M. Vášáryová, poslankyňa: (2008-05-21):
Takýto osamelý bežec je Úrad verejného ochrancu práv, ktorý nám dnes predkladá svoju šiestu správu a budí malú pozornosť a ja si myslím, že o tejto správe treba diskutovať aj preto, lebo Slovenská republika ako členská krajina Európskej únie prebrala priority európskej politiky aj v oblasti ochrany ľudských práv a slobôd. Potom aj preto, že funkciu verejného ochrancu práv obsadzuje Národná rada. A teda my sme garantom kvality tohto nezávislého úradu a my sme ho poverili ochranou práv občanov. A aj preto, lebo v správe, pokiaľ si ju pozorne prečítate, sa nachádzajú odkazy verejného ochrancu práv, aby sme s ním diskutovali, aby sme si ho vypočuli a aby sme si správu prečítali. Ombudsman, ako sa medzinárodne volá takáto funkcia, je dnes štandardnou výbavou demokratických štátov a v Európe takáto inštitúcia nie je len v Bielorusku a ešte aj v Turecku, ale tam už pokračujú legislatívne kroky, aby mali verejného ochranu práv. Demokratické štáty po druhej svetovej vojne totiž vychádzajú z presvedčenia, že zdrojom ľudských slobôd a práv nie je moc, ktorá stanovuje právo v parlamente, ale samotná humanita, prirodzená a neodnímateľná dôstojnosť každého občana štátu, ktorú musí aj tá najsilnejšia, a ako povedal pán verejný ochranca práv, akási spupná moc rešpektovať. Zo správy sa dozvieme podrobne, a nakoniec o tom pán verejný ochranca práv hovoril vo svojom vystúpení, o počte podaní. Preto ja o tom nechcem hovoriť, hoci moju pozornosť, pán Kandráč, pritiahla konštatácia zo strany 57, že osobné stretnutia vás ako ombudsmana sa kvalifikujú ako niečo nadštandardné, lebo potom nejde len o formálne preskúmanie podnetu od stola, to som citovala. Moje skúsenosti s aktivitami verejných ochrancov práv v Rakúsku a Poľsku hovoria o tom, že ombudsmani, ktorých som ja osobne poznala, boli nielen neustále prítomní vo verejnom živote krajiny. Ich články boli v novinách citované a ich názory veľmi očakávané odbornou aj laickou verejnosťou. Žiadna diskusia o nejakom flagrantnom porušení práv a slobôd konkrétneho občana alebo skupiny občanov sa nezaobišla bez ich verejného a verejne prístupného apelu. Boli a sú to napospol habilitovaní profesori práv a právne morálne autority štátu. Mnohých z nich z tejto populárnej pozície potom vošli úspešne aj do politiky. Ja by som tu spomenula len moju priateľku Heide Schmidt, ktorá sa dokonca stala druhou podpredsedníčkou parlamentu v Rakúsku, alebo rovno prešli do ústavných súdov ako v Poľsku. Ja osobne ľutujem, že funkcia nášho slovenského ombudsmana nebudí u nás takú pozornosť ako v týchto dvoch citovaných krajinách. Ak sa teda v správe dočítame, že verejné orgány nerešpektujú nálezy verejného ochrancu práv, zostáva zrejme už len na občanoch, aby si vynútili pozornosť pre svojho verejného ochrancu práv. Ale na to musí mať verejný ochranca práv výnimočnú pozíciu na verejnosti aj ako osoba a musí si vynútiť rešpekt svojimi nezávislými postojmi. V tomto prípade predsa nejde, a parlament nezriadil inštitút dobrého anjela, ale inštitút autority, o osamelého bežca, ktorý bude vymáhať práva pre svojich občanov. Po tom, čo verejný ochranca práv získal kompetenciu, ako sám uviedol dnes v správe vo svojom príhovore k nám, pán verejný ochranca práv od 1. apríla 2006 má možnosť podania na Ústavný súd, čo veľmi vítam a nechcem tu z tohto miesta špekulovať, či to jedno podanie na Ústavný súd bolo veľa alebo málo. Ale bolo by dobre, keby sme sa my tu, ktorí sme zodpovední za hodnotenie jeho práce, nad týmto zamysleli. Je stav ochrany slobôd našich občanov naozaj taký excelentný, že za rok stačí sa spýtať raz Ústavného súdu na jeho názor? Pritom nás verejný ochranca práv žiada už po šiesty raz rozšíriť pôsobnosť svojho úradu na všetky práva a slobody fyzických a právnických osôb pri konaní, rozhodovaní a nečinnosti orgánov verejnej správy, to citujem, ako je v prípade ombudsmanov u našich susedov. Tu by som chcela upozorniť aj na to, že v krajinách našich susedov sa verejný ochranca práv stal podporovateľom a hovorcom občianskej spoločnosti a je zároveň aj katalyzátorom tlaku štátnej správy a prípadne politikov na činnosť občianskych združení. Škoda, že hlas nášho ombudsmana nezaznel s celou jeho autoritou, ktorú by mal požívať medzi  nami, ktorí mu dali hlas vtedy, keď súčasná vláda obmedzila práva niektorých mimovládnych občianskych organizácií na 2 % asignácie dane, aby som spomenula len tento jeden flagrantný prípad. Pýtam sa aj, kde bol hlas nášho ombudsmana pri prípade Hedvigy Malinovej, občianky Slovenskej republiky, ktorej práva evidentne boli porušené dokonca najvyššími predstaviteľmi vlády Slovenskej republiky? Zaujímavé je aj jeho konštatovanie, o ktorom pán ombudsman hovoril, a treba to tu znovu zdôrazniť, že si robí starosti a očakáva nárast podaní v súvislosti s takzvaným zástrčkovým zákonom, ktorý sme toť nedávno prijali hlasmi koaličných poslancov a očakáva nárast podaní od tých občanov, ktorí budú protestovať, že musia platiť za službu, ktorú si nevyžiadali a ani ju nevyužívajú alebo pre neprítomnosť signálu Slovenskej televízie ani ju nemôžu využívať. Dúfam, že ste, pán ombudsman, protestovali medzi poslancami koalície a upozorňovali ste ich na túto skutočnosť. Ja som sledovala všetky mediálne výstupy okolo prijímania tohto zákona, ale pripúšťam, že mi možno váš mediálny apel v tejto súvislosti unikol pozornosti. S prihliadnutím na verejnú prístupnosť materiálu by som sa ešte  na koniec môjho vystúpenia vyjadrila k takému úradníckemu jazyku v niektorých pasážach, ktorým je tento materiál písaný. Verejný ochranca práv je samostatná osoba a úrad a pretože tento materiál je verejne prístupný, možno by bolo dobré, keby mal menej úradníckych formulácií, ktoré prechádzajú z jedného materiálu do druhého. Mohlo by sa totiž v tomto veľmi zaujímavom materiáli stať, že tých veľa slov skryje dobré skutky, ktoré sa tam nachádzajú. Ďakujem za vašu pozornosť. (Potlesk.)