V. Palko, minister vnútra SR: (2003-09-23):
Okamžite po svojom vzniku v roku 1993 Slovenská republika prejavila vôľu stať sa členským štátom Európskej únie. Chceli sme sa stať účastnými na uskutočnení skvelej myšlienky slobodného pohybu osôb, pracovnej sily, tovarov, služieb, kapitálu. Podarilo sa nám to. Dnes už sme fakticky členmi Európskej únie a účinnosť tohto členstva od 1. mája budúceho roku by nám nemala brániť v tom, aby sme sa ako členská krajina správali už teraz. A správať sa ako členská krajina znamená zodpovedne spolu premýšľať a spolu rozhodovať o tom, čo ďalej. Je tu totiž istý problém. Desať rokov sme boli zamestnaní obrovským zápasom za splnenie podmienok pre členstvo. Málo sme si pritom všímali fakt, ako sa Európska únia za 10 rokov zmenila. Začína byť viac sama štátom ako zmluvou medzi štátmi. Je dôkazom toho, že štát nemusí vzniknúť v jednom zlomovom okamihu dejín, ktorý všetci vnímajú a s čím aspoň väčšina sa stotožní, ale že môže vznikať postupne počas desaťročí viacerými zmenami a dokonca bez toho, že by to väčšina ľudí spozorovala. I tento návrh ústavnej zmluvy je jednou zo zmien. Môže dôjsť i k takému paradoxu, že podaktorí budú slovne odmietať vznik európskeho štátu, ale činmi ho podporia. Samotný pojem ústava v názve dokumentu je veľavravný. Slovo ústava je symbolom štátu. A vieme v politike, že sila symbolov je obrovská. Aký štát tu teda vzniká a aké sú jeho hodnoty? V preambule sa hovorí, že sú to hodnoty „kultúrneho, náboženského a humanistického dedičstva Európy“. Trošku rozmýšľam, o aké náboženstvá ide. Keltských druidov, ide o Perúna starých Slovanov alebo boha Dia starých Grékov alebo Odina severných Germánov? Hovorí to niečo obyčajným ľuďom? Myslím, že nič. Aké hodnoty nám zanechali tieto náboženstvá, ktoré som spomenul? Neviem. Rozmýšľam však v mene akých hodnôt vznikali po páde Rímskej ríše európske národy a štáty pretrvávajúce v podstate až do dnešných čias. V mene akých hodnôt a akej filozofie sa skončilo s krvavým zabíjaním v gladiátorských hrách? A v mene akých hodnôt sa skoncovalo s bežnou starovekou praxou pohadzovania nechcených detí v lesoch či na poliach? V mene akých hodnôt, akej filozofie sa bránila Európa tisícročnému násilnému náporu islamu niekedy priamo v srdci Európy? V mene akých hodnôt, akej nádeje sa v 14. storočí zotavovala Európa z naprostej kataklizmy čierneho moru, počas ktorej zahynula jedna tretina obyvateľov Európy? Aké hodnoty odráža drvivá väčšina umeleckých diel európskej civilizácie za posledných 2000 rokov? A naopak, aké hodnoty sa snažil zničiť komunizmus a nacizmus? A aké hodnoty vyznávali európski politici, ktorí stáli v najnekompromisnejšej opozícii proti komunizmu počas polstoročia studenej vojny? A aké hodnoty vyznávali zakladatelia Európskej únie, Schuman, De Gasperi, Adenauer? Prečo svätíme nedeľu, Vianoce, Veľkú noc? Prečo je u nás manželstvo rovnoprávnym zväzkom, rovnoprávnym zväzkom muža a ženy, a nie muža a štyroch žien? Prečo je v tradícii európskej spoločnosti starostlivosť o chorých a slabých? Dámy a páni, hovorím o kresťanstve a o chýbajúcej zmienke o ňom v preambule. Vôbec nejde o to, či kresťanstvo vyznávame alebo nie. Preambula sa však tvári, že má ambíciu predstaviť syntézu dejín európskych hodnôt. A preto zmienka o kresťanstve v nej by vôbec nebola vyznávaním kresťanstva, ale obyčajným poctivým vyslovením pravdy o jeho význame v európskych dejinách, tak ako to robí v slovenských pomeroch Ústava Slovenskej republiky zmienkou o cyrilometodskej tradícii. Takejto elementárnej poctivosti však tvorcovia preambuly neboli schopní. A trochu mi to pripomína vyretušovávanie politicky nežiaducich osôb z fotografií, ako sme to zažívali v dobách nedávno minulých. A pýtam sa, či neprevládne v Európskej únii fóbia z tradičných európskych hodnôt. A pýtam sa, či náhodou nie sme opäť svedkami revolučného odmietania tradície, ktoré sme už raz zažili. Je tu zásadná otázka: Má ústavná zmluva zjednotiť Európu prihlásením sa k ozajstným koreňom a tradičným hodnotám Európy alebo ju má zjednotiť na popretí týchto koreňov a hodnôt? Táto zásadná otázka nie je v návrhu ústavnej zmluvy zodpovedaná. (Potlesk.) Túto rozporuplnosť môže aspoň čiastočne odstrániť odkaz na kresťanstvo v preambule, za čo sa prihováram. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, zamyslieť sa treba i nad zmyslom začlenenia Charty základných práv únie do textu návrhu ústavnej zmluvy. Formulovať ľudské a občianske práva patrí k atribútom štátnosti. Ak zalistujeme v ústavách európskych štátov, vidíme, že na prvých stranách nájdeme hlavy o základných právach a slobodách občanov. Ak tieto má formulovať Európska únia, tak opäť potvrdzuje svoju ambíciu sama sa stať štátom. A pýtam sa: Prečo je potrebné, aby Európska únia mala takúto právomoc? Na voľný pohyb osôb, tovaru, práce, kapitálu to potrebné nie je. Majme na pamäti, že práva obsiahnuté v charte môžu vyzerať nevinne, ale ak charta bude schválená ako súčasť ústavnej zmluvy, tak nie my ich budeme vykladať. Výklad týchto práv bude robiť Európsky súdny dvor. Právo nie je exaktná veda. Kto by napr. namietal proti tejto formulácii článku II-7 charty: „Každý má právo na rešpektovanie svojho súkromného života.“ V Spojených štátoch amerických však v roku 1973 Najvyšší súd odvodil právo na umelý potrat práve z práva na súkromie. V článku II-3 ods. 2 písm. d) charty sa zakotvuje zákaz reprodukčného klonovania ľudí. A čo tzv. terapeutické klonovanie za účelom pestovania embryí pre náhradné ľudské orgány? Únia ho teda nezakazuje. A pýtam sa: Bude ho môcť nejaká členská krajina Európskej únie, napr. Slovensko zakázať? Asi nie, keď na inom mieste, v článku II-13 charty sa hovorí, že vedecký výskum sa neobmedzuje. Ale opakujem, ak bude charta schválená ako súčasť ústavnej zmluvy, tak nie my budeme o tom výklade rozhodovať. Aký je výklad článku II-21 ods. 1, v ktorom sa zakazuje akákoľvek diskriminácia vzhľadom na sexuálnu orientáciu v kombinácii s článkom II-9, ktorý garantuje právo na manželstvo a založenie rodiny. Stačí si pozrieť rezolúcie Európskeho parlamentu z posledných rokov a zistíme, že veľa poslancov, zdá sa, že dokonca väčšina z nich, z týchto článkov odvodzuje registrované partnerstvo osôb rovnakého pohlavia a ich právo na adopciu detí. Ale opakujem, ak bude charta schválená, tak o tomto výklade nie my budeme rozhodovať. Prečo sa chceme vzdať práva rozhodovať o takto citlivých etických témach? A kde ostal princíp subsidiarity, ktorý hovorí, že o čom sa môže rozhodovať na nižšej úrovni, nech sa tam o tom i rozhoduje? Pýtam sa na výklad článku II-22, kde sa hovorí: „Únia rešpektuje kultúrnu a jazykovú rôznorodosť.“ A pýtam sa: Nakoľko sa vzťahuje tento článok na migrantov z iných kontinentov, ktorí prúdia do Európy po miliónoch a importujú i svoju kultúru, a to nie vždy zlučiteľnú s európskou kultúrou? Nemusím vás presviedčať o tom, aký problém je migrácia v krajinách západnej Európy. A môže to byť problém aj u nás. Nakoľko bude tento článok, ktorý som citoval, obmedzovať snahu členských štátov integrovať migrantov do tradičného európskeho kultúrneho prostredia? Ak bude charta súčasť ústavnej zmluvy, nie my o tom budeme rozhodovať. Preto sa prihováram za vypustenie Charty základných práv Európskej únie z textu návrhu zmluvy, aby si Slovensko ponechalo rozhodovanie v otázkach ľudských práv a ich výkladu v súlade so svojimi zákonmi a súčasnými medzinárodnými zmluvami, ktorými je viazané. V tejto súvislosti tiež pripomínam, že podľa návrhu ústavnej zmluvy sa v otázkach azylu a migrácie má prejsť od jednomyseľného hlasovania k väčšinovému hlasovaniu. O niekoľko rokov sa stane pre migrantov cieľovou krajinou i Slovensko. Nebolo by však dobré, keby sme mohli byť prehlasovaní pri stanovovaní zásad imigračnej politiky, napr. pri možnom stanovovaní povinných kvót migrantov, ktorých musia jednotlivé členské krajiny prijať. Rovnako nie je žiaduce, aby sme stratili právo veta pri stanovení zásad integrovaného manažmentu ochrany vonkajšej hranice Európskej únie. Je žiaduce ponechať si plnú kontrolu nad pohraničnými policajnými silami, nad všetkými ozbrojenými zložkami Slovenskej republiky. Preto sa prihováram za takú zmenu návrhu ústavnej zmluvy, ktorá ponechá jednomyseľné rozhodovanie v oblasti spravodlivosti a vnútorných vecí. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, 10 rokov s námahou zakúšame, čo je to zodpovednosť za Slovensko. Spolu s ďalšími štátmi vstupujeme do Európskej únie. Za horizontom vstupu sme však uvideli nové rázcestie. Môžeme sa vydať cestou postupného zbavovania sa tejto zodpovednosti za svoju krajinu, a to i bez hlbšieho premýšľania o tom, či je takéto zbavovanie nevyhnutné aj bez toho, aby sme ľuďom vôbec oznámili, čo sa so Slovenskom bude diať. Ale je tu i iná voľba, voľba zodpovednosti za samých seba, voľba Európskej únie zmluvne zviazaných suverénnych štátov, voľba hľadania podpory zodpovedných občanov Slovenskej republiky preto, aby sme mohli zásadne prehovoriť do textu návrhu ústavnej zmluvy, ktorá má výrazne ovplyvniť náš život. Som za voľbu zodpovednosti. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Otváram možnosť prihlásiť sa do faktických poznámok. Uzatváram možnosť hlásiť sa s faktickými poznámkami. Pani poslankyňa Belohorská. I. Belohorská, poslankyňa: Ďakujem pekne, pani predsedajúca. Pán minister, mali ste veľmi emotívne vystúpenie. Ale myslím si, že vo svojom neskoršom vystúpení upozorním na niektoré chyby, ktorých sa možno dopúšťate aj vy ako člen vlády. Neviete sa dohodnúť predovšetkým vo vláde o prioritách, pretože ak hovoríte, že zanedlho sa aj Slovensko stane cieľovou krajinou migrantov, vaše slová môžem potvrdiť, áno, je to tak. Je to preto, lebo vyháňame svojou politikou veľké množstvo mladých ľudí práve do západnej Európy, kde nachádzajú vhodné podmienky pre migrantov. A je to práve minister zdravotníctva, ktorý vyháňa lekárov a zdravotné sestry s argumentom, že keď sa im nepáči, môžu ísť. Dokonca v jednej z nemocníc povedal na zdravotnú sestru, aby mu neškriekala, že na hranici so Slovenskom stoja zástupy zdravotníckych pracovníkov, ktorí chcú robiť na Slovensku. Takže dohodnite sa predovšetkým vo vláde, či chcete na území Slovenskej republiky vytvoriť predovšetkým podmienky pre slovenských občanov, a až potom môžeme hovoriť aj o právach migrantov. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pán poslanec Zala.