Mihál, Jozef, poslanec NR SR (2014-04-01):
Vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, kolegovia, vážení prítomní, dovoľte aj mne pár slov k predloženému nášmu návrhu ústavného zákona o ochrane starobných dôchodkov. Keď v roku 2012 po voľbách strana SMER ako jediná vládnuca strana prišla do parlamentu s veľmi dramatickými zmenami v oblasti či už prvého dôchodkového piliera alebo druhého dôchodkového piliera, tak všetci sme spozorneli a všetci sme boli v napätí, ako tento príbeh bude pokračovať. A keď si spomenieme na udalosti, na tú schôdzu, mimoriadnu schôdzu, ktorá bola v lete cez letné prázdniny v roku 2012, kedy sa tu dva týždne doslova bojovalo o každé jedno slovíčko, o každý jeden paragraf. Ten boj bol, bol to naozaj boj, pretože tu sme zo strany opozície robili, čo sa dalo, aby sme presvedčili či tak, či onak, či obštrukciami, vládnucich kolegov zo strany SMER, aby nerobili také zásahy, pokiaľ ide o zvyšovanie odvodov, nepriamo zvyšovanie daní, ale hlavne pokiaľ šlo o deštrukciu druhého piliera, o znižovanie príspevku z 9-ch, nie na očakávaných, tak ako sa pošuškávalo, 6 %, už s čím sme mali problém, ale dokonca na 4 percentá, tak tá letná schôdza, to bola skutočne veľká dráma. A dopadlo to tak, ako dopadlo. Jednoducho druhý pilier z tohto súboja vyšiel ako porazený. Druhý pilier to je nie nejaká imaginárna stavba, imaginárne slovné spojenie, to je vyše milióna živých sporiteľov, dokonca milión štyristo tisíc ľudí je tam zapojených. Niekto má väčšie, niekto má menšie úspory. To sú ľudia, ktorí dôverovali a dôverujú stále v náš dôchodkový systém, postavený na základe troch pilierov, a verili, že druhý pilier zostane aspoň v takej podobe, ako bol dovtedy. Nestalo sa. Čiže to bolo veľké sklamanie pre milión štyristo tisíc ľudí a pre nás, ktorí sme  záujmy týchto ľudí v tomto parlamente bránili a bránime aj naďalej. Čiže to bolo veľké sklamanie a to bola veľká porážka. A poviem to tak, nie ani opozície, ale milión štyristo tisíc ľudí, sporiteľov, ktorí boli sklamaní, čo to vládnuci SMER vystrája s odôvodnením, že chce takto znižovať štátny dlh, chce takto riešiť dieru v štátnom rozpočte. Čiže na úkor budúcnosti, na úkor budúcnosti sa riešila, rieši súčasný problém takýmto spôsobom. Veľmi zlé riešenie, ale, žiaľ, vtedy sa nám nepodarilo presvedčiť SMER, aby k takémuto kroku nesiahol. Stalo sa. Mňa osobne potom príjemne prekvapilo, keď po niekoľkých mesiacoch prišiel minister Richter do parlamentu, on prišiel do parlamentu s iniciatívou, s návrhom ústavného zákona na ochranu dôchodkového systému. On sám inicioval rokovania, kde na jednej strane sedel pán minister, pán štátny tajomník Burian, kde sedel pán predseda sociálneho výboru Podmanický, ďalší zástupcovia politickej strany SMER, napríklad pani Laššáková, pani podpredsedníčka parlamentu tam bola na tých prvých rokovaniach. Na druhej strane sedeli všetci relevantní zástupcovia opozičných parlamentných strán. A začali sa rokovania o tom, ako sa chceme, či sa chceme dohodnúť na takomto ústavnom zákone. Tie rokovania prebiehali. Ja som z nich mal pocit, že tie rokovania sú, pokiaľ ide o všetkých zúčastnených, úprimné a že skutočne všetci tak, ako sme tam chodili, chceme, aby takýto zákon prijatý bol. Prešiel celý rok 2013, prešiel uplynulý rok, rokovania, samozrejme boli chvíle, kedy sa nekonali, minimálne cez tie letné prázdniny, boli chvíle, kedy rokovania pokračovali. Myslím si, že celkom úspešne sme pokračovali a tento zákon mohol byť ešte na jeseň predložený do parlamentu s tým, že by ho predkladalo ministerstvo, že by to bol vlastne vládny návrh, respektíve pokiaľ si dobre pamätám, náš úmysel bol taký, aby to bol poslanecký návrh, kde by prierezovo boli pod ním podpísaní, obrazne povedané, všetci, všetci formou tou, ktorá je tu málo zvyčajná v tomto parlamente, ale rokovací poriadok ju umožňuje, čiže mal to byť návrh zákona, ktorý by predložil parlamentný výbor pre sociálne veci, čo by bol významný signál, že všetci ho podporujeme. No, žiaľ, niekde to začalo škrípať, odôvodnenie zo strany štátneho tajomníka Buriana bolo to, že majú veľa práce na tej tzv. anuitnej novele zákona o starobnom dôchodkovom sporení. To je novela, ktorá už tu vlastne je v parlamente a v máji ju budeme mať v druhom, treťom čítaní. A pán štátny tajomník sa vyjadril tak, že záujem stále je, ale oni jednoducho nestíhajú tento zákon pripraviť, nestíhajú sa naň sústrediť v tom návale práce. Tak sme si povedali, že keď vôľa spoločná je, ale nie sú ľudia, ktorí by to robili, tak nejakú kapacitu máme predsa aj my v opozícii, aj keď nesedíme na tých ministerských postoch, respektíve štátno-tajomníckych, tak sme sa zmobilizovali a vcelku bez väčších problémov sme to, o čom sme celý rok, respektíve vyše roka hovorili, sme dali do paragrafovej podoby, a tá tu dnes je v podobe návrhu ústavného zákona o ochrane starobných dôchodkov. A je tam skutočne to, o čom sme hovorili od úvodu tých našich spoločných rokovaní. Ja budem konkrétny. My navrhujeme v ústavnom zákone v čl. II Nedotknuteľnosť vlastníckych práv: „Prostriedky nasporené sporiteľmi na ich osobných účtoch podľa osobitného predpisu sú osobným vlastníctvom sporiteľov a požívajú ochranu v zmysle Ústavy Slovenskej republiky.“ Tento článok v ústavnom zákone, v návrhu presne korešponduje s textom, ktorý na prvé rokovanie priniesol pán minister Richter, a kde v bode 2, ja citujem teraz z dokumentu, ktorý priniesol pán minister Richter, čiže: „Prioritou je potvrdenie nedotknuteľnosti vlastníckych práv k prostriedkom nasporeným sporiteľmi v systéme starobného dôchodkového sporenia.“ Čiže to presne, s čím prišiel pán minister, sme dali do čl. II. V čl. III máme Nezrušiteľnosť starobného dôchodkového sporenia, veľmi dôležité, samozrejme. Čiže hovoríme: „Starobné dôchodkové sporenie v zmysle tohto zákona je nezrušiteľné.“ Keď sa pozriem do textu, do dokumentu od pána ministra na úvodnom rokovaní, bod 3. v tomto dokumente: „Upevnenie dôvery v stabilitu dôchodkového systému deklarovaním nezrušiteľnosti starobného dôchodkového sporenia“. Čiže presne to sme dali do toho nášho paragrafového znenia. Článok IV v našom návrhu zákona, ústavného zákona, Vek odchodu do dôchodku. Tu už voľne poviem, naviazanie dôchodkového veku na strednú dobu dožitia, strednej priemernej dĺžky života, a to presne, to presne znova máme v návrhu pána ministra Richtera, „zvyšovanie dôchodkového veku na základe rastu strednej dĺžky života“. Čiže zásada, ktorá je dnes v tom „obyčajnom“ zákone o sociálnom poistení. A potom percentá, sumy povinných príspevkov tak, ako sú definované v súčasnom zákone a tak ako o nich hovoril, respektíve písal aj pán minister, tak presne to isté máme, máme v ústavnom zákone, v návrhu s tým, že sme tam vložili slovíčko „najmenej“, aby bolo jasné, že naším záujmom v žiadnom prípade nie je, aby to zostalo na tejto úrovni, a vôbec nie, aby sa tie percentá znižovali, ale ak bude na to priestor a ak to dovolia všetky okolnosti, najmä teda ak bude súzvuk politických síl v budúcnosti, aby sa tieto výšky príspevkov zvyšovali, ako je to v dnešnom platnom zákone. Čiže nenavrhli sme nič iné do ústavného zákona ako to, s čím prišiel sám pán minister úplne v úvode rokovaní. Čiže žiadne partizánstvo, ľudovo povedané, nič také, čo by vás malo nejakým spôsobom, kolegovia, kolegyne zo strany SMER, nejako vyrušiť. Je tam všetko to, na čom bola vlastne od úvodu zhoda s pánom ministrom. To, že tie rokovania trvali rok, áno, trvali preto, lebo sme ešte rozmýšľali, čo ešte všetko iné by tam mohlo byť, čo by mohlo byť nejako inak. Ale tu sme sa vlastne vrátili na ten samotný začiatok. A je tam, opakujem ešte raz a znova, to, čo priniesol sám pán minister na úplne úvodné rokovania a na čo si nepochybne dobre pamätá pán predseda sociálneho výboru, pán kolega Podmanický, na čo si spomenie pani podpredsedníčka Laššáková, keby tu bola, respektíve možno počúva. Čiže to sú všetko, všetko jasné, nespochybniteľné veci. Ja teda verím, že táto diskusia už v takejto podobe bude pokračovať, aj keď som prekvapený, že zatiaľ sa nikto z kolegov zo strany SMER do rozpravy neprihlásil a nereagoval ani faktickými poznámkami, čo ma trošku znepokojuje, či teda nie je záujem o tejto vážnej téme z vašej strany hovoriť. Ale verím, že aj po tej sobote, ktorá bola pre mnohých ako ťažkou sobotou, predsa len zvíťazí zdravý rozum, a to, kde sme dobre začali spolupracovať pred vyše rokom, že na tú spoluprácu nadviažeme a že to skončí dobrou koncovkou. Nenechajme tú dobrú iniciatívu pána ministra Richtera vyšumieť do stratena. Bola by to škoda. Ja verím, že za ten rok sa nezmenili vaše postoje a vaše názory, že aj napriek tomu, čo sa stalo pred pár dňami, budete naďalej mať dostatok vôle a energie ďalej komunikovať a spolupracovať na tomto ústavnom zákone a že napríklad sa nestane to, čo naznačujú niektorí ekonomickí komentátori, že ak teda vláda Roberta Fica bude v nezmenenom zložení pokračovať a bude musieť rešpektovať zákon o dlhovej brzde, takže nesiahne na jednoduchú korisť, a to sú príspevky a úspory sporiteľov v druhom pilieri, kde je teda dnes už zhruba tých 6 mld. eur. To by bolo veľmi nešťastné pokračovanie tej dobre naštartovanej diskusie. Ja si myslím, že tieto správy sú možno kuvičími správami a že tu zavládne zodpovednosť či pri príprave budúcich štátnych rozpočtov, či pri podpore nášho spoločného ústavného zákona o ochrane dôchodkového systému, o ochrane starobných dôchodkov, kde, ešte raz na záver opakujem, je to zákon, ústavný zákon, kde prvýkrát o ňom začal hovoriť pán minister Richter. On prvý priniesol body, o ktorých sme rokovali, a teraz sa nestalo nič iné ako to, že tieto body sme my predložili tu na túto pôdu v podobe paragrafového znenia ústavného zákona. Čiže mala by tu byť zhoda, aj keď možno nie v prípade stopäťdesiatich poslancov, ako tu už bolo povedané, ale ako počítam, tak počítam, ústavná väčšina deväťdesiatich poslancov by tu mala byť s veľkou rezervou cez temer všetky poslanecké kluby a temer všetkých nezaradených poslancov by tu mala byť. A preto verím, že zvíťazí zdravý rozum a na prospech občanov Slovenskej republiky prijmeme spoločne ústavný zákon o ochrane starobných dôchodkov. Ďakujem pekne.