Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-06-26):
Vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, kolegovia, ďakujem veľmi pekne. Ja som ináč štandardne býval na konci schôdze, neviem, teraz som poctený, že môžem svoje návrhy odsúdené na neúspech predstaviť zasa tesne po, po vládnych a po poslaneckých návrhoch vládnej strany. Neviem, či si to mám považovať alebo to chcete mať rýchlejšie z krku. Žiaľ, pre vás niektorých, budete to musieť vydržať. V tejto komorne atmosfére dovoľte mi, niekedy človek cíti takú beznádej. Ale čo je ľahšie, jak sa vzdať? Dovoľte mi napriek tomu, že veľa nechýba, že tu budem hovoriť do betónu, tak mi predstavíte návrhy. Možno to má význam pre tých ľudí, ktorí to pozerajú, a nech si oni spravia obraz, či je v tých návrhoch logika, že či by mali byť. Nevylučujem, že je potrebné vyhrať voľby, ale aj tam, týmto smerom sa budeme časom uberať a po, po tom akte sa niektorí možno budú aj čudovať, že ako rýchlo budú skadiaľ odchádzať. Prosím vás, čo sa týka príspevku pri narodení dieťaťa, dovoľte uviesť, že my sme nezodpovední a hazardujeme. My sme nezodpovední a hazardujeme za cenu, neviem čoho, momentálneho zážitku, momentálneho pokoja, momentálneho komfortu. Asi? Hej, že momentálne to ako-tak funguje. Kto už by rozmýšľal nad tým, čo bude neskôr? Ale ešte tu zopár takých zblúdilých duší je, ktorí sa zamýšľajú aj v širších horizontoch ako vo volebnom. Mám pocit, že tu je maximálny rozsah, ktorí niektorí z vás dokážu, z nás, žiaľ, aj z nás, je volebný horizont. Ale existujú iné horizonty a o tých by sme mali rozprávať. My sme nastavili mimoriadne nezodpovedne sociálnu politiku, mimoriadne nezodpovedne. Tá spôsobila, že najvyššia pôrodnosť na svete je nie v Afrike, ale v rómskych osadách na východnom Slovensku. Keby sme, ja to už notoricky opakujem tu, ale však opakovanie matka múdrosti, a možno jak v tej, biblicky výjav, aj to malé, malé semienko (vyslovené s pobavením), možno z neho vyraší. Čo mi iné zostáva, jako v tom dúfať? Lebo v prvom rade ma motivuje tá zodpovednosť, že to cítim, že to je problém, a navrhujem riešenia, ale nevylučujem, že som pripravený si lepšie vypočuť a prípadne podporiť. Ale, žiaľ, lepšie som nepočul. Počul som a videl som iba zakrývanie si očí a, a také tvárenie sa, že problém neexistuje, lebo ešte sa to dá vydržať. Otázka je, že čo necháme našim deťom, čo ony budú vedieť a čo ony budú schopné vydržať. Ja viem, že niektoré deti nemajú s tým problém už teraz, lebo však ich rodičia sa o nich postarali, ale je tu kopa detí, ktoré sa nemôžu spoľahnúť na to, že sa o nich postarajú ich rodičia, a že budú musieť sami bojovať o to, aby prežili. Ale ťažko bojovať v spálenej zemi o prežitie. A tú spálenú zem im nechávame našou nezodpovednou sociálnou politikou, ktorá okrem iného teda spôsobila aj to, čo som spomínal, že najvyššia pôrodnosť na svete je v rómskych osobách. Že sme svedkami výjavov, ktoré nie sme možno, nie sme svedkami ani v tých dokumentárnych filmoch z tých rôznych oblastí, ťažko skúšaných afrických, a už veľa nechýba, že budeme svedkami tých fotografií detí s nafúknutými bruchami. Nech sa páči, keď si niekto myslí, že sa to dá udržať, že to vieme schovať, nech sa páči. Riešenia na tieto problémy nie sú v diskusiách, ktoré už zvyčajne zvyknú byť aj zakázané na internete pre istotu, lebo však to sa nedá častokrát čítať, lebo tam riešenia naozaj nie sú. Riešenia sú tu v tejto sále, vážení, to treba povedať, že v tejto sále. V tejto sále je možné prijať zákony, ktoré v určitých horizontoch prednastavia parametre. Ak niekto si myslí, že existuje riešenie, ktoré zo dňa na deň to upraví, že už zajtra to bude lepšie, nech zabudne. A musíme sa pripraviť na to, že to presiahne ten volebný horizont, možno, ktorého sa tu niekto z nás bojí, hej, že tie efekty alebo tie, to tie výsledky toho prídu v nejakom inom horizonte, kde už my dajme tomu vôbec nemusíme byť ani v politike. Ale môžeme si povedať, že boli sme pri tom, pomohli sme tomu, niečo sme o tom rozprávali. To je moja ambícia. Chcem naozaj pomôcť a dať návrhy alebo minimálne otvoriť diskusiu o tom, že existujúci stav je neudržateľný. Neviem, dokedy si chceme ešte nahovárať, že to, čo tam vidíme, že je v poriadku. Že naozaj sa nám rodia deti do blata a ešte niekto tomu povie požehnanie. To už dávno nie je požehnanie, prosím vás pekne, pre to dieťa, pre nikoho, to je úplne hrozné. Ten cynizmus náš, ktorý nás obháňa, a to, ako k tomu pristupujeme, a množina, žiaľ, množina tých, ktorí majú tie rýchle riešenia, sa nám zo dňa na deň zvyšuje a ja nevylučujem, že začnú mať aj politickú silu. A to bude znova len a len našou zodpovednosťou, že to takto dopadne. Takže je čas sa na to pozrieť a zmeniť to. Zmeniť to. A jeden z nástrojov, ako by sa to dalo zmeniť, je nešťastný, ja tomu hovorím nešťastný príspevok pri narodení dieťaťa. Ja už to nazývam diabolskými peniazmi. Ono ten príspevok sa, niekedy bolo, že príspevok pri narodení dieťaťa a potom bol doplatok k príspevku. Čiže to filozoficky ľudí nastavoval, ako keby to boli dva, a potom tu prišiel jeden z najzodpovednejších ministrov, akého som kedy videl, a zlúčil to do jedného. Čiže tým znova filozoficky nastavil to vedomie ľudí do podvedomia, ako keby to bol jeden a tá nárokovateľnosť bola o to vyššia. Niekedy bol tento príspevok pri prvom dieťati, potom v závane, neviem čoho, populizmu hrubozrnného, premiér Fico, údajne jeho osobnou agendou bolo, že druhé a tretie dieťa dostávajú tieto príspevky. Nechcem byť za netvora, možno u niekoho ním budem, že nedoprajem, nemám s tým naozaj najväčší problém, kto mi verí, nech mi verí, či doprajem alebo nedoprajem, ale tieto peniaze spôsobujú tragédie. Tieto peniaze, ktoré ujednotil pán Richter, že už tá nárokovateľnosť ľudí sa ešte posilnila, je to teraz niekde na úrovni 830 euro, spôsobujú, že kvôli týmto peniazom sa rodia deti. Kvôli 830 euro, žiaľ, je to hrozné, ale sa rodia deti. Táto suma pre niektoré sociálne vrstvy môže byť prilepšením, polepšením. To je úplne v poriadku, to bol možno aj taký prvotný zámer zákonodarcu, že to má tomu slúžiť. Avšak tým, našou neschopnosťou sociálnej práce, ale aj vôbec politikou zamestnanosti sa tento prostriedok stal prostriedkom na prežitie. Len k tomu prostriedku na prežitie treba ešte to dieťa. A to dieťa je živý tvor, preboha! To dieťa za to nemôže, že jeho rodičia vedia prežiť iba tak, že majú dieťa. To dieťa za to nemôže, že štát bol svojím spôsobom neschopný nastaviť politiku zamestnanosti tak, že by tí rodičia mohli ísť niekde do roboty a nemuseli mať dieťa na to, aby prežili. To dieťa sa stalo rukojemníkom a ono možno tú zlobu v sebe bude mať, lebo ten život bude ťažký v tom blate a tá frustrácia bude obrovská. A možno potom sa budeme čudovať, koľko zloby v tých deťoch, ktoré sa neskôr stanú mužmi, ženami, bude. Aby sme neboli prekvapení. Podľa mňa je to mimoriadne nezodpovedné, to, čo robíme. Nikto tu neprišiel so žiadnym návrhom, ktorý by to riešil. Chodíte tu so všelijakými hlúposťami, ale nikto by neprišiel s tým, ktorý by to riešil. Návrh hovorí o tom, ja som už predkladal rôzne variácie na túto tému, dokonca vzhľadom na to pokazené, ako sme to pokazili, by možno stálo za to rozprávať až o vypustení, ale budem opatrný, lebo predsa len, hovorím, čím neskôr budeme odkladať tie riešenia, tým menej budú štandardné. Čím neskôr, tým menej štandardné. To normálne, to je spojená nádoba. Čím skôr, tým majú aký-taký náznak štandardnosti v sebe. Podľa môjho názoru už aj tu sme už za hranicou, ale ešte stále môžeme ako riešenie tohto vnímať, že to upravíme aspoň takým spôsobom, že to druhé a tretie dieťa, tá suma nebude vyplatená naraz. Čo je na tom zlé? Ináč, táto otázka tu nezaznela prvýkrát, druhýkrát. Tu pre ľudí to poviem, tu v tejto sále dokopy nikto nie je, nechýba veľa a rozprávam do betónu, je tu zopár kolegov. Poviem to pre tých ľudí, že oni majú ešte šancu vytvárať ten tlak, ktorý ešte ako-tak možno bude fungovať. Ten informačný sa zatvára, ale možno ten kontaktný, že budete v kontakte s niekým a budete o tom rozprávať. Vytvárajte ten tlak na riešenie tejto problematiky, lebo nás to zničí. Lebo nás to zničí. Ten systém sa zákonite zrúti. Normálne sa zrúti to, na to nemusíte byť matematik, fyzik. Stačí málo, ani, ani, aj štipka sedliackeho rozumu na to musí stačiť, že to sa udržať zásadne nedá. Pokiaľ nechcete počúvať extrémne názory niektorých bláznov, ktorí vám vedia také návrhy vysúkať, že vám mráz prejde po chrbte, len to nastavovanie spoločnosti sa už nastavuje trošku ináč, že sa nám to začína pozdávať. A to je nebezpečné, prosím vás. To je obrovsky nebezpečné. Popularita toho bude narastať a na konci, znova nemusíte mať ani strednú školu, je len a len tragédia. To znova sa ideme učiť? Znova sa potrebujeme, znova popáliť? Však malé decko vie, že keď platničku horúcu chytí, že sa popáli, tak druhýkrát nechytí. A znova nás to ide pokúšať, že ideme hľadať riešenia tam, kde nie sú?! Len pre neschopnosť sa pozrieť pravde čelom. Toho sa bojím, že ktovie, jak to celé dopadne. Je to ešte akým-takým riešením pre túto chvíľu. Výsledky toho bude vidieť o niečo neskôr, ale pomôže to riešiť. Bude to jeden z nástrojov. Jeden z nástrojov, ktorý to pomôže riešiť, tú situáciu. To znamená, že upravíme vyplácanie tých príspevkov pri narodení dieťaťa. V tom návrhu je to napísané tak, v ktorom, teraz tento predkladám, že pri druhom a treťom dieťati sa to rozdelí. Nebudem vás zaťažovať tým výpočtom, ale je to niekde na úrovni 30, 25, 25 a 20 percent. To znamená, a po určitom čase 30 % z toho príspevku dostane pri narodení, 25 %, 30, 25, 20, áno, pri troch rokoch, pri dovŕšení tretieho roku, ďalších 25 %, keď začne plniť školskú dochádzku, a ten zostatok po ukončení školskej dochádzky. Čiže ešte raz, 30 % pri narodení, 25 % tri roky, 25 % začiatok školskej dochádzky, 20 % ukončenie školskej dochádzky. To znamená, sa to rozdelí. Nechcem sa tu vracať, že či pri troch rokoch, pri nástupe do školy, na kružidlo, na pravítko, na gumu. Áno, má to všetko, má v sebe brutálnu logiku. Je to logické. V zásade to neviete ani nabúrať, len k tomu potrebujete vedieť sa pozrieť pravde do očí a prestať sa hrať na socialistov a ustáť zopár kuvičích hlasov, ktorí budú hovoriť o, neviem, o čom. Ja viem, že aj dokonca tuná kolegyňa za mnou, za mojím chrbtom prvýkrát, keď som predložil tento návrh, neviem, či to nekomentovala úplne silne s expresívnymi výrazmi, slovami typu, že čo som to, ako zlé, cynické, proste brutálne. Proste nespomeniem si presne na ten výraz. No proste, že zlé. Vážení kolegovia, ak nie teraz, tak tie ďalšie budú, potom si hľadajte výrazy, lebo teraz ich vyčerpáte. Lebo ak sú tieto nijaké, tak po určitej dobe neviem, ako budete komentovať tie ďalšie, lebo tieto sú ešte na úrovni normálnej štandardnej politickej práce a kreovania nejakej sociálnej politiky štátu. Štát má právo kreovať svoju a vytvárať si nejakú sociálnu politiku, nastavovať si ju a nenechať sa tlačiť do vecí, ktoré, je jasné, že uleteli, je jasné, že uleteli. Takže neviem ešte, jak to ináč povedať. Ak nie teraz, tak potom hľadajte výrazy neskôr, lebo tie neskôr návrhy budú, úplne zákonite budú musieť byť úplne iné a ďaleko od štandardu. Ďakujem.