B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-02-08):
Pristúpime k ďalšiemu bodu a to je prvé čítanie o návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona o zmene názvu Trenčianskej univerzity v Trenčíne. Návrh zákona ste dostali ako tlač 1287. Návrh na pridelenie návrhu zákona na prerokovanie výborom Národnej rady máte v rozhodnutí predsedu Národnej rady pod číslo 1417. Za skupinu poslancov návrh zákona uvedie pán poslanec Jozef Krumpolec. Nech sa páči, máte slovo. J. Krumpolec, poslanec: Vážený pán podpredseda, panie poslankyne, páni poslanci, mnohí z nás, ktorí sme zažili rok 1968, vieme, čo Alexander Dubček znamenal a znamená. Mladší o ňom vedia skôr z nášho rozprávania. Pred rokom 1989 sa o ňom v Československu prakticky 20 rokov mlčalo. Aj rozhovory o ňom a s ním znamenali riskovať, prenasledovanie pre jeho priateľov alebo aj pre tých, ktorí sa s ním boli ochotní aspoň pozdraviť. Tí, ktorí ho dôvernejšie poznali, vedeli, že nebol, tak ako nikto na svete, dokonalý. Ale vedeli aj to, že jeho dobrota, šľachetnosť, veľkorysosť a slušnosť sa len tak ľahko v minulej a ani v súčasnej Slovenskej politike nenachádzajú. Jeho meno aj v temnom období normalizácie otváralo dvere do najvýznamnejších rezidencií demokratického sveta. Aj keď sa o to neusiloval, stal sa ešte za svojho života legendou. Alexander Dubček sa, žiaľ, nedožil po novembri 1989 žičlivosti ani na domácej politickej pôde. Až jeho tragédia v septembri 1992 a smrť ukázali, ako ho národ na Slovensku, bez rozdielu veku, vzdelania a politickej príslušnosti miloval, ako hlboko bol zapísaný do našich sŕdc. Bol a zostáva najznámejším Slovákom novodobej histórie. Zviditeľnil našu krajinu, priniesol pre nás veľa úžitku. Napriek prenasledovaniu nezostal zatrpknutý. O minulosti sa vyjadroval, že si ju máme pamätať najmä preto, aby sa zlo nemohlo opakovať, že by sme sa mali zamerať na zjednocovanie ľudí, nie na ich rozdeľovanie. Neprijímať tézu kolektívnej viny, pretože demokracia nie je iba pre novozaslúžilých, ale demokracia má byť pre všetkých. S takýmto Dubčekom som sa stretol v roku 1968, takého som ho poznal aj ako predsedu Federálneho zhromaždenia Československej republiky po nežnej revolúcii. Muž, ktorý bol čestný a poctivý, ktorému ľudia verili, že ich nesklame. Pani Margaret Thatcherová ako ministerská predsedníčka vlády Veľkej Británie povedala počas návštevy Československa vo Federálnom zhromaždení v septembri 1990 tieto slová: „Slnko nám ukázalo svoju tvár. Bola to Pražská jar, v ktorej ste vy, pán predseda, zohrali takú významnú úlohu, skôr než bola nádej tak kruto zlikvidovaná.“ A nám, ktorí sme ho mali radi, teraz použijem slová Ivana Laluhu, jeho priateľa, prichodí len vyjadriť žiaľ nad tým, že lúče jeho osobného slnka nežiaria už ďalej, tak ako žiarili, a súčasne poďakovať, že zanechal trvalé stopy oteplenia ľudských vzťahov v živote slovenskej spoločnosti. Pamiatku a úctu Alexandrovi Dubčekovi sme vyjadrili pred krátkym časom aj my poslanci, keď sme pomenovali námestie pred naším parlamentom jeho menom. Úctu a vďaku tomuto rodákovi z Uhrovca sa rozhodli prejaviť aj členovia akademickej obce Trenčianskej univerzity v Trenčíne. Nás, poslancov Národnej rady z tohto regiónu, požiadali, aby sme im v tomto aktívne pomáhali. Robíme to s radosťou aj s hrdosťou. Preto vám dnes predkladám v mene skupiny poslancov bez rozdielu politickej príslušnosti návrh zákona o zmene názvu Trenčianskej univerzity v Trenčíne na Trenčiansku univerzitu Alexandra Dubčeka v Trenčíne. Páni poslanci, panie poslankyne, prosím o podporu tomuto návrhu.