Hrušovský, Pavol, poslanec NR SR (2014-05-30):
Ďakujem pekne, vážený pán podpredseda, kolegyne, kolegovia, chcel som vystupovať ako jeden z navrhovateľov čo najmenej a predpokladám, že sa to bude aj podľa prihlásených rečníkov odohrávať v takých blokoch rodinných, etických, súdnych a ústavnoprávnych. Priznám sa vám tak osobne, že s týmto problémom žijem dvadsaťštyri hodín denne a chodím s ním aj spávať. A poprosím, aby sme sa neupodozrievali, jeden druhého, a už vôbec, pán kolega Kadúc, Kresťanskodemokratické hnutie, že by malo aj pri tomto návrhu zmeny ústavy zlý úmysel, niekomu poškodiť, nedajbože, ublížiť alebo niekoho zlikvidovať. Lebo také názory počúvam. Čistky, vlastne previerky rovná sa čistky. A to nie je pravda! Milí priatelia, my vymýšľame, resp. hľadáme spôsob, ako tie zločinecké gangy, ako tú mafiu, ako tých oligarchov, o ktorých s takou ľahkosťou tu mnohí naši kolegovia hovoria, že v tej súdnej moci dnes fungujú, z nej odstránime. Možno je to tak, možno nie. Ale tí, ktorí boli ministrami, možno vedia viacej. Aj ja som mal tú česť oboznamovať sa s utajovanými skutočnosťami a dozvedel som sa veľa. Ale som nemohol konať preto, lebo som nemal na to žiadne oprávnenie, len informovať orgány príslušné na konanie, ktoré to už predo mnou dávno vedeli. Áno, je to zápas o charakter štátu. Politika spravodlivosti je jednou z určujúcich, aký obraz o tom národe má nielen spoločnosť, ale aj zahraničie. A ja považujem za našu povinnosť hľadať mechanizmy, ktorými ten stav v ktorejkoľvek oblasti verejného života máme zlepšovať, ak cítime, že sa tam niečo odohráva zlé. 1 400 ústavných činiteľov, priatelia, je v tomto štáte viacej, ako 150 ústavných činiteľov riadne zvolených občanmi Slovenskej republiky v riadnych parlamentných voľbách? Myslím tým na nás. My nesieme tú zodpovednosť aj za to, ako ten stav súdnej moci dnes na Slovensku vyzerá. Nielen my, ktorí sme tu teraz, ale aj tí, ktorí tu boli predtým, a bol to strašný zápas. Pamätám si obdobie aj komunizmu, aj mečiarizmu, my sa nebojíme, ani sme sa nebáli nikoho. A nebudeme sa báť ani teraz. Keď mlátili na námestí 25. marca nevinných ľudí, ktorí nič nechceli a netúžili, len slobodu náboženskú. A v tom je aj to vyjadrenie toho, čo chceme v tej ústave zmeniť – ukotviť manželstvo ako nezastupiteľný, nenahraditeľný, prirodzený a prirodzenú základnú bunku v tejto spoločnosti, od ktorej všetko záleží. Nielen prítomnosť, ale aj budúcnosť. A preto tá snaha o to, aby sme sa nie presviedčali, ale aby sme to normálne, ľudsky a prirodzene dokázali pochopiť. To nie je proti niekomu. To je za niečo. A tá výlučnosť je daná historicky. Preto diskutovať stranícky o takejto ušľachtilej veci, ako je inštitút manželstva, nepovažujem ani za to najhlavnejšie, čo by sme si tu mali vysvetľovať, lebo to čakám od každého, že to zdravým ľudským rozumom dokážeme pochopiť. Áno, sú isté pochybnosti, čo tie previerky a ten procesný spôsob, ktorým by sme sa mali dopracovať k tomu definitívnemu rozhodnutiu, či sudca vymenovaný prezidentom Slovenskej republiky je hodný nosiť talár a byť reprezentantom a garantom spravodlivosti v tomto štáte pre každého jedného občana Slovenskej republiky. Má to v sebe vždy vnútorné riziká, takáto zmena, a ja ju považujem za systémovú zmenu a ťažkú zmenu, ktorá, áno, prirodzene, do toho prostredia tých tisícštyristo sudcov možno vnesie aj nervozitu. A ja nevylučujem aj vplyv tej mafie na tie zložky, ktoré to preverovanie robiť budú. Ale, prosím, skúsme navrhnúť iný mechanizmus. Možno, Dano, niekedy ani detektor lží nie je tým, ktorý by dokázal na 100 % potvrdiť alebo vyvrátiť podozrenia. Ako v tomto všetkom s kolegyňou Žitňanskou som mal niekoľko vážnych mítingov na túto tému, zohráva dôležitú úlohu, či sa vám to páči, alebo nie, ľudský faktor. Súdna rada – 18 ľudí. Ako týchto 18 ľudí sa týchto 150 ústavných činiteľov bojí alebo týchto 18 ľudí sa bude báť tých ďalších 1 480, či 1 380 ich kolegov, že ich bude chcieť niekto zlikvidovať? Alebo naozaj si myslíte, a počul som to niekoľkokrát, nás podozrievať z toho, že my chceme byť tým, ktorý spustí neriadené čistky takého rozsahu, že tých slušných, ktorí, ja neviem, ktorí to sú, odtiaľ chceme dostať?! A čo sme my už na hlavu spadnutí alebo čo? Z čoho sa to tu, priatelia, upodozrievame? Hovorím ešte raz. Áno, má to v sebe skryté riziká. Ale tieto riziká môžeme odstrániť len my a tí, ktorí ten zákon, či už ústavu, zmenu ústavy alebo statusový zákon o sudcoch a prísediacich, s ktorým návrhom, tak ako je predložený, ja mám osobne problém. Ale nechcem o tom diskutovať teraz, lebo toto nie je predmetom rokovania. To si môžeme povedať neskôr. Preto by som chcel poprosiť o isté pochopenie. Lebo môžme sa tu pustiť do seba, skočiť si do vlasov, personifikovať aj možno s konkrétnymi sudcami, aj možno s konkrétnymi kauzami ľudí, o ktorých máme pochybnosti, ale ten cieľ, ktorý som si aj ja stanovil, je cieľom dobrým – odstrániť tých zlých a nechať tých dobrých. A ešte raz, na 100 % my tým rizikám v tej normatívnej podobe, tak ako je navrhnutý, zabrániť nevieme. Vždy tam zostanú nejaké pochybnosti, ale ten úmysel je pre mňa to najdôležitejšie v tejto chvíli, ktorý sledujem. Odmietam akékoľvek podozrenia zo kšeftov. Áno, ide nám o zakotvenie manželstva v Ústave Slovenskej republiky. Nevieme to urobiť sami. Ide nám aj o reformu justície alebo o pokus tú justíciu trošku reformovať. (Reakcia z pléna.) Nie je to dohoda. Je to hľadanie väčšiny na presadenie týchto návrhov. A už vôbec musím odmietnuť a ty si bol, Miro Kadúc, účastníkom rokovaní, si sa zodvihol a odišiel. Mohol si zostať, ale ty si odmietol rokovať. Áno, tí, ktorí sú navrhovatelia, mali za povinnosť predtým sa rozprávať a s nejakými predstavami možno inými prísť a ponúknuť. Ale ty demonštratívne, tak akože nič nechcem mať s vami, lebo ja som iný, ako ste vy, a vy ste kšeftári, odchádzam preč, robte si to. To je prístup? To je to, o čom hovoríš aj ty, že v tej súdnej moci existujú nehodní a nečestní, nezodpovední sudcovia? Ja poznám čestných, zodpovedných a, naozaj, tých je veľká väčšina. Ja neviem teraz číslom vyjadriť, koľko je tých iných. A som posledný ten, ktorý by chcel uvaliť kolektívnu vinu na slovenskú súdnu moc. Preto, drahí priatelia, dámy a páni, skúsme sa rozprávať ako ústavní činitelia a poslanci, nie ako politici, ako nepriatelia, ale ako tí, od ktorých čaká táto spoločnosť, že jej pomôžu.