaž a tu je už len na rezorte zdravotníctva, ak si myslí, že je slabá kontrola týchto verejných zdrojov, treba zlepšiť prácu revíznych lekárov, rozšíriť kompetencie Úradu pre dohľad, ktorý môže ustrážiť zdroje, ak sa nám zdá, že unikajú v zdravotných poisťovniach na nejaké iné účely ako na poskytovanie zdravotnej starostlivosti. Navýšenie je potrebné aj preto, lebo treba zrovnoprávniť postavenie štátnych a neštátnych zariadení. Štátne zariadenia dnes aj v minulosti oddlžilo ministerstvo zdravotníctva, dofinancovalo, dalo kapitálové výdavky. Neštátne zariadenia sú financované jednozdrojovo, nikto ich neoddlžuje, nikto im nedá na kapitálové výdavky, a ak nebudú dofinancované z navýšenia prostriedkov, nebudú mať na reálne potreby prevádzkové či mzdové. Tak ako som hovorila, že ak chceme ustrážiť financovanie, treba možno posilniť niektoré kompetencie Úradu pre dohľad, ktorý by mohol vstúpiť aj nejakými kontrolnými zákonnými mechanizmami do využívania prostriedkov v poisťovniach, ale toto je problém rezortu. Recept im nedáme, keď budeme vládnuť, potom budeme robiť podľa týchto receptov. A chcem ešte povedať pri tých finančných prostriedkoch, pretože aj včera na hodine otázok zaznelo, že zdravotné poisťovne vykázali zisky, ktoré neboli použité do verejného zdravotníctva. Ak vykázali zisky či hospodársky výsledok, lebo treba si dať veľkú otázku, či vie rezort a či vedia aj samotné poisťovne povedať, čo je vlastne ten zisk, čistý zisk, myslím si, že to nikto nedefinoval v tom systéme zdravotníctva. A ak majú väčšie zisky, ako si myslíme, že sú objektívne, a strašne veľa rečí v posledných 2-3 mesiacoch dozadu bolo, prečo rezort, pán premiér nedali trestné oznámenie na niekoho, kto porušil hospodárenie s verejnými zdrojmi? Dodnes je pokoj a zistili sme, že aj štátne poisťovne majú hospodárske pozitívne výsledky, aj neštátne. Čiže ako niekedy tých slov sa vyriekne viac, ako potom sa dajú reálne hodnotiť a kvalifikovane posúdiť. A ak sa nám zdá, že sa prostriedky plytvajú, zvýšime kontrolný mechanizmus. Ak sa trošku lepšie pozrieme aj do oblasti poskytovateľov, nebudem to hovoriť už pri tom ďalšom zákone, na to, aby mohli fungovať a aby, niekedy možno je to viac kriku ako reálnych potrieb, ale na to, že je strašne veľa nadlimitných výkonov, ktoré neboli dofinancované z poisťovní a boli reálne vykonané, len je možno niekedy na poistencoch, že oni svoju potrebu zložia na poskytovateľa, ale že ich výkony, ktoré im boli vykonané, im nikto neuhradil alebo neuhradil ich lekárovi, to už niekedy nás pacientov ako netrápi, pričom my sme tí, ktorí prispievame do systému. Čiže už dnes aj práve tým, že máme strašne veľa výkonov, ktoré boli vykonané, urobené, nadlimitné výkony boli v poisťovniach hodené vlastne cez palubu a neboli dofinancované. Aj to samo nasvedčuje o tom, že treba ten systém dofinancovať. Ak hovoríme dnes, to sú aj slová opozície, že najväčšou čiernou dierou v zdravotníctve sú štátne subjekty a štátni poskytovatelia, poviem, čiastočne to môže byť pravda. Ale treba úprimne povedať, že aj tam sú objektívne dôvody, väčšinou tie koncové nemocnice, ktoré sú nehospodárne, kde nemocnica, ktorá musí zaplatiť základné – vodu, teplo, plyn – prevádzkové náklady, musí uhradiť odvody, ešte nezačne liečiť a nemá už zdroje na to, aby mohla, poviem, aj možno upraviť zdroje zdravotníckym pracovníkom. Bez ohľadu na to, že zdravotníci vedia, že aj tam sú problémy. Ale mnoho neštátnych poskytovateľov a tých nemocníc, ktoré prešli transformáciou, napriek tomu, že sa vyrovnali v minulom období s dlhom, dnes tvoria dlh preto, že sú nedofinancované, že nie je dostatok zdrojov na pokrytie výkonov, ktoré reálne boli vykonané. O zisku som hovorila. Ak je, ešte raz nebudem hovoriť, čas, jediná príležitosť na to, aby sme hovorili o téme zdravotníctva. Ak sme hovorili, že zisk je veľký a pán minister včera opäť hovoril o réžii v poisťovniach, prečo vládna koalícia nenavrhla zníženie režijných nákladov, a tým sme mohli obmedziť tvorbu zdrojov, ktoré sa používajú podľa vládnej koalície na iné účely. Ak pán minister včera hovoril o zisku a o režijných nákladoch, treba povedať, že percentá veľa nepovedia, lebo 5-6 %, 7 v poisťovni neštátnej je na počet poistencov počet zdrojov v objeme finančných prostriedkov oveľa nižší, ako možno nižšie percento vo Všeobecnej zdravotnej poisťovni, v Spoločnej zdravotnej poisťovni na raz taký balík poistencov, je oveľa vyšší výdajný, režijný výdavok. Čiže je potrebná reštrukturalizácia, je potrebné rušenie, redukcia, ale to, čo je dôležité a čo pán minister na základe tej skúšobnej doby štvorročnej alebo rezort nepripravil, je jasná sieť, regionálne garantovaná zdravotná starostlivosť aj v zmysle odporúčaní WHO, kde pacient nemusí z regiónov chodiť za každou zdravotnou starostlivosťou len do veľkého celku, tak ako to zaznelo aj na výbore, budú pacienti cestovať do Bratislavy, stúpnu iné režijné náklady. A chcem povedať, že dnes už možno povedať, v máji je skoro rok práce ministerstva zdravotníctva, môžeme povedať v čom doteraz, čo sa dodnes udialo: zrušené 20- a 50-korunáčky, ich dôsledky, nedoplatenie tých sľubov, ktoré boli, navýšenie zo 4 na 5 na štyri mesiace, skúšobná doba, vidíme, nereálna, 4-percentné obmedzenie réžie vidíme dnes, že kritizujeme tie režijné náklady, mali sme urobiť menšie, že sme zastavili exekúcie len vo svojich štátnych subjektoch, Ústavný súd pozastavil výkon tohto paragrafu, čiže zas nie dobrá právna norma, že sme právne normy v zdravotníctve otočili len na personálne zmeny, napríklad na Úrade pre dohľad, a že sme poskytli nejaké správy na výbore, v parlamente, vo verejnosti, v médiách, vo vláde, redukcia lôžok, eurofondy, poisťovne, jedna poisťovňa, rušenie zariadení, potom nerušenie zariadení – myslím si, že je tu istým spôsobom totálny chaos. Ak dnes hovorí vláda, že kríza v zdravotníctve nie je, myslím si, že potom nepočúva ani hlasy ľudí, ktorí v tom zdravotníctve pracujú, ani hlasy tých, ktorí o problémoch v zdravotníctve hovoria. A posledná poznámka je list predsedu vlády, ktorým mi odpovedal na interpeláciu na navýšenie miezd, to, čo sľubovali. Pán minister či pán predseda vlády hovorí, že je reálne navýšenie v tomto kontexte tak, ako sa kroky vlády dejú, k 1. 7., on nehovorí o žiadnych ďalších horizontoch, hovorí o horizonte 2010, vtedy môžeme hovoriť o násobku 1,5 až 3, čo sa obávam, že ani to nebude o 9 %. Čiže žiadne sľuby, ktoré sú a ktoré dali pracovníkom v zdravotníctve, ktoré dali občanom, sa nenapĺňajú a myslím si, že toto bola jediná agenda alebo jedna z veľmi mála agend, s ktorou išiel SMER do volieb, a myslím si, že nebol schopný reálne naplniť kroky, ktoré v predstavách bývalých poslancov parlamentu boli a ktoré boli podložené len kritikou všetkých krokov bývalej vlády. Páni poslanci, prepáčte, možno bolo to dlhšie, ale ak chceme otvoriť priestor na rokovanie o problémoch v zdravotníctve, môžu byť len cez rozpravu k zákonom. Pretože tento parlament nie je schopný otvoriť rozpravu k týmto témam ani na hodine otázok, ani vo všeobecnej rozprave, ani v iných témach a jediná možnosť nás opozičných poslancov hovoriť o týchto témach je predkladať do parlamentu návrhy zákonov týkajúce sa zdravotníckeho systému. Ďakujem.