M. Číž, podpredseda NR SR: (2008-03-26):
Š. Harabin, podpredseda vlády a minister spravodlivosti SR: Vážený pán predsedajúci, vážené poslankyne, vážení poslanci, dovoľte mi skôr, ako prejdem k právnej analýze problému právoplatne odsúdeného pána Horvátha za úmyselný trestný čin  na Ústavnom súde, dovolím si pár faktov, ktoré dajú všetkým jasnú odpoveď, prečo nemôže byť človek s takouto minulosťou ústavným sudcom. Stále tvrdíme, že Slovenská republika je právnym štátom, kde v hierarchii právnych noriem je na najvyššom stupni Ústava Slovenskej republiky. Už som si prečítal rôzne jej výklady, na niektorých sa môže človek s pozitivistickým právnym myslením znalý judikátu Európskeho súdu pre ľudské práva iba  pousmiať. Jej tvorcovia aj poslanci, ktorí ju schválili, nepredpokladali, že právoplatne odsúdený občan za úmyselný trestný čin bude mať tú drzosť uchádzať sa o post ústavného sudcu. Jednoducho neverím, že by SMK podporila takého uchádzača, keby vedela o tomto fakte. Čiže prvý záver a fakt. Niekto musel klamať o svojej minulosti poslancom, ktorí ho navrhli, lebo to, že sa ocitnete na lavici obžalovaných a ste odsúdený si zapamätáte na celý život. Argumenty, že kandidát na ústavného sudcu nevedel o tom, že treba platiť dane, nemôže hovoriť právnik, uchádzajúci sa o taký významný post. Je to smiešne a naivné. Druhý fakt. Neverím, že by ústavnoprávny výbor v akomkoľvek zložení takéhoto uchádzača odporučil, keby vedel o jeho minulosti. Čiže niekto opäť klamal už po druhýkrát. Neverím, že by poslanci Národnej rady, či už z opozície, alebo koalície podporili v pléne právoplatne odsúdeného kandidáta za čin, ktorý je napríklad v Spojných štátoch amerických považovaný za jeden z najzávažnejších a najťažších. Takže niekto klamal po tretíkrát. Neverím, že by hociktorý z doterajších prezidentov, pokiaľ by vedel o právoplatnom odsúdení vymenoval takéhoto človeka za sudcu Ústavného súdu. Takže posledné klamstvo v poradí štvrté. Je jednoznačné a všetci sa tu asi spoločne zhodneme, že kto klame a dopustil sa úmyselného trestného činu, nemôže byť policajtom, prokurátorom, sudcom, štátnym úradníkom a neuspel by ani vo väčšine renomovaných spoločností v súkromnej sfére. Ale na Slovensku je ústavným sudcom. Takže treba ešte právnu analýzu ústavy, ktorá hovorí podľa čl. 1 ods. 1 jasne, že Slovenská republika je právny štát? A o tom, že je to omyl svedčia aj rozhodnutia súdu, na ktorých sa tento pán podieľal. Doposiaľ každý sudca v kauze Transpetrolu dal za pravdu štátu. Zrazu senát Ústavného súdu, kde je osoba s kariérou daňového podvodníka rozhodne, že štát pravdepodobne môže prísť o miliardy korún. Ja sa pýtam, páni poslanci, môže daňový podvodník objektívne a ústavne rozhodnúť o miliardách, ktoré reálne predstavujú hodnotu spomínaných aktív Transpetrolu? Podľa môjho názoru, skromného názoru každé rozhodnutie Ústavného súdu, na ktorom je podpísaná takáto osoba, je nakazené rakovinou neústavnosti. A pána Horvátha namietala už aj opozícia, ktorá uznáva tiež, že je to chyba. Myslím si, že budeme čakať do leta, kedy bude mať daňový podvodník nárok na penziu a bude si môcť pokojne užívať desaťtisíce korún dôchodku ústavného sudcu? Ústavný súd nie je charitatívny ústav na dobre platený sociálny dôchodok. Pýtam sa, koľko Transpetrolov bude musieť ešte štát prehrať, aby Slovenská republika pochopila, že nejde o to, či napríklad ja mám pravdu, ale o to, že právoplatne odsúdení ľudia za úmyselný trestný čin nemôžu v právnom štáte robiť ani vrátnika na Ústavnom súde. Takže v tejto spojitosti sa potom pýtam, či sme právny štát? Ja som už viackrát povedal svoj názor na zotrvanie pána Horvátha vo funkcii ústavného sudcu a myslím si, že som bol povinný povedať a vyjadriť sa jednak ako občan, potenciálny účastník konania pred Ústavným súdom ako právnik, ako sudca všeobecného súdu, aj ako minister, ktorému bolo zverené riadenie ministerstva spravodlivosti a ktoré zastupuje vládu Slovenskej republiky ako vedľajšieho účastníka konania pred Ústavným súdom. Teda jedným z navrhovateľov môže byť aj vláda, ktorá podáva Národnej rade návrh aj na voľbu kandidátov na sudcov Ústavného súdu. Moje stanovisko k zotrvaniu vo funkcii pána Horvátha sa nezmenilo. Opätovne sa chcem vyjadriť v tom smere, že menovaný právnik nespĺňa právne ani morálne predpoklady na to, aby zastával túto funkciu. Je na škodu veci, že rôzni vykladači práva, a to aj v prípade, ak ide o taký štátny orgán, akým je Ústavný súd, sa snažia problém riešiť len čisto gramatickou metódou výkladu práva. Opomínajú pritom základnú požiadavku často zdôrazňovanú aj Európskym súdom ľudských práv, že je nevyhnutné, aby súdy a sudcovia v demokratickej spoločnosti vzbudzovali u občanov dôveru ako skutočného garanta právneho štátu. S tým súvisí aj požiadavka, aby bola vylúčená možnosť vzniku pochybností o nezávislosti a nestrannosti a aj spravodlivosti rozhodovania súdu. Nechcem tu už bližšie rozoberať otázku vyslovenia predpojatosti a vylúčenia z výkonu sudcovskej funkcie v konaniach, kde sudca Horváth je členom pléna alebo členom senátu, ale chcel by som dať do pozornosti aj tento problém s poukázaním tiež na ustálenú judikatúru Európskeho súdu ľudských práv. Akcentujú takzvanú javovú stránku nezávislosti. Európsky súd ľudských práv vyžaduje posudzovať nezávislosť sudcu nielen z hľadiska subjektívnej stránky, to znamená, či sa sudca subjektívne cíti nezaujatý, ale aj z hľadiska objektívnej stránky, to znamená, či sú v konkrétnom prípade odôvodnené, alebo neodôvodnené pochybnosti o nestrannosti a nezávislosti sudcu. Európsky súd zrejme ani v hypotetickej rovine by nepredpokladal, že odsúdená osoba sa bude uchádzať o funkciu sudcu na nezávislom a nestrannom súde. K rôznym úvahám o doplnení dotknutých ustanovení ústavy len toľko. Je absurdné čo i len vysloviť myšlienku, že požiadavky v úvodzovkách na určité funkcie alebo povolania, tak ako to uvádza u sudcov Ústavného súdu čl. 137 ods. 2 ústavy by sa mohli upraviť v právnom predpise. Tieto sú dané a vyplývajú zo samotnej podstaty konkrétnej funkcie, povolania, napríklad sudca, lekár, učiteľ, duchovný, novinár a podobne a ich regulovanie v právnom predpise dokonca najvyššieho stupňa právnej sily je nereálne a bolo by popretím samotnej podstaty tej ktorej konkrétnej funkcie, teda povolania. Vo všetkých členských štátoch Európskej únie sa presúva zdroj legitimity sudcov z úradníckej spôsobilosti a kompetencie na vysokú vedomostnú erudíciu a morálnu bezúhonnosť, bez ktorých by európske súdy nemohli byť od čias spoločnosti spôsobilými plniť tieto zásadne nové úlohy. Vo väčšine európskych štátov je ústavná úprava legitimity sudcov postavená len na princípoch spravidla totožných pre sudcov všeobecných súdov. Pre sudcov ústavných súdov a sudcov všeobecných súdov všeobecne pritom platí výkladový princíp a minori ad maius, čo znamená, že ak sú určené podmienky vzniku funkcie sudcu všeobecného súdu, tak tieto musia v minimálnom rozsahu spĺňať aj kandidáti na sudcu Ústavného súdu. Spravidla kandidáti na sudcu Ústavného súdu majú ešte prísnejšie podmienky najmä z hľadiska odbornosti a veku, morálnej autority. Je tak tomu predovšetkým z toho dôvodu, že na rozdiel od prvej polovice 20. storočia, keď ústavné súdy vykonávali abstraktnú kontrolu ústavnosti, tak v súčasnosti vykonávajú aj konkrétnu kontrolu ústavnosti a vo väčšom alebo menšom rozsahu sa stávajú najvyššou súdnou inštitúciou. Je preto nevyhnutné, aby v tejto pozícii okrem nevyhnutných odborných predpokladov plnili aj morálne predpoklady a je úplnou samozrejmosťou, že so sudcovskou funkciou je nekompatibilná úmyselná trestná činnosť. Výnimka v niektorom zo štátov Európskej únie by mohla viesť a mať ďalekosiahle následky na potrebu zachovania autority európskeho súdnictva. Totižto, že máme takého človeka na Ústavnom súde, to nie je problém iba Slovenskej republiky, to už je problém Európskej únie, pretože slovenský Ústavný súd je Ústavným súdom Európskej únie. Nechcem vám hovoriť o tom, s čím sa stretávam aj v radách ministrov a iných konferenciách, ktoré sa viažu k rezortu justície. Nikto tomu totižto nechce veriť, že máme takého človeka na Ústavnom súde. Na podklade uvedeného by som si dovolil konštatovať, že prítomnosť daňového podvodníka na Ústavnom súde nie je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky. Ja som mal naposledy poradu so sudcami aj predsedami súdov Košického kraja a títo vo viacerých otázkach apelovali na mňa, ako je to možné. Ja som im mohol odporúčať iba jedno, aby v konaniach, ktoré iniciovali na Ústavnom súde či už cestou trestného konania, alebo civilného konania, samozrejme, automaticky v prípade prítomnosti pána Horvátha v senáte alebo v pléne namietali jeho účasť z pohľadu toho, že nie je možné, aby takýto človek rozhodoval o ich návrhu a nie je to v súlade s právnym štátom. Ďakujem za pozornosť.