P. Paška, poslanec: (2004-12-08):
Ďalší, tretí potenciálny zdroj, a s tým asi táto vládna koalícia, reformátori najviac počítajú, je peňaženka a vrecko občana, a to je zákonom, prijatým reformným zákonom o rozsahu zdravotnej starostlivosti definovaný potenciál rastu spoluúčasti pacientov. Chcem v nasledujúcom poukázať, že je to veľmi nebezpečná chiméra a naschvál to nazývam chimérou, ktorá je nerealizovateľná, ako to ukázali jednotlivé praxe európskych demokracií. Zároveň si však treba uvedomiť, aká miera ďalších súvisiacich nákladov je sprevádzaná prijatím reformy. Nuž ak hovoríme o rádovo cca 4 miliardách korún naviac z dvoch zdrojov, o ktorých som hovoril, treba otvorene povedať, že objem zdrojov, ktoré si vyžiada len napríklad prijatý zákon o rýchlej zdravotnej pomoci, je cca jeden až jeden a pol miliardy korún. Treba povedať, že prijatie zákona o zriadení Úradu pre dohľad nad poskytovanou zdravotnou starostlivosťou, len v samotnej činnosti si vyžiada cca 350 miliónov korún ročne na prevádzku a zriaďovacie náklady sa odhadujú zhruba na 100 až 150 miliónov korún. K tomu primeraný rast energie, zoberme plyn, elektrická energia, miera inflácie a dostávame sa opäť k faktu, ktorý poznáme od roku 1993 a ktorým som začal, že systém naďalej nebude mať dostatok zdrojov, aby pokrýval svoje elementárne základy. K tomu však chcem povedať to najdôležitejšie, že prijatím reformných zákonov sme v prostredí deficitu zdrojov umožnili ešte fungovať paradoxu tvorby zisku na úrovni zdravotných poisťovní, kde sme umožnili prechod z takzvaného „non profit“ na systém „profit“. Už podľa niektorých údajov ku koncu roka 2004 je zrejmé, že niektoré zdravotné poisťovne, ktoré budú predmetom transformácie a stanú sa súkromnými subjektami v zmysle obchodného práva, budú dosahovať zisk niekde na úrovni rádovo 250 až 300 miliónov korún za tento rok. Je vysoký predpoklad, že po aplikácii prijatých reformných zákonov sa tento zisk bude ešte zvyšovať. V súvislosti so známymi skutočnosťami, že aj keď zákon explicitne predsa len zamedzil priamemu výkonu podnikateľských aktivít aj v iných úrovniach a segmentoch celého systému, je vysoko pravdepodobné a potenciálne vzhľadom na dikciu obchodného práva, že spôsob, akým sa tieto zdroje stanú opäť základom výnosu a tvorbu zisku aj v iných segmentoch, nie je nepravdepodobný, a tak nás čaká ku koncu budúceho roka veľmi zaujímavý paradox alebo zaujímavé očakávanie, že na jednej strane sa systém bude boriť opäť s tvorbou dlhov. Je preukázané, že sa bavíme nielen o zariadeniach, ktoré sú na vyšších územných celkoch alebo na mestách, obciach, ale že aj nemocnice, ktoré sú stále vo vlastníctve štátu a mali by byť zo zákona transformované na akciové spoločnosti, budú naďalej produkovať stratu. A tak budeme svedkami dvoch tendencií, kde na jednej strane bude pretrvávať a rásť ziskovosť verejných zdrojov v súkromných rukách na úkor, na ich vlastný úkor v systéme, a k tomu, a to je riešenie, ktoré táto vláda predložila, bude narastať potreba zvyšovania spoluúčasti pacienta, paradoxne ako substitúcia zisku zo zdrojov vo verejnom poistení, ktorý sme zákonom umožnili dať do súkromných rúk. Dámy a páni, samozrejme, ja nemám žiadny problém so ziskom, veď ani nakoniec odsúdením podnikateľských aktivít, nakoniec je to primárny cieľ všetkých podnikateľských subjektov, ale táto tendencia, ktorá je nespochybniteľná, je naozaj tým najväčším paradoxom fungovania slovenského zdravotníctva. Natíska sa otázka a znovu sa vrátim k tomu, čo som povedal, bez ohľadu na to, či tá vláda bude pravicová, či bude ľavicová, či bude koaličná, konsenzuálna, akým spôsobom sa bude vlastne spravovať celý systém zdravotníctva. Ak hovoríme o uzavretom systéme na základe parametrov dostupnosti a solidarity bez ohľadu na ideológiu danej vlády, jednoducho nemôžeme konštituovať systém na parametroch, ktoré umožňujú jeho otvorenie a fungovanie takýchto tendencií. Chcem povedať v tejto súvislosti, že za najväčší nedostatok a za najväčšiu škodu celej reformy zdravotníctva považujem, že napriek proklamovaným cieľom a nakoniec aj podstate, ktorá spočíva v prechode z „non profit“ systému na „profit“ systém, sa nepodarilo zadefinovať základné elementárne ekonomické a finančné úrovne systému a nepodarilo sa oddeliť to, čo som, čo sme považovali za najväčší nedostatok fungovania verejnoprávneho modelu, a to ekonomickú, finančnú, riadiacu úroveň od odbornej a liečebnej starostlivosti a paradoxne zákony, ktoré umožnia transformáciu a prechod pod dáždnik obchodného práva, vytvoria ešte väčší systém byrokracie a administrácie a budú so sebou ešte niesť oveľa väčší objem nákladov. Typický príklad, ktorý sa vôbec neobávam pomenovať aj pred vami, je spôsob transformácie veľkých nemocníc prvého typu, kde považujem za fatálny omyl transformáciu na akciovú spoločnosť spôsobom, aký nakoniec bol prijatý v zákone. A chcem povedať, nie preto, že ide o samotnú transformáciu, ale preto, že namiesto toho, aby sme definovali nevyhnutnú sieť poskytovateľov, ktorá zostane v rukách pre výkon štátnej zdravotnej politiky, a umožnili nárast súkromnému a privátnemu a chcem zdôrazniť, naozaj efektívnemu segmentu zdravotníctva, opäť sme týmto nemocniciam umožnili vytvoriť nekontrolovateľnú entitu vlastníkov, ktorí budú mať skôr, a už som to povedal niekoľkokrát, tendenciu z nich peniaze ťahať, ako do nich peniaze priniesť a zefektívniť ich činnosť. Narážam teraz na spôsob odštátnenia, v úvodzovkách, v podobe účasti fakúlt, miest, obcí, proste to, čo nazývam entitou neidentifikovateľných vlastníkov. Chcem sa ešte zmieniť o tom, že považujem naozaj za veľmi nebezpečný ten výklad, ktorý sme umožnili v zákone o rozsahu a to, že v podobe nariadenia vlády sa bude rozhodovať o tom, akým spôsobom bude rásť alebo klesať spoluúčasť za jednotlivé diagnózy. Som totiž presvedčený, včera to interpretoval jeden denník, že práve tento spôsob bude vytvárať ešte extrémnejší tlak na úrovni vzťahu zdravotná, súkromná zdravotná poisťovňa a poskytovateľ na tvorbu zisku, ktorý však nakoniec ide z celého rámca verejných zdrojov a znemožní efektívnejšiu alokáciu týchto zdrojov do celej siete poskytovateľov tak, aby nebola spochybnená a zhoršená dostupnosť. Čo však ešte aj z hľadiska premárnenej šance na ekonomizáciu systému považujem za katastrofálne, je, že celý spôsob reformy nejde do podstaty a to do zreálnenia cien výkonov. Použijem príklad. Keď sme v našom návrhu zákona hovorili o navýšení platieb štátu zo 4 na 6 %, používali sme, tá kvantifikácia hovorila zhruba o náraste zdrojov, ktoré by zaťažili štátny rozpočet, asi 10,3 miliardy korún. To jedno percento je pri 14 450 Sk niečo cez 5 miliárd. Zároveň sme však hovorili, že chceme úplne zlikvidovať položku, ktorá figuruje aj v návrhu budúcoročného štátneho rozpočtu a to sú takzvané investičné a kapitálové výdavky. Jednoducho preto, pretože som presvedčený, že ak nedôjde k zreálneniu cenových výkonov, nikdy nezískame objektívny parameter určenia toho, kto do siete patrí a kto do siete nepatrí. Typickým príkladom je takzvaná ekonomická a finančná efektivita niektorých činností, ako je kardio, ako sú svalzy, spoločné vyšetrovacie liečebné zložky, obzvlášť biochémia, ako sú dialýzy, sú to všetko veci, kde došlo k navýšeniu cenových výmerov tak, že títo poskytovatelia sú schopní produkovať bez rastu dlhu na úrovni efektivity, nielen odpisov, ale aj nákladov budúcich období. Všetky ostatné výkony vykazujú enormnú mieru deformity, ktorá neumožňuje objektívne povedať, či poskytovateľ, ktorý danú službu poskytuje, je naozaj ekonomický, alebo nie je ekonomický. Naďalej dochádza a bude dochádzať aj na základe prijatia nových reformných zákonov k subjektívnemu prerozdeľovaniu zdrojov na základe vopred a od zeleného stola pripravenej schémy, ktorá však, žiaľ, dámy a páni, nijakým spôsobom neprispeje k efektivite siete. Ba dokonca som presvedčený, že niektoré prijatia alebo niektoré opatrenia, ktoré sme prijali, hovorím teraz hlavne o elastickej sieti, umožnia ďalší nárast a ďalšiu indikáciu dodatočných nákladov. Vážený pán podpredseda vlády, hovorím o tom preto, lebo som presvedčený, že by bolo vhodné pri konštrukcii ďalšieho štátneho rozpočtu uvažovať o niektorých tendenciách, ktoré som sa snažil popísať. Som presvedčený, že ani opatrenia, ktoré ste prijali, nepovedú k vyrovnanosti a vybalansovaniu celého systému. Jednoducho, zdá sa, že aj skúsenosť iných krajín ukazuje, že sa to ani veľmi nedá vzhľadom na mechanizmy, ktoré objektívne pôsobia. Napriek tomu si myslím, ako som spomenul, bez ohľadu na to, kto bude vládnuť v budúcnosti, máme záujem udržať systém, ktorý nebude vykazovať mieru nebezpečenstva a stratu dostupnosti. Bude potrebné zamyslieť sa nad objemom zdrojov, ktoré pôjdu do systému, ale práve na základe parametrov, o ktorých som aj hovoril. Pokiaľ nedôjde k zobjektívneniu cenových nákladov, ktoré nebudú vyjadrovať všetky nevyhnutné kalkulačné vstupy, nebude nikto ani na základe validných dát, ktoré bude zbierať, v neviem akom časovom období, schopný povedať, či táto nemocnica, či tento poskytovateľ je efektívny, alebo nie je efektívny. A chcem v závere položiť otázku, vzhľadom na to, že je to veľmi ťažko identifikovateľné aj na základe dostupných informácií, z čoho a akým spôsobom vlastne bude vláda riešiť dofinancovanie dlhu, ktorý sa vytvoril za celé to obdobie od roku 1993, pretože nakoniec aj skrátené legislatívne konanie k trom zákonom, ktoré, predovšetkým išlo k predloženiu, zabráneniu výkonu súdnych rozhodnutí, argumentovalo, že sa nepodarilo rezortu zdravotníctva a rezortu financií splniť ten primárny cieľ a to bolo oddlžiť celý systém do konca roka 2004 tak, aby nový systém definovaný reformnými zákonmi bol implementovaný už od oddlženého prostredia a pán minister zdravotníctva mi hovoril, že len na Veriteľovi sú nevysporiadané dlhy ešte rádovo niekde okolo osem až deväť miliárd korún. K tomu vieme - a už to tu aj odznelo -, že nielen štátni poskytovatelia, ale aj poskytovatelia, ktorí prešli na vyššie územné celky, generovali a generujú dlhy a nech už je ten výhľad aj pre rok 2004 akokoľvek optimistický, hovoríme minimálne niekde o úrovni 2,5 až 3 miliardy korún a pokiaľ je mi známe, na umorovanie tohto dlhu boli používané štátne finančné aktíva predovšetkým z úložky v Národnej banke zo zdrojov, ktoré boli určené pre vysporiadanie prípadného záväzku na zúčtovanie z Česko-slovenskej obchodnej banky. Ak sa mýlim, tak ma opravte. Čiže jedna otázka je, odkiaľ tie zdroje v budúcom roku pôjdu tak, aby už definitívne sme prestali deformovať ústavné práva výkonov vlastníckych práv, to, čo sme opäť urobili tým, že sme až do konca roka 2005 posunuli zákaz výkonu exekúcií. A ešte jedna otázka, ak tomu dobre rozumiem, celá metodika oddlženia je vlastne len účelný mechanizmus, ktorý sa však neodráža priamo, alebo aspoň sa nikdy neodrazil priamo na deficite štátnych financií. A tá otázka teda znie, ak tomu dobre rozumiem, a konečným subjektom, ktorý účtovne preberá a stáva sa príjemcom, teda aj veriteľom, aj dlžníkom pre konečné zúčtovanie, je akciová spoločnosť Veriteľ. Čo sa stane, keď dôjde k jeho definitívnemu umoreniu, tak ako hovorí uznesenie vlády z marca tohto roku, ak sa pamätám, a aký to bude mať dopad, či to bude mať dopad a aký to bude mať dopad potom v roku 2006, prípadne v ďalších rokoch? Je to otázka metodiky na rast deficitu štátneho rozpočtu. Vážený pán podpredseda vlády, toľko krátkych poznámok. Znovu chcem zdôrazniť, že som presvedčený, ak tieto zásadné otázky, ktoré rezonujú niekoľko rokov, spoločne nevyriešime na úrovni prierezu politických reprezentácií bez ohľadu na to, kto sa v ďalších, budúcich vládach bude neustále musieť k tomu vracať a hľadať riešenie a, samozrejme, nakoniec v záujme občana by bolo dobré, keby sme sa týmito otázkami zaoberali. Ďakujem vám veľmi pekne. (Potlesk.)