Kažimír, Peter, podpredseda vlády a minister financií SR (2015-06-30):
Ďakujem veľmi pekne za slovo. Budem reagovať veľmi, veľmi rýchlo, aj keď závažnosť dokumentu by si možno zaslúžila naozaj väčšiu debatu, a je mi ľúto, že pán poslanec Mikloško musel sám skrátiť svoj príspevok. Ale na konci dňa chcem povedať to, že, že program stability, ku ktorému ste sa vyjadrovali, ktorý ste si naštudovali, je kľúčový dokument, ktorý z roka na rok musí byť aktualizovaný. Je to proste prirodzený fakt. Myslím, že si všetci na to postupne aj zvykneme. Ak tu pán poslanec Kollár hovoril o tom, ako sa zmäkčovali napríklad ciele postupne, tak tu chcem povedať, že to nebolo pod vplyvom nejakej vidiny alebo nejakej drogy, na ktorú by sme boli nasadli, pretože sa, máme pocit, že sa nám darí lepšie, ale preto, že program stability a ciele, ku ktorým sa teraz vyjadrujeme, sú pri hranici deficitu pod 3 % stanovené v štrukturálnej podobe. To je taký ten skutočný deficit, výsledok hospodárenia v takom rovnovážnom stave, kde sú poodpočítavané vlastne všetky tie dočasné jednorazové vplyvy. Je to ako keby ste merali hustotu kvapaliny alebo nejakého materiálu pri konštantnej teplote napríklad a konštantnom tlaku, ak by som išiel do oblasti fyziky alebo chémie. A pri štrukturálnej podobe sa tieto parametre a ciele každý rok menia, pretože do veľkej miery na to vplýva tzv. potenciál našej ekonomiky, tzv. produkčná medzera. Darí sa nám. Máme veľmi zaujímavé v porovnaní s ostatnými krajinami percentá rastu ekonomiky. Ale aj v tomto roku, keď máme prekročiť ekonomický rast cez 3 %, stále z hľadiska našich výpočtov, ale aj európskych výpočtov sme podchladená ekonomika. To znamená, že náš výkon je nižší, ako máme skutočný potenciál. Práve pretože tzv. tá produkčná medzera, to znamená, to rovnítko medzi potenciálom ekonomiky a skutočným výkonom sa postupne zatvára tým, že sa zlepšujú aj vonkajšie, aj vnútorné podmienky, sa tie ciele postupne posúvajú. To je to vysvetlenie, ktoré je skôr do sféry akademickej debaty, a to je jeden z kľúčových faktorov. A tu potom priznávame, že my upravujeme tieto ciele podľa týchto pravidiel a dávame ich na minimálnu mieru, resp. to taktovanie prispôsobujeme celkovej vonkajšej a vnútornej klíme. Vyhradzujeme si jedno jediné právo a myslím si, že takto bude pokračovať aj ďalšia a ďalšie vlády, ktoré majú v čase svojho volebného obdobia legitímnu zodpovednosť, vymedzujeme si mať právo taktovať, hej, z roka na rok, koľko by to asi malo byť z hľadiska nášho pohľadu nielen na politický cyklus, lebo to je taký úzky politický pohľad, ale aj z hľadiska toho, čo ekonomika potrebuje viac alebo menej. Na tom sa nemusíme úplne zhodnúť a v tom už je len vlastne ten, ten náš spor, lebo v každom prípade, a myslím si, že to uzná aj opozícia, ten trend je správny, lebo je to pokles deficitov nominálnych, štrukturálnych, je tu zlepšenie dlhodobej udržateľnosti v tom celom priestore, môžete o medziročných zmenách, môžete hovoriť a upozorňovať na ne a je tu pokles dlhu. A opäť ako pri prvom bode, predchádzajúcom bode, hovorím, výsledok je dôležitý a my tvrdíme a potvrdzujú nám to vyjadrenia Európskej komisie, ktoré sú skutočným kontrolórom dodržiavania týchto pravidiel, že zmena trajektórií, ktorá smeruje k odpovedi na otázku, ktorú ste položili, či budeme mať vyrovnaný rozpočet. Budeme ho mať v štrukturálnej podobe, v nominálnej to vôbec nemusí byť nula, môže to byť stále mínus alebo to musí byť dokonca plus podľa toho, ako na tom budeme v práve s tým potenciálom, a budeme ho mať v budúcom volebnom období, pretože ten termín bol pôvodne nastavený na rok 2017, na ten stále smerujeme, ale naozaj vláda, ktorá vzíde z ďalších volieb, si tiež určí taktovanie. Rozhodne sa buď dosiahnuť ten cieľ hneď v prvom roku rozpočte na rok 2017, alebo si to rozloží do viacerých rokov, ak to odkomunikuje s Komisiou a s ďalšími inštitúciami, ktoré do toho čo majú hovoriť, a potom sú aj také, že zo zdravého rozumu vyplývajúce možné zmeny, ak príde nejaký veľký investor a budeme potrebovať zainvestovať, tak sa možno všetci zhodneme, že to má význam posunúť ten priestor, ak tu bude veľká investícia v oblasti výstavby diaľnic alebo, alebo nejakých ďalších infraštruktúrnych záležitostí, tak sa možno zhodneme, že to má význam. Je to, je to naozaj o rozhodovaní o konkrétnych projektoch, určite by nemalo význam prejesť ten cieľ, hej. Prejesť znamená nezarobiť si na to, čo rozdáme, čo rozdelíme, čo spotrebujeme, ale tu pri tých štuchancoch, ktoré občas zaznievajú tak či tak, musíme si pripomenúť, že táto krajina nikdy vyrovnane nehospodárila a smeruje k tomu, že bude hospodáriť, a potom nabok z tých prebytkov, ktoré pri ekonomickom rastu budeme dosahovať, budeme môcť konečne aj plantať diery, ktoré tu za to obdobie naháňania toho cieľu vznikli, a oni, hlavne z debát pri rozpočte vidíte, že všetci naprieč, vládna strana, opozícia dávajú návrh na to, kam by malo ísť viac peňazí. Napríklad na vysporiadanie pozemkov alebo na školstvo, alebo na hento, alebo na tamto. Ako bohumilých cieľov nájdeme určite mnoho. A posledná vec, k dlhodobej udržateľnosti. Ono to často vyzerá, že hovoríme o veciach, ktoré sú strašne ďaleko. Máme desiatky, stovky vedcov, ktorí vedia vypočítať, čo bude v roku 2060, ale nevedia povedať, čo je zajtra, čo bude zajtra, a to je večný spor medzi vedou a praxou. (Povedané so smiechom.) Pravdou je a tú si musíme sebavedomo povedať, že sme ten parameter S2 udržateľnosti, ktorý tu vysvetľoval pán poslanec Kollár, stiahli z úrovne 7 na úroveň 2,9, a ktorá zodpovedá k tomuto roku. A to je proste výsledok, ktorý hovoril o tom, že je to o polovicu tento parameter menší a bude ešte menší, až bude najmenší (povedané so smiechom), ak to mám tak povedať, ak dosiahneme vyrovnaný rozpočet. Čiže je to normálna cesta, ktorej treba dôjsť podľa možností takým primeraným spôsobom v čase sociálneho zmieru a takého udržania ohňa pod kotlom. Ono na konci dňa ani ekonomika nie je o ničom inom, len o správaní ľudí a základné pravidlá zdravého rozumu musia platiť aj tam. Ďakujem aj za zdravý rozum, ktorý bol prednesený aj v tejto snemovni. Pekný večer vám prajem. (Potlesk.)