P. Hrušovský, predseda NR SR: (2002-11-12):
S. Kozlík, poslanec: Vážený pán predseda Národnej rady, vážení predstavitelia vlády, vážené kolegyne, kolegovia, dovoľte mi hneď úvodom k predkladanému programovému vyhláseniu vlády povedať tri základné kritériá hodnotenia, ktoré pokladám za rozhodujúce pri posudzovaní predloženého návrhu programového vyhlásenia. Prvým kritériom je naplnenie volebných programov, to znamená, či programové vyhlásenie vlády vyjadruje sľuby, ktoré vládne strany dali občanom, či ich vyjadrenie je zlúčením sľubov jednotlivých politických strán, ktoré sa podieľajú na zložení súčasnej vlády alebo naopak, volebný program vylučuje sľuby jednotlivých strán, pretože oni často sú síce sľubom jednej politickej strany, ale nie sú sľubom ďalšej politickej strany. Myslím si, že je logické hovoriť o konjunkcii, o spojení sľubov vládnych politických strán, a nie o vylučovaní sľubov jednotlivých politických strán len preto, že iná politická strana vládnej koalície nemala takýto sľub vo svojich volebných programoch obsiahnutý, predsa vládne koalície sa spájajú práve na tom, že spájajú svoje sily, hlasy, ktoré dostali vo voľbách a jednotlivé politické strany tie hlasy dostali na základe svojich volebných sľubov. Takže určite kriteriálny pohľad cez sľub jednotlivých politických strán, najmä tam, kde boli konkretizované, sú jedným zo základných kritérií hodnotenia kvality programového vyhlásenia vlády, lebo ináč ide o volebný podvod. Tu politické strany občanom niečo sľúbili, ale programové vyhlásenie vlády takéto sľuby neobsahuje. Takže to je jedno, a myslím si, že so mnou budete súhlasiť, z veľmi významných kritérií. Druhé kritérium sa dotýka už samozrejme vlastného programového vyhlásenia a hovorí o tom, či akceptujeme správnosť smerovania programového vyhlásenia, jeho jednoznačnosť, vnútornú logiku a previazanosť, tak, aby skutočne to bol program, podľa ktorého rozumne sa bude riadiť tento štát. Tretie významné kritérium je kontrolovateľnosť plnenia vládneho programu na báze reálnych parametrov konkrétnych údajov tak, aby či už priebežne, ale najmä na konci funkčného obdobia vlády bolo možné korektne posúdiť mieru splnenia programových zámerov či zo strany opozície, ale najmä zo strany občanov, ktorí budú vo voľbách, nasledujúcich parlamentných voľbách tejto vláde dávať vysvedčenie. Takže treba povedať, že život nie je o záplave vzletných slov a o dobrých predsavzatiach, ale o skutkoch a reálnych výsledkoch. Takže dovoľte mi posúdiť programové vyhlásenie vlády podľa prísľubov, ktoré politické strany, zúčastnené na súčasnej vládnej koalícii, dali vo voľbách 2002. Nenárokujem si na vyčerpávajúcu definíciu, skôr by som sa dotkol tých prísľubov, ktoré mali konkrétne číselné vyjadrenia. Nebudem hovoriť, ktoré strany dali, je to záväzok politických strán, ktoré sa zúčastňujú na súčasnej vláde. Je to predovšetkým: „Budeme presadzovať zníženie počtu poslancov v Národnej rade Slovenskej republiky na 100, počet sudcov je nevyhovujúci a má výrazný vplyv na prieťahy v konaní, počet sudcov je potrebné zvýšiť minimálne o 50 %. Chceme znížiť sadzby dane z príjmov právnických osôb na úroveň 15 - 19 %. Zavedením daňovej, dôchodkovej a sociálnej reformy spolu s reformou rozpočtovej politiky systému štátnej pokladnice a manažovania štátneho dlhu, znížime výdavky štátneho rozpočtu o jednu tretinu v horizonte 4 - 6 rokov. Chceme dodržať od roku 2003 vyrovnané priebežné financovanie miest, obcí a vyšších územných celkov.“ Najmä poslancov vládnej koalície prosím, aby pozorne počúvali. „Budeme presadzovať spolufinancovanie kľúčových reforiem v jednotlivých odvetviach dodržiavaním princípu 30 % zdrojov z Európskej únie, 30 % zdrojov zo štátneho rozpočtu a 40 % zdrojov zo samospráv. Naším cieľom je znížiť odvodové zaťaženie z dnešných 28 % na 21 % z vymeriavacieho základu, pričom 7 % pôjde na osobné účty občanov a 14 % bude určených na odvody zo Sociálnej poisťovne. Na plnenie úloh transformačného procesu a úloh vyplývajúcich z členstva v NATO chceme ročne vyčleniť pre potreby rezortu obrany 2 % z hrubého domáceho produktu.“ Ďalšími sľubmi bolo: „Jednou z najvyšších priorít je zabezpečiť, aby v priebehu 5 - 6 rokov kapacita vyššieho ako stredného školstva sa zvýšila tak, aby mohol študovať v zásade každý, kto chce a spĺňa formálne kritériá. Budeme presadzovať pokračovanie každoročného zvyšovania príjmu rozpočtovej kapitoly vysokého školstva tak, aby sa do konca roka 2006 dostalo financovanie vysokého školstva zo štátneho rozpočtu na úroveň 1 % hrubého domáceho produktu ročne. Budeme presadzovať, aby prídavky na deti ako súčasť rodinnej politiky boli vyplácané iba do 18. roku života dieťaťa. Podpora pre študentov zo sociálne slabších rodín by sa mala zabezpečovať systémom sociálnych štipendií a študentských pôžičiek. Zasadíme sa za postupné zníženie daňového a odvodového zaťaženia tak, aby podiel verejných financií na hrubom domácom produkte výhľadovo dosiahol úroveň 30 - 35 %. Podporujeme myšlienku zavedenia rovnakej dane na úrovni 14 - 15 %. Prijmeme zákon o kriminalite detí a mládeže, bude sa vzťahovať na násilné delikty, ktoré spáchali deti vo veku 10 - 14 rokov.“ Ďalej zo sľubov je tu: „Budeme dbať o efektívne využívanie rozpočtových prostriedkov, budeme podporovať výdavky na obranu vo výške 2 % ročne.“ Z ďalších prísľubov. „Jedným z najdôležitejších úloh tohto volebného obdobia je zabezpečenie pomerne vysokého, štyri- až päťpercentného trvalo udržateľného hospodárskeho rastu.“ Ďalšia úloha: „Pomerne vysoká, štyri- až päťpercentná úroveň hospodárskeho rastu sa musí preukázať v raste reálnych miest, aby sa tým sa zvýšila životná úroveň obyvateľstva. Treba zabezpečiť udržanie schodku štátneho rozpočtu na nízkej úrovni. Musíme sa usilovať o to, aby objem schodku nepresahoval 3,5 % hrubého domáceho produktu a objem schodku celkového štátneho rozpočtu, štát, samosprávy, štátne fondy respektíve verejnoprospešné fondy a spoločnosti 4 % hrubého domáceho produktu. Chceme dosiahnuť, aby hrubý domáci produkt na jednu osobu sa priblížil k 60 % európskeho priemeru namiesto doterajších 50 %. Chceme zabezpečiť, aby sa v budúcnosti minimálna mzda postupne priblížila k 50 % platenej priemernej mzdy. Ako jednu zo súčastí na podporu prvého zamestnania navrhujeme zvýšiť štátny príspevok pre zamestnávateľa na výdavky spojené so zamestnancom o 50 %.“ A ďalej: „Zavedieme systém výhodných úverov pre začínajúcich pedagógov. Tento systém predstavuje nízkoúročené úvery s päť- až desaťročnou splatnosť, viazané na kúpu bytu, bytového zariadenia a výstavbu bytu.“ Vážené kolegyne, kolegovia, to všetko boli prísľuby, na základe ktorých vládne politické strany naháňali do svojich košiarov voličské hlasy. Podotýkam, ani jeden z týchto parametrov, ani jeden nie je číselne, vecne obsiahnutý v programovom vyhlásení vlády. Takže môžem povedať, že zas jedny voľby sa skončili, občania zabudnite a sme opäť svedkami akéhosi volebného podvodu, možno nie na úrovni dvojnásobných platov z roku 1998, ale ak si uvedomíte, koľko záväzných parametrov, ukazovateľov z volieb v roku 2002 som zacitoval, nesporne ide o oklamanie občana voliča, pretože programové vyhlásenie vlády v tomto smere konkretizáciu v číselných parametroch neobsahuje. Takže treba hneď na úvod povedať, a nesúhlasím s výrokmi predchodcov, rečníkov, ktorí vystupovali za vládne poslanecké kluby, že je nekorektné zo strany opozície kritizovať programové vyhlásenie vlády ako nekorektné, ako neúplné a nie celkom parametrami vyjadrené. Pravdou je to, že navrhované alebo predkladané programové vyhlásenie vlády je samoobsluhou pre vládu. Ja to poviem postupne, sústredím sa predovšetkým na oblasť hospodárskej politiky nastupujúcej vlády. Vláda sľubuje, že sa zameria na dlhodobo udržateľný ekonomický rast. Nehovorí o troch percentách, ani o štyroch, o piatich, ktoré niektoré politické strany vo volebnej kampani sľúbili, ale jednoducho aj 0,1-percentný rast je splnením programového vyhlásenia vlády po štyroch rokoch, ale vzdiali nás od výkonnosti Európskej únie! Takže samoobsluha pre vládu, síce správna téza, udržateľný, dlhodobý ekonomický rast, ale bez toho, že by vláda bola viazaná na jeho konkrétnu úroveň, trebárs minimálne 3,5 % rastu hrubého domáceho produktu v stálych cenách ročne, ktorý by zabezpečoval aspoň minimálne predpoklady pre tvorbu nových pracovných miest a ktorý by zabezpečoval približovanie sa výkonnosťou krajinám Európskej únie. Typická samoobsluha pre jednu vládu. Podobne hovorí programové vyhlásenie, že vláda uskutoční potrebné opatrenia, aby Slovensko v prípade priaznivého vonkajšieho ekonomického prostredia plnilo podmienky pre vstup do Európskej menovej únie do roku 2006, ale už počujeme pána podpredsedu vlády Mikloša pred dvoma-troma dňami hovoriť o tom, a veď to nie je 2006, to je skôr reálne v roku 2008. Tak ešte nie je schválené programové vyhlásenie, ale už sa hovorí o roku 2008 a ja s pánom podpredsedom vlády súhlasím, ale potom aká je tu jasnosť definícií v programovom vyhlásení vlády, keď viaceré záležitosti, na ktoré sa možno za chvíľočku bude vo svojom príspevku odvolávať pán premiér Dzurinda, že sa na tlačovkách hovorí o kritériách Maastrichtu, ale v programovom vyhlásení o Maastrichte niet ani zmienky. Takže podobne, keď hovoríme o reforme verejných financií. Cieľom fiskálnej politiky vlády bude zníženie podielu verejného dlhu na hrubom domácom produkte počas volebného obdobia. Chvályhodná téza, no ale aká bude miera jej plnenia? Do akej úrovne sa vláda chce dostať pri znížení podielu verejného dlhu a aké prostriedky chce na to použiť? To znamená, tu je, my musíme žiadať od vlády jasnú definíciu. Pán premiér, to znížite verejný dlh s použitím prostriedkov z privatizácie strategických podnikov a zaťažíte budúce generácie zdrojmi, ktoré budú musieť zaplatiť v rámci privatizačných nákladov pri privatizácii strategických podnikov? Tak to chcete urobiť, alebo predajom ruských deblokácií za zlomok hodnoty? To znamená, potrebujeme na to odpoveď a budeme ju žiadať v rámci diskusie a v rámci doplnenia uznesenia k tomuto programovému vyhláseniu vlády, pretože verejný dlh sa dá znižovať mnohými spôsobmi, ale je jediné zdravé znižovanie verejných dlhov, a to z reálnej ekonomiky. Ďalšie výhrady možno mať k tomu, že vláda hovorí zase dobrú tézu, že vytvorí spolu s reformami v najvýznamnejších výdavkových rezortoch priestor na zníženie odvodov a priamych daní. Ale my sa pýtame, aký priestor a aké, v akej úrovni zníženie odvodov a priamych daní, keď v ďalších pasážach, ktoré sa priamo týkajú odvodového a daňového zaťaženia, vláda nič konkrétne nehovorí, a pritom vieme, že v roku 2003 v rozpočte príde k významnému výraznému nárastu daňového zaťaženia a pritom nepríde k žiadnemu zníženiu odvodového zaťaženia. Vieme dobre, že návrh rozpočtu na rok 2003 nezakladá reálne predpoklady pre ekonomický rast na úrovni 3,6 % hrubého domáceho produktu, že stagnuje hrubý fixný kapitál, to znamená, stagnujú investície, a teda nie je tu predpoklad pre nejaký dlhodobejší udržateľný ekonomický rast na úrovni aspoň 3,5 % ročne. O tom budeme hovoriť určite pri parametroch štátneho rozpočtu, a teda sa nevytvárajú reálne predpoklady pre významné znižovanie daňového a odvodového zaťaženia, ale súhlasím s tézou. Ale vážení páni, povedzte nám, v akej úrovni, o 1 %, o 3 %, o 10 %? Predsa to musí byť kontrolovateľné zo strany občanov. Ďalšiu výhradu mám k tomu, že vládny program pomerne veľa hovorí o liberalizácii cien, ktorá sa dá samozrejme premietnuť do zdražovania. Je nesporné, že viaceré tieto kroky je potrebné vykonať. Chýba na druhej strane koncovka. Je tu istá, nie celkom vnútorná logika tej výstavby vládneho programu, pretože na viacerých miestach sa hovorí o liberalizácii, ale ani na jedinom mieste sa nehovorí o valorizácii, o riešení sociálnych problémov najnižších príjmových skupín a dôchodcov. O dôchodkoch ani zmienky a o vývoji životnej úrovne ani jediná veta. Takže ja by som povedal, že historicky máme pred sebou prvé vládne vyhlásenie, prvý vládny program, ktorý oblúkom a cielene oblúkom obišiel vývoj životnej úrovne obyvateľstva. Podobne veľmi hmlisto je postavená privatizácia. Hovorí sa o tom, že bude pokračovať v transformáciách, že vláda dokončí proces privatizácie za podmienok ekonomickej výhodnosti pre štát, dodržania transparentnosti pravidiel hospodárskej súťaže, ale hneď tými istými ústami hovorí, že vláda zabezpečí presadzovanie záujmov štátu už v privatizovaných podnikoch s účasťou štátu a dokončí druhú etapu privatizácie v zdravotníctve. Zase oblúkom sa obchádza problém alebo konkretizácia, čo vláda mieni privatizovať. Chce pokračovať v privatizácii strategických podnikov? Je z kontextu, je možné dovtípiť sa to, ale opäť je to samoobsluha pre vládu. Môžeme sa tu hádať o pár týždňov, či skutočne to mala zámerom alebo je to tam obsiahnuté v rôznych oblúčikoch zakódované, že vláda pristúpi aj k „do-privatizácii“ už rozbehnutých strategických podnikov sieťových odvetví. Preto tá otázka aj na znižovanie verejných dlhov alebo podielu verejného dlhu na hrubom domácom produkte, ale aj preto jasná výzva pre vládu, aby povedala, ako mieni pokračovať v oblasti strategických podnikov, ako mieni pokračovať v oblasti pôšt a ďalších významných monopolných inštitúcií, pretože takto ten vládny program v časti privatizácia je mačkou vo vreci. Podobne by sa dalo diskutovať o mnohých ďalších otvorených otázkach. Vláda hovorí trebárs v oblasti poľnohospodárstva, že zásadnejšie prehodnotí doteraz platný dotačný systém podľa kritérií Európskej únie. Iste, správna téza, na druhej strane otázka poľnohospodárov bude, vážená vláda, ale čo urobíte s dotáciami zo štátneho rozpočtu? Zostanú na úrovni, akej sú, vzrastú v čase, keď narastajú dotácie pre poľnohospodárov v okolitých krajinách, ktoré sa cieľavedome pripravujú na vstup do Európskej únie a vedia, že poľnohospodárstvo bude nesmierne zložitým problémom, alebo dokonca poklesnú dotácie pre poľnohospodárstvo? A všetci sme uzrozumení s tým, že akékoľvek prostriedky pre poľnohospodárstvo budú poskytnuté, že musia byť využívané efektívne a cieľavedome, ale otázka, či vláda pôjde s prírastkom dotácie, aby vytvorila dobrú štartovaciu čiaru pre poľnohospodárov, o tom v programovom vyhlásení vlády nenájdeme ani zmienku. Veľmi zaujímavá je bytová politika, kde v súlade s možnosťami štátneho rozpočtu bude vláda pokračovať v podpore bývania, v bonifikácii hypotekárnych úverov a v podpore stavebného sporenia s cieľom stimulovať súkromné investovanie do bytovej výstavby. No ale podľa rozpočtu 2003, návrhu štátneho rozpočtu na rok 2003 je zrejmé, že vláda hodlá podporovať bytovú výstavbu znižovaním podpory bytovej výstavby. Takže opäť je tu oprávnená obava a, jednoducho, chýbajú parametre, koncové parametre, ako má vyzerať trebárs podpora rozvoja bytovej výstavby, ale podobne by sa dalo diskutovať o doprave, o rozvoji diaľničnej, železničnej dopravy a tak ďalej. Takže ja si myslím, že naplno, naplno platí téza, že pokiaľ ide o kontrolovateľnosť vládneho programu, tak tá kontrolovateľnosť je mizivá, prakticky neexistuje, že dôkladne sa vláda vyhla akémukoľvek parametru, akémukoľvek číslu, ktoré by bolo jasne kontrolovateľné, či priebežne, alebo na konci volebného obdobia. Úplne taký typický príklad je, kde už idem trošku do tej sociálnej sféry, miera nezamestnanosti, kde vláda úplne, by som povedal, plytko, povrchne definuje nástroje, definuje prístupy k riešeniu zamestnanosti alebo k riešeniu problému nezamestnanosti. No a je potom samozrejmé, že sa vyhla číslu, koncovému číslu, kam by chcela mieru nezamestnanosti dostať, ako jeden z kľúčových parametrov, ktoré sa odvíjajú v priebehu vládnutia, predsa každoročne sú vyjadrované v návrhoch štátnych rozpočtov, ale cieľový parameter by mal vo vládnom programe byť obsiahnutý, pokiaľ to má byť programové vyhlásenie s vypovedacou hodnotou. Dobre všetci vieme, že nezamestnanosť je problém, ktorý ľudí na Slovensku trápi najviac. Vláda nielenže reaguje vo vyhlásení plytko na riešenie tohto problému, ale ani nedáva žiadny záväzok, na akú úroveň v oblasti miery nezamestnanosti sa chce dostať. Takže z tohto hľadiska pokladám programové vyhlásenie vlády skutočne za otvorené, za samoobsluhu pre vládu a budeme sa snažiť v rámci rozpravy dostať definíciu konkrétnych parametrov do uznesenia, ktoré bude rámcovať programové vyhlásenie vlády. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)