M. Záhumenský, poslanec: (2009-02-12):
Viac ako 60 % Slovákov nakupuje potraviny v hyper a supermarketoch. Slovenskí zákazníci takmer 70 centov z každého eura minú práve v supermarketoch a hypermarketoch. Z hľadiska saturácie hypermarketov je Slovensko v rámci európskeho regiónu druhé po Českej republike. 10 najväčších obchodných spoločností na Slovensku zaznamenalo v roku 2008 nárast obratu o 11 % a ich celkový obrat dosiahol viac ako 4 mld. eur, čo je viac ako 123 mld. korún, pričom v roku 2007 medziročný nárast dosiahol až 15 %. Najväčší podiel na celkových tržbách obchodných spoločností bol predaj potravín s podielom 65 až 90 % v závislosti od jednotlivých spoločností. Obchodné reťazce sa tak automaticky pre dodávateľov stávajú akýmisi vstupnými bránami agropotravinárskych výrobkov k spotrebiteľom. Treba však povedať, že od začiatku svojho pôsobenia na našom trhu začali uplatňovať praktiky, ktoré dovtedy naši dodávatelia – poľnohospodári a potravinári – nepoznali a ktoré sa nedajú označiť inak ako krajne neetické a likvidačné. Ich výsledkom je situácia, keď výrobca v boji o svoj trh ide, takpovediac, na doraz. Ak odmietnu neprimerané podmienky 5, 6 rozhodujúcich obchodných spoločností, nemá komu predávať a urýchli svoj koniec. Zneužívanie ekonomickej sily postupne ruinuje dodávateľov, najmä malé a stredné firmy so všetkými predstaviteľnými sociálnymi dôsledkami. Uvedené je realitou nielen na Slovensku, ale i v iných krajinách Európskej únie. Problematika nevyvážených a nekorektných vzťahov medzi obchodnými reťazcami a ich dodávateľmi potravinárskych produktov sa preto stáva predmetom intenzívnych rokovaní a konzultácií na európskej úrovni. Európskym návrhom a európskym právnym textom upravujúcim túto oblasť je Smernica 2005/35 o boji proti neskorým platbám v obchodných transakciách a stanovisko Európskeho sociálneho výboru z roku 2005 Veľkodistribúcia, trendy a dôsledky pre poľnohospodárov a spotrebiteľov. Po tom ako niektoré obchodné praktiky reťazcov presiahli únosnú hranicu, prikročila väčšina štátov k prijímaniu regulačných opatrení. Zákony upravujúce obchodné vzťahy existujú vo väčšine európskych krajín. Na ilustráciu uvediem príklady Francúzska, Veľkej Británie a Maďarska. Francúzsko je jedinou európskou krajinou, kde je legislatíva skutočne účinná, kde funguje kontrola a kde už boli za porušenie zákona vynesené súdne rozhodnutia a uložené vysoké pokuty. Francúzsko sa touto problematikou začalo zaoberať začiatkom 90. rokov a predmetné texty Obchodného zákonníka boli odvtedy niekoľkokrát novelizované. V novelách boli zakaždým upravované aj nové aspekty obchodných vzťahov, pretože veľkodistribúcia vždy našla spôsob ako platnú legislatívu obchádzať. Významné novely upravujú najmä stanovenie platobných lehôt pre poľnohospodárske produkty, zákaz predaja za stratu a sankcionovanie neprimerane nízkych cien. V súvislosti s rôznymi poplatkami bolo stanovené, že obchodník, ktorý požaduje v rámci takzvanej obchodnej spolupráce finančné podieľanie sa na marketingu, musí s dodávateľmi vopred uzatvoriť príslušnú zmluvu a dokázať, že služba, propagačná akcia, uvedenie v katalógu a podobne, ktorá funguje, bola skutočne poskytnutá, a že faktúra, fakturačná cena je zodpovedná. Rôzne zľavy a ani obchodná spolupráca nemôžu byť retroaktívne. Všetko musí byť vopred dohodnuté. Nemôže dôjsť k náhlemu ukončeniu obchodných vzťahov bez výpovednej lehoty. Možno so súhlasom štátu zablokovať marže obchodníkom. Stanovenie rámcových podmienok pre rôzne propagačné akcie, sankcie za jednostranné a neodôvodnené vrátenie tovaru, zákaz holandských dražieb poľnohospodárskych výrobkov a sprísňovanie sankcií. Práve Francúzsko je príkladom toho, že po dlhodobejšom úsilí je možné dosiahnuť aspoň čiastočné zlepšenie situácie najmä tým, že situácia sa stane transparentnejšou. Všetky inkriminované poplatky totiž z väčšej časti predstavujú čistú zadnú maržu obchodníka a nefigurujú tak v žiadnej štatistike, čo umožňuje obchodným reťazcom oficiálne deklarovať svoju ziskovosť na výrazne nižšej úrovni, než v skutočnosti je. Zaujala ma napríklad skutočnosť, že v zákone zadefinované formy zneužitia ako zákaz predaja pod výrobné náklady, stanovenie lehoty splatnosti a podobne sú vnímané ako ohrozenie všeobecných hospodárskych záujmov štátu, a nie ako vydieranie slabšieho zo strany silnejšieho. Je garantovaná anonymita obete na súde, pretože nemusia vystupovať v úlohe žalobcov. Rovnako je to i s ponímaním zmluvnej slobody. Zmluvné strany sa jednoducho nemôžu dohodnúť v rozpore so zákonom. Celý systém je založený na úzkej spolupráci medzi vyšetrovacími orgánmi a súdmi. Súd vstupuje do hry nielen v prípade odvolania sa proti právnej sankcii, ale hneď na jej začiatku. Vo Veľkej Británii viedla veľká nespokojnosť dodávateľov koncom 90. rokov k dvojročnému vyšetrovaniu komisie pre konkurenciu. Po odhalení závažných problémov sa štyri najväčšie britské obchodné reťazce zaviazali dodržať takzvaný supermarket kódu praktík, kód, ktorý v 25. bodoch uvádza neprimerané podmienky a povinnosti supermarketu a má právnu účinnosť. V súčasnosti je snahou kódex sprísňovať a zaviesť funkciu ombudsmana na dozor nad predmetnými vzťahmi, ktorý bude mať i právomoc ukladať supermarketom vysoké pokuty. V Maďarsku vstúpil v roku 2005 do platnosti zákon o podnikaní v obchode. V § 7 regulácia dominantného postavenia je zneužívanie dominantného postavenia zakázané. Zákon zakazuje alebo obmedzuje väčšinu známych foriem zneužívania ekonomickej sily. Ako príklad uvediem ods. 2 písm. h), ktorým sa zakazuje vyžadovať od dodávateľov rôzne vymyslené poplatky pre jeho zaregistrovanie do zoznamu dodávateľov alebo v databáze dominantného obchodníka. Podľa ods. 5 veľké obchodné spoločnosti majú povinnosť vypracovať zásady sebaregulačného etického kódexu, vrátane dôsledkov za ich porušenie. Vypracované etické kódexy za účelom schválenia je potrebné predložiť úradu pre ochranu hospodárskej súťaže. Legislatívu upravujúcu obchodné vzťahy pripravuje aj Česká republika, kde poslanecký návrh zákona o významnej trhovej sile a jej zneužitia už prešiel prvým čítaním v parlamente. Dlhodobá skúsenosť nielen u nás, ale i v zahraničí potvrdzuje, že obchodné reťazce zneužívajú svoju ekonomickú silu danú ich malým počtom a nevyhnutnosťou pre dodávateľov potravín mať ich za partnerov, ak chcú svoje výrobky dostať ku konečnému spotrebiteľovi. Je skutočnosťou, že veľké obchodné reťazce sa postupným vývojom dostali do postavenia neodmysliteľnej vstupnej brány agropotravinárskych výrobkov k spotrebiteľom. Inak povedané, výrobcovia potravín, ak chcú svoje výrobky predať, musia mať nutne dočinenia s obchodnými reťazcami. Vznikol tak vzťah skutočnej závislosti dodávateľa od odberateľov, ktorí túto situáciu do krajnosti zneužívajú. Je to dané obrovským počtom dodávateľov, v závislosti od krajiny od desiatky až stovky tisíc a na veľmi malý počet odberateľov. Preto zámerom zákona č. 172/2008 Z. z., ktorý prerokúvame, o neprimeraných podmienkach obchodných vzťahov a o doplnení zákona č. 30/1992 Zb. o Slovenskej poľnohospodárskej a potravinárskej  komore v znení neskorších predpisov je zabezpečenie aspoň čiastočnej rovnováhy a spravodlivosti vo vzťahu najmä medzi veľkými obchodnými systémami a ich dodávateľmi potravín. Zákon bol schválený v Národnej rade 11. apríla a nadobudol účinnosť až 1. januára 2009. Avšak ešte pred nadobudnutím účinnosti začali obchodné reťazce uplatňovať niektoré formy obchádzania predmetného zákona, tak ako ich vymenúva dôvodová správa – podmieňovanie uzatvárania zmlúv zo strany odberateľov, že dodávateľ nie je ekonomicky závislý od odberateľa. Ekonomická závislosť dodávateľa od odberateľa, ktorá je podmienkou uplatňovania zákona č. 172/2008 Z. z., je eliminovaná vyhlásením štatutárneho zástupcu dodávateľa, že dodávateľ nie je od odberateľa ekonomicky závislý. Toto vyhlásenie je podmienkou odberateľa k uzatvoreniu zmluvy o obchodných podmienkach. Ako príklad uvediem spoločnosť Metro Cash & Carry, ktorá dala svojim obchodným partnerom za účelom zaistenia a plného súladu oboch našich subjektov so zákonom vyplniť formulár, ktorý ich žiada o odpovede na nasledovné otázky: 1. Vyhlasujem, že som si vedomý zákona č. 172/2008 Z. z. Vyhlasujem, že mi je zákon známy a že som si preštudoval zmluvnú dokumentáciu, ktorou sa riadi môj vzťah so spoločnosťou Metro Cash & Carry Slovakia (ďalej odberateľ) a v tejto súvislosti vyhlasujem, že nie som ekonomicky závislý na odberateľovi podľa § 1 písm. a) a § 2 písm. b) zákona. 2. Ak som odpovedal na položenú otázku v bode 1 nie, vyhlasujem, že vykonám o tejto skutočnosti písomné oznámenie odberateľovi (riaditeľovi nákupného oddelenia) uvedené v zátvorke, uvedená e-mailová adresa a tak ďalej. 3. Ďalej vyhlasujem, že všetky obchodné rokovania s odberateľom boli vykonané ako výhodné pre obe strany a bez akéhokoľvek nátlaku. V prípade, že zistím akékoľvek druhy nátlaku, písomne oznámim túto skutočnosť riaditeľovi nákupného oddelenia odberateľa. To sú praktiky, ktoré začal používať nielen tento reťazec, ale takmer všetky obchodné reťazce. Ďalšia podmienka, ktorá sa uvádza v dôvodovej správe – vymáhanie poplatkov za reklamné a letákové akcie, vrátane poplatkov za tlač a distribúciu týchto tlačovín a podobne cez tretiu osobu v snahe obísť ustanovenie § 2 písm. e) zákona. Aby sa marketingová podpora spojená s letákovými akciami nezapočítavala do trojpercentného limitu, väčšina obchodných reťazcov si vytvorila špecializované reklamné agentúry, u ktorých si dodávatelia objednávajú reklamné služby. Výšku poplatku stanovuje každý obchodný reťazec individuálne. Ceny sú od niekoľkých desiatok eur až pod 3 651 eur, to je 110 000 korún za jedno okienko v letáku pri cenovej inzercii. Cena letákov pritom preukázateľne nezahŕňa len náklady na tlač a distribúciu, ale ich samotné vydávanie je zdrojom zisku pre obchodný reťazec. V plnej výške ho hradia dodávatelia, čo znamená umelé navyšovanie cien. Výška marketingovej podpory je vo väčšine reťazcov stanovená exaktne a nie je možné o nej rokovať. Tovar s nižšou obratkovosťou dodávateľovi často nekryje ani náklady na leták. Podľa zmluvy má však povinnosť zúčastňovať sa na podpore predaja v určitom rozsahu tzv. marketingový bagged. Napríklad u Kauflandu povinná necenová imidž inzercia v novinách Kaufland navršuje fakturačnú cenu o 4 až 6 % u každého výrobku. Čiže, pri ročnom obrate 10 miliónov korún dodávateľ za jeden inzerát s vyobrazením svojich výrobkov na ploche jedného decimetra štvorcového, to je 10x10 cm, zaplatí 400 až 600 tisíc korún. Cena a hodnota služby, ktorú dodávateľ dostane, sú neporovnateľné, sú však vynútenou podmienkou obchodnej spolupráce. Za najvyššiu prioritu preto bude treba považovať zamedzenie zneužitia reklamy na iný účel, ako je deklarované použitie prostriedkov na ňu vykazovaných. Uvediem príklad, COOP Jednota Slovensko rozposlala formou listu všetkým svojim dodávateľom, s ktorými má uzatvorenú rámcovú kúpnu zmluvu, oznámenie o zmene marketingovej spolupráce, vydávanie letákov, v ktorom uvádza: „Na základe rozhodnutia predstavenstvo COOP Jednota Slovensko nebude od 19. decembra 2008 a v roku 2009 organizovať promočné akcie na podporu predaja vami dodávaných tovarov. Z uvedeného dôvodu nebude vydávať ani letáky pod ochrannou značkou COOP Jednota. Oznamujeme vám, že letáky vo forme inzertných novín pod ochrannou známkou COOP Jednota a podobne, a pod ochrannými známkami maloobchodných reťazcov COOP Jednota potraviny, COOP Jednota supermarket a COOP Jednota Terno supermarket bude vydávať spoločnosť Dual Production s. r. o., Lýcejná 4a Bratislava, ktorej sme na uvedený účel poskytli licenciu  na predmetné ochranné známky.“ Ďalšie identifikované problémy pri uzatváraní zmluvných vzťahov uvádzaných aj v dôvodovej správe sú: uzatváranie dodávateľsko-odberateľských zmlúv prostredníctvom sprostredkovateľských firiem s cieľom vyhnúť sa aplikácii ustanovení zákona v zmluvných vzťahoch, vyhnúť sa priamym sankčným postihom za porušenie zákona, resp. obchádzať platný zákon a vytvoriť právne relevantný dôvod prenesenia uložených pokút v prípade zistenia ekonomickej závislosti dodávateľa na odberateľovi s ohľadom na podpísanie vyhlásenia zo strany odberateľa o ekonomickej nezávislosti. Vyhnúť sa zosúladeniu zmluvných vzťahov s platným zákonom v prípade utvorených rámcových dodávateľsko-odberateľských zmlúv v prípadoch, keď tieto budú uzatvorené pred účinnosťou zákona a ich platnosť presahuje rok 2009. Ďalšie praktiky pri obchádzaní zákona o neprimeraných podmienkach v obchodných vzťahoch, ktoré používajú obchodné reťazce, uvediem, pri rozvoji obchodnej siete a logistickom bonuse. Dodávatelia naďalej platia za rozvoj obchodnej siete odberateľa, pritom sa nestávajú akcionármi príslušného reťazca, ale len jeho rukojemníkmi. Peniaze investované do rozvoja siete nútia dodávateľov zotrvávať aj v neprijateľnom a nerovnovážnom obchodnom vzťahu. Neakceptovanie obchodných podmienok odberateľa totiž automaticky znamená hrozbu vylistovania výrobkov dodávateľa a to bez náhrady za prostriedky vložené do rozvoja siete v minulosti. Napríklad Tesco hlása ďalšiu expanziu výstavby malých formátov predajní. Deje sa tak za peniaze dodávateľov pod hlavičkou realizácie reklamných služieb pre dodávateľa. Predmetom zmluvy o zabezpečení reklamných a propagačných služieb sú nasledovné: propagácia obchodného mena objednávateľa, loga objednávateľa napríklad umiestnením reklamných panelov a podobne. Ak by mali naplniť toto ustanovenie, tak by musel byť každý hypermarket oblepený logami jeho dodávateľov. Pokiaľ viem, nevšimol som si ani jedno logo žiadneho z dodávateľov do obchodných sietí. Po ďalšie, propagácia výrobkov alebo služieb objednávateľa u zákazníkov formou letákových predajov, upozorňovanie na nové výrobky objednávateľa, organizačná a technická spolupráca pri ochutnávkach a podobne, prieskum trhu, vrátane informácií o predajnosti tovaru a o počte reklamácií a konkrétnych podmienkach na kvalitu výrobkov objednávateľa. Za týmto predmetom zmluvy je však v skutočnosti len spôsob fakturácie nákladov, ktoré obstarávateľ, v tomto prípade Tesco, nikdy nevynaložil. Za rok 2008 Tesco otvorilo na Slovensku od januára do novembra 7 supermarketov a 5 hypermarketov. Pokiaľ má dodávateľ zalistovaných napríklad dvadsať druhov výrobkov, ktoré sa často líšia len chuťovým variantom, za reklamné služby po otvorení novej predajne zaplatí 20 krát 5 000 korún, to je 100 000, spolu za 12 predajní 1,2 milióna korún. Ak odmietne takúto zmluvu uzatvoriť, prestáva fungovať ako dodávateľ Tesca v celej jeho sieti. Zaujímavé pritom je, že podľa daňového zákona by malo Tesco za reklamné služby realizované v januári 2008 odviesť daň do 20. februára 2008. Pritom za celý rok 2008 fakturuje dodávateľovi tieto služby až v roku 2009, čím, samozrejme, porušuje daňový zákon o DPH. Pracovníci Tesca si nedajú ani tú námahu, aby o otvorení novej predajne a reklamnej službe dodávateľa informovali v aktuálnom čase. Robia to raz ročne po uplynutí kalendárneho roka a všetky reklamné služby vyfakturujú naraz. To znamená, že v čase účtovnej závierky za predošlý rok sa dodávateľ dozvie, že mu nabehli náklady takmer       40 000 eur. Tento hyenizmus pravdepodobne vzhľadom na neobnoviteľnosť reklamy sa nedá zastaviť. Ale dávam podnet, aby štát prijal zákon na obmedzenie ďalšej výstavby supermarketov a hypermarketov podľa určitých pravidiel. Tieto by mali zohľadňovať predajnú plochu na určitý počet obyvateľov. V bežnom hypermarkete a supermarkete sa nachádza okolo       8 000 potravín, okolo 8 000 druhov potravín. Ak zoberiem krát 5 000 korún na jeden zalistovací výrobok, je to 40 miliónov. Za 40 miliónov každý supermarket si nechá postaviť ďalšiu predajňu, ktorú zaplatia dodávatelia, samozrejmá vec, tými sú poľnohospodári. Obchádzanie zákona v neprehľadných podmienkach obchodných vzťahov, tzv. logistický bonus. Odberatelia predkladajú na potvrdenie dodávateľovi vyhlásenie, že tento nemá možnosť dodávať tovar na jednotlivé obchodné prevádzky odberateľa a využije pritom distribučnú sieť odberateľa. Týmto opatrením si obchodný reťazec zabezpečuje potvrdenie, že úhrada nákladov za logistické služby nie je neprimeranou podmienkou v zmysle zákona č. 172/2008 Z. z., paradoxne napriek zníženiu ceny PHM rastú logistické náklady. Tieto náklady nevie dodávateľ nijako ovplyvniť, ale podmienkou uzatvorenia obchodného vzťahu je akceptovanie predloženého návrhu odberateľa za logistiku. Nakoľko však miestom, kde dodávateľ odovzdá svoj tovar odberateľovi a vznik tým zdaniteľného plnenia, je veľkoobchodný sklad, resp. logistické centrum odberateľa, všetky ďalšie náklady súvisiace s maniupuláciou s tovarom sú jednoznačne vnútornými nákladmi odberateľa. Fakturácia týchto nákladov dodávateľovi nemá v žiadnej inej ekonomike žiadnu obdobu. Veď tovar po prevzatí vo veľkosklade je majetkom odberateľa a ako s ním nový majiteľ naloží, je len a len na jeho rozhodnutí. Prečo je do tejto činnosti zatiahnutý dodávateľ tovaru a na základe čoho by mali byť tieto jeho výdavky daňovo uznávané, keď ich výšku nevie ovplyvniť, nemám potuchy. Rovnako tak služby, ktoré si je dodávateľ nútený platiť za vykladanie, majetkovo už nie jeho, aj keď u neho vyrobeného tovaru, do regálov predajcu cez nejaké spoločnosti, je absurdným porušovaním obchodnej etiky a možno aj zákonov tejto republiky. Čo je zmyslom týchto praktík? Zastieranie faktu nerovnomerného rozloženia pridanej hodnoty na pultovej cene výrobku v reťazci – prvovýrobca, spracovateľ, predajca, štát. Exaktne možno na cene výrobku vyčísliť len podiel štátu daný DPH, čo je 19 %. Zostávajúcich 81 % predstavuje náklad a zisk prvovýrobcu, spracovateľa a predajcu. Vybrať určité výrobky a podrobiť ich cenovej analýze by bolo síce možné, ale kontrolovaný subjekt by sa bránil tým, že výber výrobkov bol tendenčný a iný výber by dopadol úplne opačne, zostane preto len v rovine zdravého úsudku. Počul niekto v súvislosti s krízou o prepúšťaní ľudí v obchodných reťazcoch? A o zatváraní niektorých obchodných spoločností? Ja nie. Práve naopak, realizuje sa ohlásenie na ich ďalšiu expanziu. Pomôže to Slovensku, ak sa súčasne rušia pracovné miesta vo fabrikách potravinárskeho priemyslu, ktoré by na seba mohli viazať ďalšie pracovné miesta v poľnohospodárstve, energetike či výrobe obalov? Asi ťažko. Poznám len jeden úspešný príklad na Slovensku, ktorý dokazuje, že spojenie výrobných aktivít a existencia vlastnej obchodnej siete v potravinárskom segmente je kľúčom k prosperite a k relatívnej nezávislosti a stabilite. Je to Milk Agro Prešov. Dávam preto na zváženie, aby v súvislosti s prerokúvanou problematikou vláda Slovenskej republiky v rámci protikrízových opatrení prerokovala možnosti podpory vzniku obchodných akciových spoločností slovenských výrobcov a prvovýrobcov, ktorí majú záujem vybudovať vlastnú maloobchodnú sieť a prezentovať tak slovenskému spotrebiteľovi svoje skutočné možnosti zníženia pultových cien potravín. (Vystúpenie poslanca prerušené podpredsedom NR SR.)