P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2001-09-12):
P. Kandráč, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážení páni ministri, vážené dámy poslankyne, vážení páni poslanci a snáď použijem aj oslovenie milí spoluobčania, pretože si myslím, že ďaleko viac bude toto pre nich ako pre túto snemovňu, preto už niekoľkokrát som sa presvedčil, že vecné, formálnoprávne argumenty tu nenachádzajú odozvu. Pôvodne som nechcel vystupovať v rozprave a budem hovoriť vyslovene len k problému skráteného legislatívneho konania. Prečo som sa rozhodol vystúpiť? Preto, že nedá mi mlčky prejsť cez to, že by som akceptoval to, čo mnohokrát v tejto ctenej snemovni sa stalo, že mnohokrát v tejto snemovni bol porušený princíp zákonnosti, a to aj napriek tomu, že pán predseda parlamentu dal prísľub, že takéto konania sa v našej snemovni nebudú opakovať. Snáď položili by ste si otázku, prečo také tvrdé slová, že v parlamente sa porušuje princíp zákonnosti. Veľmi jednoznačne. Aj opätovne pri dnešnom súčasnom prerokúvaní návrhov ohľadne transformácie verejnej správy toto robíme. Porušujeme zákon, rokovací poriadok Národnej rady Slovenskej republiky, ktorý sme my sami prijali. Vážení kolegovia, upozorňujem, že je to právny predpis, právny predpis, ktorý hovorí o tom, ako sa máme správať pri prerokúvaní návrhov zákon tu v tomto parlamente, je to poriadok, ktorý má byť rešpektovaný pri schvaľovaní a prijímaní zákonov, je to vlastne poriadok pre činnosť Národnej rady. Malo by to byť niečo pre nás pre poslancov, pre Národnú radu niečo posvätného. Nemali by sme sa snažiť toto obchádzať a, naopak, už vôbec nie úmyselne porušovať. A dovolím si citovať dikciu zákona, ktorý hovorí o tom, kedy dochádza k úmyselnému porušovaniu. Čiže kedy ide o úmyselné zavinenie. Úmysel pozostáva z dvoch stránok - z vedomia a intelektu a doslova znie dikcia zákona: Chcem porušiť zákon, aj ho urobím. To je priamy úmysel. A teraz sa pýtam, čo robíme my? Chceme porušiť zákon? Aj ho porušujeme. V tejto súvislosti si dovolím pripomenúť, vážení poslanci, článok 75 Ústavy Slovenskej republiky, kde okrem iného sa hovorí: Sľubujem, budem dodržiavať ústavu a ostatné zákony republiky Slovenskej. Súčasne dávam otázku. Sme my verejní činitelia? Sme my ústavní činitelia? Sme verejní činitelia, požívame zvýšenú ochranu podľa právneho poriadku republiky Slovenskej, ale súčasne nám vyplývajú určité povinnosti a nesieme aj zodpovednosť vrátane trestnoprávnej. Je to výsmech pre občana, že my občana prosíme, dokonca mu prikazujeme: Dodržiavaj zákony, správaj sa podľa zákonov! A my ich beztrestne, bez zodpovednosti porušujeme. (Hlasy z pléna.) Iste a vidím, ako sa usmievate, samozrejme, že sa usmievame dovtedy, kým sa nenájde niekto z radov občanov, ktorý zrealizuje príslušné ustanovenia na príslušných orgánoch vrátane medzinárodných. Potom si myslím, že ten úsmev nám zatrpkne na tvárach. Ba dokonca až také silné slová poviem, že sa vysmievame občanovi, vyslovene sa vysmievame a zosmiešňujeme toho občana. Neviem, neviem, či na tejto zemeguli je ešte taká krajina, kde by sa toto realizovalo. Aj keby sa realizovalo, nie je to ospravedlnením pre nás. Nemôže to byť ospravedlnením pre nás. Pán poslanec Fico vo svojom vystúpení povedal, že nebude poslaneckej snemovni pripomínať ustanovenie § 89 rokovacieho poriadku. Naopak, ja ho budem citovať, tento znie, a iste ho všetci viete, ale zdôrazním ho: Za mimoriadnych okolností, keď môže dôjsť k ohrozeniu základných ľudských práv a slobôd alebo bezpečnosti, alebo ak hrozia štátu značné hospodárske škody, Národná rada sa môže na návrh vlády uzniesť na skrátenom legislatívnom konaní o návrhu zákona. Prosím vás pekne, pozrime sa na dikciu tohto ustanovenia a spolu so mnou uvažujte o tom, či je to splnené. Jedna časť tejto právnej normy podmieňuje existenciu mimoriadnych okolností. Aké sú to okolnosti? Sú to také, ktoré sa obvykle nevyskytujú a, samozrejme, ide o určitý exces z normálnej situácie. Ak to porovnáme s reálnym životom, dajme si odpoveď, či existujú také mimoriadne okolnosti, aby bolo potrebné realizovať skrátené konanie. Druhá časť tejto právnej normy hovorí, že ak nastáva ohrozenie ľudských práv bezpečnosti krajiny alebo hospodárskej sústavy, ani na túto časť právnej normy, ani na tieto podmienky nemôžeme dať kladnú odpoveď. Nemôžeme. Pretože nič také nehrozí, ja aspoň to nepociťujem a zrejme to nikto nepociťuje, lebo v uliciach je veselosť, doma takisto. Čo som chcel týmto rozborom ukázať a vám pripomenúť? Jednoznačne, že nie sú splnené podmienky na realizáciu skráteného legislatívneho konania, že postupujeme protiústavne, protiprávne. Predovšetkým to patrí pre poslancov koalície. Mali ste si uvedomiť, ako sa postaviť k tejto problematike, ako k tomu problému, pretože potom, naopak, treba niesť aj určitú mieru dosť značnej zodpovednosti. A už som spomenul aj trestnoprávnej. Toto bolo k obsahu ustanovenia rokovacieho poriadku. Ak sa dobre pamätáte, my sme v tejto Národnej rade prijali aj legislatívne pravidlá tvorby zákonov. A hneď v prvom i druhom ustanovení je napísané, zákon má byť taký, aby sa stal prirodzenou súčasťou vyváženého, prehľadného a stabilného právneho poriadku zlučiteľného s právom Európskej únie. Dajme si odpoveď na to, ako realizujeme prijímanie návrhov zákonov, či v tomto duchu, či takto v duchu spomínaného ustanovenia konáme. Samozrejme, sú porušené aj ďalšie ustanovenia týchto legislatívnych pravidiel tvorby zákonov článok 4, článok 6. Pýtam sa, sme právny štát? Ak áno, potom jednoznačne je namieste odpoveď, že by mala nastať aj vo vzťahu k parlamentu určitá zodpovednosť. V ďalšej časti vystúpenia by som chcel porovnať reálny život s tým, čo realizujeme v súvislosti s reformou, takzvanou reformou verejnej správy. Po prvé, nie som toho názoru, že by sme mali postupovať takouto raketovou rýchlosťou. Z akého dôvodu? Z akého dôvodu taký vážny zákon takýmto spôsobom znevažujeme, znehodnocujeme. Z akého dôvodu sa dávame prinútiť exekutívou k tomu, aby parlament slúžil jej a aby vykonával to, čo exekutíva chybne realizuje. Jednoznačne si treba uvedomiť, že v prípade reformy verejnej správy ide o veľmi závažnú, o veľmi zložitú a veľmi širokú otázku, ktorá sa týka každého občana. Týka sa spoločnosti, týka sa štátu. Teda si myslím, že každý by mal mať právo sa k tomu vyjadriť. Mala byť rozsiahla diskutovanosť o tomto probléme, a nie z piatka na pondelok začať rokovanie a ešte v skrátenom legislatívnom konaní. No a nemôžem neopomenúť tú skutočnosť, ktorú považujem za najdôležitejšiu, že pre reformu verejnej správy nepočíta s dostatočným množstvom finančných prostriedkov ani rozpočet. A my chceme už niektoré časti realizovať od roku 2001. Pozrite sa ešte na jednu formálnu stránku. Účinnosť tohto zákona. Veď tam je štvoraká účinnosť. Touto normou neodstraňujeme chaos, ale zavádzame chaos nielen do právneho poriadku tejto krajiny, ale aj do reálneho života. Prečo porušujeme pravidlá? Prečo porušujeme zákon? Jednoznačná odpoveď, národ ju vie, ale predsa ju pripomeniem. Na nátlak jednej časti koalície, na hrubý nátlak politickej strany. V tejto súvislosti dávam otázku, ako je to možné, kto je povolaný a oprávnený, aby zákonodarný orgán takýmto spôsobom tlačil k stene. Takýmto spôsobom, ja použijem to silné slovo, vydieral, že by stanovil, ako a o čom máme rokovať a kedy. Ja veľmi dobre chápem, že reforma verejnej správy je prepotrebná. Veľmi dobre chápem, že treba vytvoriť nevyhnutný rámec na jej realizáciu, ale, prosím vás pekne, toto realizujme v súlade so zásadami a princípmi právneho štátu, v súlade so zásadami, ktoré platia pre právny poriadok, na jeho aplikáciu a na jeho tvorbu. Predsa nie je možné, aby sme realizovali právo prostredníctvom neprávosti. To nie je možné. Preto moje úvahy vyúsťujú jednoznačne do záveru, že nie je správne, ak parlament prerokúva tak závažné právne normy v skrátenom legislatívnom konaní a myslím si, že predtým mala predchádzať, tak ako som už spomínal, široká diskutovanosť v odborných, akademických, ale aj v občianskych komunitách. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)