B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-02-12):
Nech sa páči, pán poslanec Brňák. P. Brňák, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážená Národná rada Slovenskej republiky, využívam priestor prvého čítania v súvislosti s predloženým návrhom ústavného zákona a chcem uviesť niekoľko poznámok k tomuto návrhu v rámci tohto prvého čítania. Myslím si, že vo všeobecnosti je potrebné uviesť, že vytvárať etické prostredie v spoločnosti je v dnešných pomeroch Slovenskej republiky sizyfovská práca a o to horšie je riešenie tohto problému v rámci orgánov a inštitúcií, ktoré z hľadiska informovanosti a z hľadiska istých výhod majú značnú výhodu pred ostatnými obyvateľmi tejto krajiny. Povedal to už niekedy dávno spisovateľ Saint-Exupéry: „Prinúť ich, aby spoločne budovali vežu, a urobíš z nich bratov. Ak však chceš, aby sa nenávideli, predhoď im zrno.“ Myslím, že v podobnej situácii sa nachádzajú aj mnohí vysokí ústavní činitelia, mnohí predstavitelia štátnych orgánov, verejnej moci. A mám taký dojem, že nie tak dávno sme boli napr. svedkami toho, ako sa dvaja ústavní činitelia medzi sebou osočovali, že kto vytuneloval nejakú firmu alebo kto mal nejaké problémy v súvislosti s nejakými podnikmi. Jednoducho tá situácia je vážna a v každom prípade je chvályhodná každá činnosť, ktorá sa pokúsi tento problém nejakým zásadnejším spôsobom posunúť dopredu. Myslím si, že pán predkladateľ pán Orosz obišiel tú historickú genézu, ktorá má nadväznosť aj na ústavnú úpravu z hľadiska minulosti. Všetci tí, ktorí boli v parlamente ešte v uplynulom volebnom období, si pamätajú, akým spôsobom sa vypracovával návrh ústavného zákona o konflikte záujmov, aká rozprava bola o tomto návrhu, vedia svoje. Vedia jednoducho to, že samotný návrh ústavného zákona, ktorý bol predkladaný na pôdu parlamentu v tej pôvodnej verzii, bol ďaleko lepší než ten, ktorý sa nakoniec v parlamente schválil. A treba povedať, že schválil sa tak práve v súvislosti s tým, že boli nutné a žiaduce niektoré skôr politické kompromisy kvôli tomu, aby sa našla podpora 90 poslancov na schválenie tohto ústavného zákona. Pritom všetkom, ako dnešný ústavný zákon o konflikte záujmov vyzerá, treba povedať zároveň ešte jedno. A to považujem za veľmi významné. Už podľa doterajšieho znenia ústavného zákona bolo možné z hľadiska právneho výkladu postihovať mnohé nešváry, mnohé veci, ktoré boli z hľadiska faktického stavu v rozpore s týmto ústavným zákonom, ale nenašla sa politická vôľa medzi jednotlivými politickými stranami, medzi poslancami v Národnej rade Slovenskej republiky v rámci samotného výboru pre stret záujmov, aby sa veci, ktoré sa prierezovo dotýkali možno širšieho politického spektra, aby sa zásadne riešili podľa znenia tohto ústavného zákona. Poviem jeden príklad, už som ho povedal veľakrát, k otázke napr. starostovania. Podľa môjho názoru je pomerne jasne vymedzená aj z hľadiska terajšieho ústavného zákona v tom smere, že túto činnosť bolo nevyhnutné považovať za konflikt záujmov a jednoducho z toho dôvodu že existovali tu starostovia, primátori prierezovo cez opozíciu a koalíciu, prijal sa účelový výklad, ktorý povedal, že tento ústavný zákon nemá dopad na tieto funkcie. Poviem ďalší príklad takéhoto politického obchádzania, keď jeden dotyčný poslanec v snahe obísť znenie tohto ústavného zákona sa formálne vzdal svojej štatutárnej pozície v jednej firme s tým, že bol ad hoc poverovaný na isté štatutárne úkony v rámci tejto organizácie, aby mohol ju zastupovať takto ad hoc, a vlastne takýmto vyslovene účelovým spôsobom obišiel to, čo už je veľmi jasne a veľmi striktne uvedené aj v tomto ústavnom zákone. Čiže chcem povedať, že ak by sme si želali všetci tí, ktorí si úprimne želáme napomôcť v tom smere, aby sa predovšetkým na tých najvyšších postoch v rámci orgánov verejnej moci vytváralo toto etické prostredie, aby sa veci pohli dopredu, že veľakrát sami sme asi preto moc neurobili práve v záujme akýchsi politických kritérií, pretože zrejme platí aj v danom prípade, že veľakrát aj pod politikou vnímame skôr konflikt záujmov, ktorý sa niekedy zvykne schovávať za konflikt princípov. To, čo ja osobne považujem za najväčší problém teraz predloženého návrhu ústavného zákona o konflikte záujmov, je tá do istej miery veľká príležitosť, ktorú mali predkladatelia v tom smere, že predkladajú nový návrh ústavného zákona na akési komplexné riešenie celej problematiky. Ja osobne vidím najväčšiu slabinu predovšetkým v tom, že tento materiál podľa môjho názoru zrejme aj z hľadiska akéhosi časového stresu, keď sa zvolila možno ľahšia zlatá cesta, nie je plne konzistentný, systematický a komplexne upravený. Chcem povedať, že, iste, bolo to strašne obtiažne, aby predkladatelia tohto návrhu ústavného zákona celkom abstrahovali, celkom zabudli na teraz platný právny poriadok a snažili sa vymodelovať v rámci tohto nového ústavného zákona úplne niečo nové. Ale na druhej strane zase práve to, že tak neurobili, vytvoril sa pomerne zložitý systém vzájomne rôznych situácií, dokonca rôznych situácií pre jednotlivých ústavných činiteľov v oblasti konfliktu záujmov. Ďalej napr. v mnohých prípadoch tento návrh ústavného zákona odkazuje na zákonnú úpravu, čo je podľa môjho názoru veľmi zlé, pretože pre budúcnosť niektoré veci sú zakomponované priamo v ústavnom texte a majú teda väčšiu silu, väčšiu závažnosť v tom smere, že je ťažšie akosi dostať ich z právneho poriadku, ale mnohé veci sa riešia iba na úrovni zákonov, dokonca ústavný zákon čo sa mi zdá troška nevyrovnané a nerovnocenné, v mnohých prípadoch odkazuje so svojou úpravou na existenciu osobitných zákonov, čo je troška pomýlený postup, pretože tie zákony je možné meniť pružne a v budúcnosti, keď vznikne vôľa, povedzme, riešiť konflikt záujmov v zákonnej úprave inak, ako je to upravené dnes, bude sa to dať pomerne pružným a nenásilným spôsobom uskutočniť. Čiže toto osobne považujem za najväčší problém tohto návrhu ústavného zákona, aj keď si uvedomujem, že bolo neuveriteľne obtiažne začať akoby na zelenej lúke a pokúsiť sa vlastne vytvoriť kostru celého tohto nového ústavnoprávneho mechanizmu práve na tejto zelenej lúke. V tomto smere vyplývajú aj potom ďalšie konzekvencie. Myslím si, že práve preto, že sa to neurobilo takto ucelene a kompaktne v rámci jedného ústavného zákona, aj preto sa tu v mnohých prípadoch akoby narúšal pomerne krehký systém medzi jednotlivými subjektmi, medzi jednotlivými ústavnými činiteľmi, ktorí majú byť postihnutí alebo ktorí majú byť podriadení tomuto mechanizmu v tom smere, že sú tu rôzne podmienky, ktoré sa kladú, povedzme, na poslancov Národnej rady, a iné jednoduchšie podmienky, ktoré sa kladú na prokurátorov, na sudcov, lebo ich situácia je riešená v mnohom, povedzme, v osobitnej zákonnej úprave. Takže jednoducho si myslím, že práve tá rôznorodosť a rôznosť úpravy jednotlivých subjektov, ktoré majú podliehať tomuto ústavnému zákonu je troška necitlivo riešená práve v zmysle aj základnej deľby moci v štáte, v zmysle moci zákonodarnej, výkonnej a aj súdnej. Aj samotné posudzovanie otázky ochrany verejného záujmu musí byť podľa môjho názoru ponímané z tohto uhla, a teda musí byť vzájomne primerané. Spomeniem jeden príklad na dokumentáciu tohto. Spomeniem príklad, povedzme, imunity. Viete, že pri novele Ústavy Slovenskej republiky bola schválená imunita poslancov v akejsi dočasnej forme v tom smere, že ona platí len počas volebného obdobia poslancov. Ale napr. v prípade sudcov, keďže sú zvolení na doživotie, v podstate títo požívajú princíp imunity vlastne celé obdobie. Viem, že je to problematické vyjadriť na základe časovej pôsobnosti v tom smere, že poslanec je zvolený na obdobie štyroch rokov a že sudca je tu na doživotie a že je tu iný časový základ. Ale jednoducho je to neprimerané z hľadiska podobných ústavných funkcií. Chcem povedať, že aj otázka samotného vybalansovania transparentnosti nerovnakých následkov zistených porušení, toto všetko je dané v podstate tým, že jednoducho niečo je riešené priamo v tomto texte ústavného zákona a na niečo sa odkazuje v zmysle osobitnej zákonnej úpravy. Myslím si, toto netreba zrejme vnímať ako prílišnú kritiku, lebo ja si uvedomujem, že je to veľmi komplikované, ešte raz to poviem, začať túto úpravu niekde celkom od začiatku. Ale práve preto sa obávam budúcnosti, že tá rôznosť a rôznorodosť bude mať za následok zase akúsi nedostatočnú transparentnosť a nedostatočné riešenie všetkých prípadných následkov vo vzťahu k subjektom, ktoré majú byť týmto ústavným zákonom postihnuté. Myslím si, že z hľadiska verejných činiteľov je takýto ústavný zákon veľmi potrebný a veľmi žiaduci. Mimochodom, spomeniem už okrídlenú vetu jedného z kolegov tohto parlamentu, ktorý vlastne v plnej nahote obnažil princíp akéhosi účelového správania sa poslanca dnes vo väzbe s jeho neurčitým a neistým postavením po skončení volebného obdobia, keď na otázku, či nedošlo k nejakej obchodnej činnosti, v jeho prípade ku konfliktu záujmov, povedal: „A čo mám sa po skončení volebného obdobia postaviť pred úrad práce ako nezamestnaný?“ Čiže myslím si, že toto sú tie záchytné body, ktoré jednoducho obnažujú a hovoria o tom, že ten problém tu je daný. Ja chcem spomenúť napr. ďalší takýto príklad, ktorý priamo nesúvisí možno s obchodnou činnosťou majetkovej povahy, ale ktorý súvisí podľa môjho názoru s vnímaním a chápaním otázky konfliktu záujmov. A to je prípad, povedzme, ktorý sa pokúšame riešiť dnes na pôde ústavnoprávneho výboru vo väzbe so situáciou, keď minister spravodlivosti pán Čarnogurský podľa môjho názoru, a pevne dúfam, že aj podľa širšieho názoru členov ústavnoprávneho výboru, v rozpore s doteraz platným znením Ústavy Slovenskej republiky a ostatného právneho poriadku dal možnosť urobiť sudcovské skúšky svojim vysokým úradníkom na ministerstve. Ide o piatich úradníkov na ministerstve spravodlivosti. Možno to považovať za prebendy, za trafiky, za isté uľahčenie situácie týmto vysokým úradníkom, že si urobia sudcovské skúšky a že sa im zlepší situácia vo väzbe so zamestnaním sa, povedzme, po skončení ich terajšieho pracovného zaradenia? Čiže myslím si, že takto širšie je potrebné vnímať samotný konflikt záujmov, pretože on bol niekedy vnímaný príliš úzkoprso. On bol doteraz v rámci našej praxe vnímaný tak, že ide predovšetkým o otázku majetkových priznaní, že ide predovšetkým o otázku nemožnosti vykonávania inej práce, ale nebol vnímaný v skutočnosti širšie, tak ako vnímaný má byť, že môže ísť aj o konflikt záujmov, keď dotyčný ústavný činiteľ môže podvýšiť alebo uprednostniť svoj osobný či kolektívny záujem nad záujem celospoločenský. Ak by sme dnes v parlamente veľmi dôsledne a cieľavedome posudzovali napr. zákonodarnú iniciatívu poslancov práve z tohto uhla pohľadu, z pohľadu presadzovania lobistických, osobných záujmov, tak zistili by sme, že tá väzba alebo príčina, súvislosť tu nesporne je a existuje napr. podľa toho, či je poslanec starostom, a teda bojuje o lepšie podmienky a o lepšie postavenie práve svojho úradu obecného, alebo podľa toho, či je dotyčný poslanec ako teraz pri schvaľovaní napr. návrhu zákona šéfom hasičov, a teda predkladá návrh zákona, mám na mysli pána poslanca Vavríka, je v rámci Bratislavy šéfom, ktorý zastrešuje hasičov, a predkladá dnes na pôdu parlamentu návrh zákona, ktorý bezprostredne súvisí s výkonom jeho pracovnej činnosti v tom miestnom meradle. O tom si myslím, že to je evidentný rozpor alebo konflikt záujmov, keď využijúc to, že je poslancom a že to zakryje pod akýsi celospoločenský záujem, presadzuje záujem vyplývajúci z jeho nižšieho pracovného zaradenia. A takýchto príkladov by sme mohli nájsť na pôde parlamentu ďaleko viacej. Ja poviem jeden, ktorý som videl v televízii, keď ukazovali zábery v spojitosti so situáciou, ktorá sa deje vo VSŽ-ke. Videl som tam na moje prekvapenie bývalého amerického veľvyslanca pána Johnsona, ktorý sa pohyboval okolo súčasnej verchušky U. S. Steel-u v Košiciach. A bývalý veľvyslanec Spojených štátov amerických dnes vykonáva funkciu ekonomického poradcu pre U. S. Steel. Veď toto sú, myslím, tie priame väzby a napojenia pre tú činnosť, ktorá vyplynie pre vysokých verejných činiteľov napr. v období, keď už nevykonávajú túto svoju činnosť. Ak by sme dnes napr. posudzovali a skúmali, akým spôsobom skončili mnohí ústavní činitelia, či už počas federácie alebo počas existencie Slovenskej republiky, ktorí skončili obdobie poslanectva alebo ministrovania alebo pod. a sú dnes v praxi, tak možno na 90 – 100 % prípadov všetci sa do istej miery dopúšťajú dnes možno ešte nie celkom vymedzenej otázky konfliktu záujmov, ale jednoducho využívajú celé to know-how, ktoré získali ako verejní činitelia vo vysokých funkciách práve pre dnešnú svoju obchodnú, podnikateľskú a ďalšiu činnosť. Čiže aj toto je veľmi závažná otázka, ktorá by sa mala a má sa riešiť aj pre budúcnosť, aby dochádzalo skutočne k tomu, že to prostredie bude čistejšie a etickejšie v rámci Slovenskej republiky. Ak pán predkladateľ Orosz hovoril, že treba hľadať a treba sa pozerať na tento návrh vlastne v tom širokom slova zmysle a pokúsiť sa ho, povedzme, nejako príp. vylepšiť, ale v každom prípade schváliť, ja mu drukujem. A myslím si, že aj u nás v poslaneckom klube z hľadiska prvého čítania tú podporu tomuto návrhu dáme. Len zase keď ide o to, do akej miery bude vyzerať, povedzme, tá konečná verzia, to je tiež veľmi otázne, pretože ak sa zase pôjde na nejaké účelové politické kupčenia z hľadiska možnej podpory a vykuchanie tohto návrhu ústavného zákona, tak môže z toho vzniknúť niečo, čo nebude mať absolútne opodstatnenie a zmysel. A v tomto smere musím byť trocha kritický aj na pána poslanca Orosza v tom smere, že zúčastnil som sa napr. seminára, ktorý bol dole na Župnom námestí, vypočul som si jeho vystúpenie k tomuto problému. A pán Orosz vo svetle možno širších politických súvislostí priamo napr. na tomto seminári už po podaní tohto návrhu na pôdu parlamentu povedal o. i. aj to, že ústavné riešenie možného konfliktu záujmov v samospráve, v obecnej alebo VÚC, navrhujeme ako otvorený variant, sú možné korekcie v legislatívnom procese, neboli by sme radi keby na tomto mala stroskotať celá úprava. Čiže ako? Dáme to do návrhu ústavného zákona, chceme vytvárať etické a čisté prostredie, ale zároveň povieme, že sme pripravení a otvorení na to, že to vyhodíme z návrhu ústavného zákona, lebo si to Združenie miest a obcí neželá, a lebo, že si to neželajú predstavitelia regiónov? Alebo druhé konštatovanie. Pán Orosz povedal: „Treba brať do úvahy aj povinnosť manžela a detí predkladať majetkové priznanie.“ Formálnoprávne je to v poriadku, ale vo svetle dnešných dní je to tiež otvorené. Čiže ako? Zase je to otvorená záležitosť? Budeme riešiť tú otázku alebo kupčiť s tým, že dám podporu, ale pod podmienkou, že sa vyhodia niektoré, povedzme, efektívne nástroje na riešenie a skúmanie konfliktu záujmov? Čiže to sú viaceré otázky, ktoré ma napadajú práve v tej všeobecnej časti politickej rozpravy. Ja si myslím si, že na mnohé ďalšie špeciálne mám aj tu pripravené otázky a že o nich budeme hovoriť počas druhého čítania. A myslím si, že je tu istá nádej, nádej v tom smere, že takýto ústavný zákon by mohol byť prijatý možno aj preto, že je už koniec volebného obdobia, že už skôr myslí na budúcnosť, a nie tak až na súčasnosť, že niekedy, by som povedal, dominujúce pre úvahy poslancov je, či podporia alebo nepodporia takýto návrh ústavného zákona. Takže z tohto aspektu myslím si, že sú tu také vytvorené predpoklady alebo taká konštelácia hviezd, ktorá môže byť priaznivo naklonená takejto právnej úprave. To je snáď všetko k tomuto návrhu. Ja osobne teda podporujem tieto myšlienky, aj keď na druhej strane zdajú sa mi byť celkom nie šťastne dotiahnuté niektoré, by som povedal, sankčné mechanizmy, sankčné mechanizmy vo väzbe s možnými porušeniami, ktoré sú tu konštatované, pretože v konečnom dôsledku, ak si zoberiete nadrobno to, čo je tu všetko napísané, a zistíte, aká je to zložitá procedúra samotného konania, o takomto strete samotného rozhodovania na pôde parlamentu, ktorý v konečnom dôsledku môže, bohužiaľ, ja hovorím, iba odňať alebo krátiť plat alebo odmenu, tak zdá sa mi byť do istej miery nie celkom efektívne dotiahnutá možnosť sankčných opatrení, kde ústavný zákon mohol mať oveľa vyššiu ambíciu, pretože ústavný zákon by si mohol dovoliť byť v tomto smere troška zásadovejší a principiálnejší vo väzbe so zistenými nedostatkami. To je môj osobný názor, ale pritom všetkom chcem oceniť  úsilie vlastne celej  komisie, kde bol aj náš zástupca, pán poslanec Cuper. A myslím si, že tento návrh je jednoznačne posunom vpred oproti doterajšiemu stavu. Ďakujem za pozornosť.