P. Frešo, poslanec: (2007-05-15):
Ako uvádza predkladateľ tejto novely, ambíciou novely kolektívneho vyjednávania má byť podpora sociálneho dialógu, ako aj vytváranie podmienok pre bezproblémové fungovanie kolektívneho vyjednávania a rovnako tak podpora bipartitného sociálneho dialógu medzi zamestnávateľmi a odbormi. Po nedávnych a stále živých skúsenostiach so škandalóznym spôsobom prípravy novely Zákonníka práce, ako aj kolektívnymi zmluvami vyššieho stupňa sa práve táto ambícia z pohľadu autorov javí ako neúprimná a skôr tragikomická, skôr smutná než veselá, nakoľko sociálny dialóg práve pri takýchto dôležitých zákonoch, ako je napr. Zákonník práce, zlyhal a pani ministerka je dnes prvým ministrom, ktorý do Národnej rady predkladá Zákonník práce bez toho, aby dosiahol dohodu sociálnych partnerov. Ani minister Kaník, ani minister Magvaši takto nezlyhal. A myslím si, že treba o tom hovoriť, práve keď hovoríme, že chceme podporovať sociálny dialóg. To nepovažujem za podporu sociálneho dialógu. Tu mi nedá neodbočiť k pokútnemu spôsobu, ja tu použijem ten výraz, pokútnemu spôsobu, akým bola prijatá nedávno novela tohto zákona, ktorý teraz prerokovávame, keď naozaj platnosť zmlúv vyššieho stupňa bola prijatá v druhom čítaní na poslednú chvíľu pozmeňujúcim návrhom z pléna, a pritom zjavne išlo o návrh z ministerstva, nakoľko pani ministerka nevystúpila s tým, že by s ním nesúhlasila, a, kľudne poviem, aj lobovala za to, aby prijatý bol. K tomu škandalóznemu spôsobu, akým bol pripravený Zákonník práce, by som chcel podotknúť, že napr. nevydanie nahrávky záznamu z rokovania tripartity ministerstvom práce na žiadosť jedného zo sociálnych partnerov spred niekoľkých týždňov svedčí tiež o istej úprimnej podpore sociálneho dialógu zo strany predkladateľa, ktorý sa v tomto prípade ukázal ako najslabší element, myslím tým predkladateľa, a teda ten, kto je najmenej úprimný a najmenej dôveryhodný. Síce nahráva to, o čom sa rokuje, ale nevydá to tým, s ktorými sa rokuje. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, ako budeme o chvíľu vidieť, tak ako aj pri Zákonníku práce, aj v tomto zákone je množstvo rozporov, protikladov a hospodárstvu škodiacich prvkov. A čo je najdôležitejšie, je, že tak ako novela Zákonníka práce, aj novela o kolektívnom vyjednávaní sú v prvom rade novely v neprospech zamestnancov. Dámy a páni, vybral som si príklad, kde predkladateľ, myslím tým vládu, je zároveň aj zamestnávateľom. Dnes na Slovensku máme aj takých zamestnancov štátu, ktorí sa cítia zastrašovaní a existenčne ohrození za vyjadrenie svojho odborného názoru do tej miery, že vyhľadávajú právnu pomoc. Hovorím o pracovníkovi Štátnej ochrany prírody, ktorý odborne nesúhlasí s postupom vlastného vedenia. V tejto situácii štát a vláda ako predkladateľ a zároveň aj ako zamestnávateľ nekoná, samozrejme, žiaden dialóg, resp. koná tým, že ich nadriadení zastrašovanie a existenčné ohrozenie popierajú. Ďalší prvok, ktorý tu dnes ideme týmto zákonom podľa vládneho návrhu podporiť, sú odbory, ktoré znova v tomto prípade, keď majú hájiť záujmy zamestnancov, nekonajú vôbec. Paradoxne koná ten, kto vláde a premiérovi osobne v posledných týždňoch veľmi prekáža, konajú médiá a konajú aj mimovládne organizácie, ktoré sa tiež netešia podpore súčasnej vlády. Médiá práve sa zastávajú týchto pracovníkov, informujú o tom a svojím spôsobom suplujú úlohu, ktorá by mala byť vlastne podľa vášho názoru, ak som to správne pochopil, zverená odborom. A, samozrejme, je veľmi pikantné, pokiaľ vláda  z takýchto vecí je obviňovaná. A mala by sa s tým omnoho rýchlejšie vysporiadať inak ako tým, že tvrdí, že predmetná vec sa nestala. Takisto, keď už sme pri médiách, ktoré tu práve od tohto pultu minulý štvrtok boli napádané a kde pán premiér kritizoval svojho šéfa volebnej kampane za to, že obhrýza akési mäso, a kritizoval ho, že toto dávajú v médiách, hovoril o ňom a to asi zabudol dodať, že ide o jeho šéfa volebnej kampane, ide, mimochodom, o toho istého šéfa volebnej kampane, ktorý oblepil holými zadkami celé Slovensko, tak práve tieto médiá usvedčili ďalší vlastne prvok, ktorý tu máme, a to odbory, tiež z takého zvláštneho prístupu k vlastným zamestnancom. Médiá usvedčili, že v podnikoch, ktoré odbory vlastnia, sa nachádza množstvo zamestnancov, ktorí majú mzdu len o málo vyššiu po mnohých rokoch praxe, ako je minimálna mzda. Čiže takto sa zase odborári starajú o svojich vlastných zamestnancov. Ale ambícia chrániť všetkých zamestnancov a posilniť si postavenie, to tu bez sporu je. A, samozrejme, pani ministerka týmto svojim partnerom, ktorých má aj istým svojím spôsobom stranícky zaviazaných, sa snaží vyhovieť takýmto zákonom. Predložený zákon zvyšuje váhu odborov a štátu pri kolektívnom vyjednávaní, teda tých subjektov, ktoré v mnou uvedenom príklade, keď vláda je zamestnávateľom, ktorý si môžete kedykoľvek overiť, vôbec nekonajú v prospech zamestnancov. Ostatné kroky vlády smerujú k utlmeniu subjektov, ktoré v prospech zamestnancov konajú, ako vidno na tomto uvedenom príklade. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, v jednom však predkladateľovi novely zákona aj o kolektívnom vyjednávaní nemožno uprieť snahu, ktorou je splatenie dlhu strany Smer vo vzťahu k odborárskym bossom za ich predvolebnú podporu. Predkladateľ zákona sa v dôvodovej správe k splneniu tohto záväzku verejne prihlasuje. Citujem: „Navrhovaným zákonom sa posilňuje postavenie odborovej organizácie v rámci participačných mechanizmov v podniku a garantuje sa pluralita odborových organizácií.“ Pohnútky a motívy predkladateľa novely sú teda jasné. Zákon nehovorí nič o postavení a pluralite napr. zamestnaneckých rád, ktoré sú z procesu kolektívneho vyjednávania vylúčené a právomoci ktorých zasa v inej novele, teda v Zákonníku práce sa snaží vláda výrazne oklieštiť. Ak novela Zákonníka práce hovorí o nových privilégiách a požitkoch pre odborových funkcionárov ako o zvýhodnenej kaste spomedzi všetkých zamestnancov, zákon o kolektívnom vyjednávaní hovorí o zvýhodnenej kaste odborárov spomedzi už raz individuálne zvýhodnených zamestnancov. Zatiaľ čo navrhovaná novela Zákonníka práce odborárov zvýhodňuje individuálne, to znamená, že sú platení z balíka mzdových prostriedkov ostatných zamestnancov a ešte o. i. sa im rozširujú tzv. zlaté padáky, novela teraz predkladaného zákona o kolektívnom vyjednávaní zvýhodňuje odborárov kolektívne. Pri toľkej pluralite odborových organizácií pôsobiacich v podnikoch predkladateľ novely uvádza, že návrh zákona nebude mať negatívny dopad na štátny rozpočet, na ostatné verejné rozpočty, na zamestnanosť, dokonca vraj nebude mať negatívny dopad ani na tvorbu pracovných miest a hospodárenie podnikateľskej sféry. S týmto si dovolím nesúhlasiť. Ako všetci dobre vieme, v prípade novely Zákonníka práce sa zavádza rad povinností pre zamestnávateľov, medzi ktorými je platenie odborárskych funkcionárov pri predĺžení ochrannej doby pred prepustením. Ak budú v podniku pôsobiť dve, tri alebo štyri odborové organizácie, to sú dvoj-, troj- a štvornásobne vyššie náklady pre zamestnávateľa, ktorý z titulu platenia niekoľkých funkcionárov v niekoľkých združeniach nebude môcť vytvárať nové pracovné miesta. Predkladateľ zákona garantuje princíp plurality pri uzatváraní kolektívnych zmlúv vyššieho stupňa, tých istých zmlúv, ktoré sú už na Ústavnom súde, pretože s požehnaním predkladateľa tejto novely sa tieto zmluvy vzťahujú aj na tých, ktorých podpis tam vôbec nemusí byť. V Zákonníku práce sa predkladateľ snaží pripisovať rovnaké výhody pre zamestnancov, ktorí pracujú na dohodu, aby boli na tom rovnako ako zamestnanci v štandardnom pracovnom pomere, ale naopak, v zákone o kolektívnom vyjednávaní, ktorý máme tu predložený, z týchto istých zamestnancov robí zamestnancov „druhej kategórie“, pretože ich vylučuje napr. z účasti na hlasovaní o štrajku. To je opäť nepomer toľko proklamovanej, ale dnes už zrejme neúprimnej ochrany zamestnanca, lež o to úprimnejšej ochrany odborára v zákonom chránenom trvalom pracovnom pomere. Vážené kolegyne, vážení kolegovia poslanci, ustanovenia, ktoré pojednávajú o hlasovaní o štrajku, sú tiež veľmi zaujímavé. A navrhujú sa tu veľmi podozrivé a hlavne účelové zmeny. Navrhované ustanovenia vypúšťajú tajnosť hlasovania o štrajku. Vypustiť tajné hlasovanie podľa dôvodovej správy preto, že ide o vnútornú záležitosť odborovej organizácie, je len spôsob, akým sa možno v budúcnosti bude vyvíjať nátlak na členov odborového združenia v prípade, že by nesúhlasili s návrhom vedenia odborovej organizácie. Bolo by jasné, ktorí sú to. Toto ustanovenie v prospech vedenia odborovej organizácie je možný nástroj nátlaku na nepohodlných členov. A zároveň, naopak, je v neprospech tých členov, ktorí by v danej situácii mali menšinový názor. Samozrejme, neobstojí tvrdenie pani ministerky, že je vnútornou vecou organizácie hlasovanie o štrajku, hlasovanie určite áno, ale nie hlasovanie o štrajku, nakoľko štrajk sa dotkne všetkých zamestnancov a, samozrejme, sa dotkne celého podniku. Tam by prejavenie slobodnej vôle malo byť podporené tajným hlasovaním. Toto ustanovenie v prípade, že prejde, bude zverené do rúk odborárskym bossom, ktorí podľa vyjadrení jedného z nich by mohli ísť dokonca až tak ďaleko, že ich činnosť by skôr pripomínala diverzné akcie partizánskych skupín ako štandardnú odborársku prácu. Mám na mysli konkrétne citát odborárskeho bossa, ktorý pred niekoľkými rokmi zafilozofoval. Kolegovia v Dánsku urobili jeden protest tak, že odblokovali celé mesto od energie na celý deň. Spravili to dvaja ľudia. Vyhodili ich z roboty, ale dánski odborári im zaplatili za to toľko peňazí, koľko by zarobili dokonca, pokiaľ by boli v práci, možno 2 mil. Keby sme dali dvom ľuďom každému po 2 mil., aby zablokovali  elektrinu na celý deň v celom podniku, tak vám garantujem, že by to spravili, lebo do konca života by do roboty nešli a každý 2 mil. by mal na účte. Ale možno aj tu by sa našli tí, čo by to chceli urobiť, keby tú možnosť mali za tie 2 mil. To bol presne citát jedného odborárskeho bossa z TA3. Myslím, že to nepotrebuje ďalší komentár. Sociálny dialóg a kolektívne vyjednávanie s partnerom, ktorý mi ešte predtým chce odstrihnúť káble, zastaviť prevádzku, bude sotva niekedy o dialógu. Vážení kolegovia, kolegyne, zákon o kolektívnom vyjednávaní, Zákonník práce aj zákon o bezpečnosti práce treba vnímať v súvislostiach, čo podľa môjho názoru predkladateľovi sa nepodarilo. Podarilo sa mu urobiť len krok k naplneniu politických dohôd, ktoré už má s odborármi, podarilo sa mu urobiť krok k tomu, aby zvýšil lobistický výtlak odborov, a podarilo sa mu urobiť krok k tomu, aby z tohto vyjednávania mal menší prospech zamestnanec. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)