M. Číž, poslanec: (2005-07-06):
Tibor, ja by som ti len jedno povedal, že keď tu budeš hovoriť len spamäti, tak polovica z nás už nebude kandidovať do tohto parlamentu (smiech v sále a potlesk), lebo sa to jednoducho nehodí. A váž si nás všetkých a neurážajme sa, vieš. Aj, vážený pán kolega Mečiar, ja som si vás úprimne vážil a mal som s tým problémy. Mal som pocit, že za tých 10 rokov ste si užili skutočne nesmierne nekorektného príkoria a verím vášmu intelektu, a napriek tomu, že ste dnes prišli na to, že súčasnú situáciu na Slovensku a ten obrovský chaos a vznikajúcu biedu, že to zapríčinil Smer. Na to ste dvakrát prišli a odišli. S vami prišla alternatíva. Počúvali sme veľmi pozorne. To je alternatíva, čo rozprával pán Jaduš? Čo rozprával môj priateľ Tibor Cabaj? Alebo aj to, čo ste rozprávali vy? Ja chápem, že môžete byť s nami nespokojní, môžete teraz vymýšľať a môžeme hľadať dôvody, prečo je tak a onak opozícia úspešná alebo neúspešná. Ale sú spokojní vaši voliči HZDS, z ktorých najmä 10 poslancov, ktorí volili HZDS a ktorí nechceli Mikuláša Dzurindu vo vláde a teraz tu vládu držia – aj to spôsobil Smer? Vážený pán premiér, ak trošičku ešte sa vieme dohodnúť na elementárnych hodnotách, ak máme túto krajinu radi, môžeme sa líšiť v názoroch, môžeme sa líšiť v pravici, v ľavici. Som presvedčený aj, vážení kolegovia z pravice, že tak ako sa dá dobre robiť pravicová politika alebo robiť zle, tak sa dá aj ľavicová. Náš problém teraz nie je, že sa robí pravicová politika v zásade, ale to, že tá pravicová politika sa robí zle, nečestne, že sa kradne, že neexistuje pojem verejného blaha, verejnej služby. Ten posledný, ktorý má na Slovensku ešte meno, to je občan. To naozaj Slovensko neovplyvňujú tri, štyri veľké finančné skupiny? Naozaj ten bezuzdný ošiaľ z privatizácie nevyháňa z verejného priestoru peniaze s tým, že jednoducho potom verejné služby vyzerajú tak, ako vyzerajú? Je toto humanistický štát, ktorý má v ústave napísané, že zabezpečuje základné ľudské práva, keď dá 1 500 korún človekovi, ktorý reálne nemôže zarobiť iné peniaze? (Potlesk.) Tá obrovská bieda mimochodom v dôchodcovskej sfére. Tí, ktorí pracujú a sú schopní pracovať, tak tí ako-tak prežijú. Ale naozaj máme vidieť zmysel tejto krajiny vo vysťahovalectve? Naozaj nemáme právo na pokojné, verejné a dôstojné spravovanie verejného majetku, na to, aby sme dokázali zabezpečiť a hlavne dôstojný život zabezpečiť nielen pre bohatých, pre bankárov, ale aj pre učiteľov, pre robotníkov, ktorí sú po dedinách, po mestách, pre tisíce ľudí, ktorí žijú v panelákoch a nemajú sekundárne zdroje na to, aby sa mohli aktivizovať a podobne? Takže v takomto prípade tá diskusia minimálne mala byť zdrojom objektívneho a seriózneho posúdenia tohto priestoru. A Smer nešiel do priamej politickej konfrontácie a jednoznačne to predseda strany predsa zdôraznil. My nerozprávame o tom, či je pravicová, ľavicová vláda. My hovoríme o obrovských prípadoch klientelizmu, ktoré sme tu veľmi korektne pomenovali. Požiadali sme pána premiéra, že nie, že to tvrdíme, že to je otázka. A má priestor, nádherný, parlamentný, aby teda vysvetlil, v čom sa mýlime, v čom nejde o žiadny klientelizmus. Alebo opätovne. Transformačný proces je zložitý, povie, že uznáva tú a onú chybu a urobí všetko pre to, aby sa neopakovala. To je nesmierne dôležité. Veď tá hranica tolerancie, ktorú sme teraz vytvorili pre nečestné a nekorektné konanie v štáte, je tak vysoko, že za týchto okolností už môže hroziť len sociálny kolaps. V tom je obrovský problém. A predsa tu musia byť vo všetkých stranách ľudia, ktorí majú k verejnému priestoru, verejnému blahu nejaký ten priestor a zahriakli tie bezuzdné táraniny, ktoré sa tu objavujú. To znevažovanie, tú lož, ktorá sa tu vydáva za pravdu bez akýchkoľvek problémov. (Potlesk.) Veď predsa sme krajinou, ktorá má tradíciu, máme svoje elity. Nepochybne podvyživené, pán premiér. Preto chceme, aby podvyživené neboli. Chceli by sme, aby sa na správe krajiny znovu začala podieľať Akadémia vied, aby sa mohli aj iné expertné skupiny tak a onak organizované u nás, oné to inštitúty občianskej spoločnosti. Prečo sa zrazu na Slovensku objavujú tie skupinky, vydávate ich za reformátorov, ktorých nikto v odborných sférach nepozná a ktorých výstupy tak tragicky zasahujú do každodenných osudov ľudí našej krajiny? Čiže v tomto smere máme problémy. Či menej, alebo viac šikovnejšie pomenujeme tie javy, ale ak niečo Slovensko potrebuje, tak potrebuje korektnú diskusiu, a nie predvádzanie divadla, kto ako bezuzdnejšie a nádhernejšie zaklame. Veď ich treba, tých smerákov, ktorí tu tárajú dve na tri, len nejakým spôsobom devalvovať a potom sa to nejako utrasie. (Potlesk.) Ja sa nebudem venovať, ani isteže nemám právo, aby som teraz zaujímal stanovisko k jednotlivým vystúpeniam, ktoré tu odzneli. Ale mnohé veci vážne by si vyžadovali, aby sme zaujali k nim stanovisko, aspoň k tým diskutujúcim, u ktorých aspoň trošku vyzeralo, že tú diskusiu myslia vážne, ako je Jožo Banáš, možno niektorí ďalší naši kolegovia. Nemá význam ani ďalej tú atmosféru, ktorá tu je, predlžovať. Tá diskusia stratila absolútne zmysel v tomto parlamente. Ja len chcem povedať, ak nejakí občania budú povedzme vidieť, že aj moje vystúpenie na Slovensku, že správa, ktorá ide z parlamentu, nie je dobrá. Správa naznačuje, že tu sedíme ako skupina a pravdepodobne nevieme ponúknuť našim ľuďom zmysluplné riešenie z tejto situácie. V súčasnosti určite nie. Tá diskusia ukázala, že vlastne ďalšia práca bude iba jeden rok zbytočného sedenia tu, kde buď dovŕšime reformy, kde pán minister Rusko ešte rozpredá aj ťažko budúce príjmy, ktoré by tento štát pre budúce generácie mohol mať. Pán podpredseda vlády bude vyprávať, že veľmi „licomerne“, že ako on má na pamäti našich potomkov, nebudeme predsa prejedať peniaze z tej budúcnosti. Už nie je čo sprivatizovať. Už sme začali privatizovať budúce príjmy. Už sme sprivatizovali budúce príjmy v sfére sociálnej, v sfére zdravotnej. Teraz ešte treba budúce príjmy z SPP. (Potlesk.) Ale pritom všetkom netreba zabudnúť, že nesmierne dbáme, vážený pán podpredseda vlády, na potomkov. Je to nesmierne korektné, štátnické. Pán predseda parlamentu, ktorého si nesmierne vážim, tiež zistil, že pán Dzurinda je teda veľký štátnik, pravdepodobne sa potom hlási k týmto záverom. Hľadanie východísk bude ťažké. Ja si myslím, že jedinú šancu máme, že máme dva mesiace letného obdobia a že možno aspoň tí, ktorí – odpustite mi, že sa rátam k nim, nepokorne – naozaj sa zamyslime cez tie dva mesiace nad tým, kam tá krajina smeruje, že si aspoň ľudsky povieme, že tie bezuzdné táraniny, klamstvá do očí, o ktorých bezpečne viem, že ten, kto ich hovorí, tak vie o tom, že klame, nemám žiadny problém s názormi, keď ma niekto názory iné, a že možno zmysluplne, keď sa stretneme v septembri, a možno nám to ešte pripomenú občania, že ten parlamentný život bude mať aj nejaký zmysel. Ja, bohužiaľ, už za týchto okolností nepotrebujem povedať nič. Veľmi pekne ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)