B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-02-07):
G. Krajči, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážené panie poslankyne, páni poslanci, vážený pán minister, ťažko mi je vystupovať po predrečníkoch, ktorí veľmi podrobne rozobrali predkladaný ústavný zákon o bezpečnosti Slovenskej republiky v čase vojny, vojnového stavu a výnimočného stavu, predovšetkým od ľudí, ktorí priamo pôsobili v rezorte obrany, ktorí poznajú detailne štruktúry a pôsobenie jednotlivých zložiek obranného systému Slovenskej republiky. A preto mi dovoľte skôr z pohľadu občana a človeka širšie sa zamyslieť nad vecami, ktoré sa dotýkajú priamo bezpečnosti štátu, ako ich vnímajú občania Slovenskej republiky. Som veľmi rád, že v týchto vystúpeniach zaznelo nie to, čo zaznelo v médiách, že predchádzajúce vlády sa nevenovali dostatočne otázke prípravy zákona o bezpečnosti štátu v čase vojny a vojnového stavu, čo nám bolo vytýkané ako tvorcom Slovenskej republiky, že sme neboli schopní takýto zákon prijať. A som veľmi rád, že všetky tieto súvislosti boli tu vysvetlené. A bol by som rád, keby aj novinári, ktorí takéto informácie púšťajú, pochopili, že situácia sa postupne vyvíja, postupne mení a jednoducho dnes v tejto Národnej rade začíname nachádzať spoločnú reč, a to, musím povedať, aj vďaka tomu, že opozícia, ktorá tu dnes sedí, je opozíciou konštruktívnou. Z hľadiska toho by som chcel povedať, že ma trošku mrzí to, že táto novela alebo tento návrh zákona sa odlišuje od toho legislatívneho zámeru, ktorý bol pripravovaný už aj v predchádzajúcich obdobiach, a hlavne to, že sme o tejto zmene neboli informovaní už v dobe, keď sa vlastne tento návrh zákona začal pripravovať, pretože naozaj vychádzame v ústrety a snažíme sa pochopiť všetky kroky, ktoré Slovenská republika musí plniť preto, aby sme mohli v novembri roku 2002 splniť kritériá, ktoré sú na nás kladené z NATO, a aby sme mohli dostať pozvánku medzi krajiny, ktoré budú prijímané do NATO. Všetci chápeme, že ministerstvo obrany v tejto dobe má veľmi veľa úloh, pretože musí plniť veci, ktoré snáď boli trochu aj zanedbané. Takže niekedy až nestačíme sledovať tie legislatívne návrhy, ktoré sú predkladané v poslednom období. A preto sa často stáva, že do týchto legislatívnych návrhov prekĺznu aj chyby a nedostatky, ktoré je potrebné vychytať, preto, aby sme sa vyhli určitým problémom, ktoré v nasledujúcom období by mohli vzniknúť, pretože jedna vec je legislatívu prijať a nastaviť a druhá vec je túto legislatívu aplikovať do praxe a zabezpečiť činnosť celého systému. To je skutočne úloha, ktorá čaká nasledujúcu vládu, a bude to úloha neľahká. Chcel by som povedať, naozaj je to zaujímavé, minule som bol vo Švédsku, kde funguje systém menšinovej vlády a rozdelenie funkcií a pre opozíciu sú dané také posty, ktoré zabezpečujú kontrolu nad celou činnosťou štátu. A jednoducho taká politická kultúra je na vysokej úrovni, tento systém funguje spoľahlivo, ba ešte aj spoľahlivejšie, ako je to v súčasnosti u nás, kde niektoré politické zoskupenia by si chceli strhnúť na seba všetky kompetencie, ale vlastne berú na seba aj zodpovednosť. Bolo tu povedané od mojich predrečníkov, a to musím zopakovať, že tento návrh zákona nie dôsledne vychádza z bezpečnostnej stratégie Slovenskej republiky, z obrannej stratégie a už zo spomínaného legislatívneho zámeru ústavného zákona o bezpečnosti Slovenskej republiky, ktorý schválila vláda Slovenskej republiky. Musím konštatovať aj to, že tento zákon neprešiel riadnym medzirezortným pripomienkovým konaním a predchádza schváleniu koncepcie bezpečnostného systému, ktorý má vychádzať so záverov auditu krízového manažmentu štátu, o ktorom tu hovoril pán Kanis ako predrečník. Zrejme tento materiál dostaneme neskôr, ale verím, že tí, ktorí pripravovali tento zákon, už zakomponovali niektoré prvky do tohto legislatívneho procesu. Pokiaľ sa týka už konkrétnych vecí, chcel by som povedať niekoľko pripomienok k jednotlivým článkom. Aj keď tu bolo povedané, že niektoré veci sú definované, musím povedať, že nie sú. Napr. v čl. 2 chýba definícia vojny. Hovorí sa tam síce, čo je to vojnový stav a pod., ale jednoznačne chýba definícia vojny. V odseku 5 by mohla byť vojna definovaná, že je to časový úsek odo dňa vypovedania vojny alebo bezprostredným napadnutím Slovenskej republiky bez vypovedania vojny do dňa uzavretia mieru. V čl. 3 chýba zase definícia vojnového stavu, pretože začiatok vojnového stavu je definovaný presne, kým ukončenie je zmätočné, pretože spojenie „do dňa jeho skončenia alebo do uplynutia času, na ktorý bol vyhlásený“ vlastne nehovorí o konci vojnového stavu, ale o formách jeho ukončenia. Preto by bolo potrebné naformulovať nový čl. 5, kde by sa definícia vojnového stavu presne upravila. V čl. 4 chýba takisto definícia, čo je to výnimočný stav. V odseku 6 by mali byť obsiahnuté aj právomoci, kto rozhoduje o rozsahu prostriedkov na obnovenie zákonného stavu. V čl. 5 chýba definícia, čo je to núdzový stav. K čl. 6 „Činnosť ústavných orgánov“ musím konštatovať, že tento článok je veľmi všeobecný a málo adresný, a teda jednotlivé orgány by v prípade plnenia úloh za bojovej pohotovosti štátu by museli mať presné inštrukcie, ako konať v takýchto súvislostiach. K čl. 8, ktorý je bez názvu a pod., a jeho obsah je určitým spôsobom akoby bez názvu a zmätočný, je potrebné konštatovať a odporúčam, aby bol nazvaný tento článok Bezpečnostná rada, a podľa tohto zmeniť aj obsah celého článku. Hneď v prvom odseku by sa mala definovať Bezpečnostná rada, ktorá zatiaľ nikde nie je kodifikovaná. Celý článok preto, si myslím, by bolo potrebné prepracovať. V čl. 9 je potrebné doplniť o kodifikáciu aj bezpečnostnú radu kraja, pretože takto nadefinovaný sekretariát je na plnenie úloh nepoužiteľný. Na činnosť sekretariátu je potrebný úzky okruh ľudí na plnenie úloh a uznesení bezpečnostnej rady kraja a je potom využiteľný aj krajský úrad. Niekoľko slov ešte k porovnaniu ústav a právnych inštitútov v ústavách niektorých európskych krajín a USA, ktoré sú uvedené v závere. Treba povedať, že popisy jednotlivých systémov sú účelovo deformované, neuvádzané v celom kontexte, príp. sú čiastočne zamlčané. Na ilustráciu uvediem len dva príklady. Je tam napr. uvedená Poľská republika, kde je stručne popísaný Sejm a prezident, ale to je dané aj v našej ústave. O Rade národnej bezpečnosti je tam zmienka, že je to poradný orgán prezidenta republiky. Nie sú tam uvedené podstatné veci o existencii a činnosti Rady národnej bezpečnosti aj v mieri a o činnosti jej sekretariátu, ktorý je akýsi úrad národnej bezpečnosti. Toto by malo byť vzhľadom na obsah návrhu zákona uvedené pre porovnanie, akou zlou cestou ideme v prípade nášho ústavného zákona, kde skutočne kompetencie Bezpečnostnej rady sú definované veľmi špatne. Druhým prípadom by mohla byť Maďarská republika. Tu sa napr. neuvádza, že Bezpečnostná rada alebo Branná rada v mieri existuje, ale nezasadá, ale úlohy bezpečnosti Maďarskej republiky má na starosti štátny tajomník pre bezpečnosť z úradu vlády s postavením na úrovni ministra. Má na to vytvorený orgán s tromi sekciami. Okrem koordinácie príjmov na obranu riadi štátne hmotné rezervy a ďalšie úlohy spojené so zaistením bezpečnosti Maďarskej republiky. Čiže keď si to takto porovnáme aj s inými krajinami, je naozaj potrebné, aby v druhom čítaní spolu či už koalícia alebo predkladatelia, alebo odborníci, ktorí sedia v jednotlivých výboroch, si spoločne sadli a našli také riešenie, aby zákon, ktorý prijmeme ústavnou väčšinou, sa stal dokumentom nemenným, aby sa stal dokumentom záväzným aj pre nasledujúce politické garnitúry, ktoré sem prídu, a jednoducho aby bol tak čitateľný a prehľadný, že v prípade ohrozenia bezpečnosti Slovenskej republiky by bol naozaj pomocníkom pri realizácii ťažkých úloh v takomto položení. Ďakujem pekne za pozornosť a odporúčam, aby zákon prešiel do druhého čítania.