M. Dzurinda, poslanec: (2006-12-08):
Vážená pani podpredsedníčka, panie poslankyne, páni poslanci, štátny rozpočet na budúci rok prerokúvame, dovolím si povedať, na Slovensku v hospodársky mimoriadne priaznivom období. Ekonomika rastie nevídaným tempom, pán podpredseda Číž, nielen hrubý domáci produkt, ale aj mzdy a aj výdavky do verejného sektora, koruna láme rekordy, klesá nezamestnanosť, vznikajú nové pracovné príležitosti. Naozaj hospodársky rast 9,8 %, včera Štatistický úrad to definitívne potvrdil, to je v priestore strednej Európy niečo nevídané. Keď si uvedomíme, že Nemecko, Francúzsko, Británia, Taliansko sa tešia, keď rast je vyšší ako 1 %, a keď je vyšší ako 2, tak už je to naozaj dôvod na oslavy, o to viac si uvedomíme, čo znamená rast 9,8 %, aj keď si uvedomujem, samozrejme, bázu, rozdielnu východiskovú bázu v krajinách starých demokracií a na Slovensku, ale aj tak povedzme v porovnaní s okolitými krajinami. Včera som si napríklad všimol v správe Štatistického úradu, že v treťom štvrťroku t. r. sa oproti rovnakému obdobiu m. r. podarilo vytvoriť o 85-tis. nových pracovných príležitostí. A to je veľmi povzbudzujúce číslo, keď medziročne môžeme vyhlásiť, že za rok vytvorí táto ekonomika 85-tis. nových pracovných miest, čo nielen vyvracia vyhlásenia bývalej opozície a  SMER-u o tom, že nezamestnanosť klesá iba vďaku exodu mladých ľudí do zahraničia, ale zároveň a predovšetkým to svedčí o veľmi dobrej ekonomickej kondícii Slovenska. Toto je skrátka dnešná realita, toto sú fakty, ktorým sa môžeme potešiť bez ohľadu na to, či sme z vládnej koalície, alebo či sme z opozície. Otázkou preto je, ako by mal vyzerať rozpočet verejnej správy práve v takýchto podmienkach, v takomto období, období ekonomického boomu. Ja sa domnievam, že práve v takomto období, keď je ekonomika na vrchole, keď sú dobré roky, prijíma zodpovedná vláda vážne zásadné politické rozhodnutie. Toto rozhodnutie môže znieť tak, že buď znižuje deficit, alebo teda spláca záväzky, dlhy, alebo investuje do budúcnosti, do rokov, keď hospodársky rast nebude taký mohutný. Naozaj môžeme dlho premýšľať a špekulovať, ako dlho vydrží, ale jedno je isté, že je limitovaný a po rokoch silného hospodárskeho rastu treba očakávať aj rast nižší, čo je záležitosťou normálneho štandardného ekonomického vývoja. Takže splácať dlhy, alebo investovať do budúcnosti. Alebo volí kombináciu obidvoch postupov, čiastočne spláca staré záväzky, dlhy a zároveň investuje do budúcnosti. Ja sa domnievam, že tak sa správajú nielen vlády, ale tak sa správajú aj firmy, tak sa správajú rodiny, tak sa správajú občania. Myslím, že zodpovedné firmy, zodpovedné rodiny aj zodpovední občania sa správajú tak, že naozaj, keď je ten príjem dobrý a lepší, tak sa myslí na budúcnosť a vysporadúva sa s minulosťou. Žiaľ, v našom prípade, v prípade rozpočtu verejnej správy na budúci rok sa nedeje ani jedno, ani druhé. Je evidentné, že vláda takéto zásadné politické rozhodnutie neurobila. Deficit verejnej správy na budúci rok je prakticky plánovaný na rovnakej úrovni, ako bol dosiahnutý vlani. A čo je ešte horšie, o investovaní do budúcnosti nemôže byť v tomto rozpočte ani reč. Ako precízne vo svojom vystúpení predvčerom rozobral kolega Mikloš, oblasti, ktoré bývajú garantmi budúcej prosperity, a to je nepochybne školstvo, ale aj veda, výskum, inovácie, sa rozpočtom na budúci rok dostávajú do pásma stagnácie, útlmu, ba až úpadku. Je zarážajúce a veľmi nesprávne, keď v období ekonomického boomu plánujeme prejedať svoju budúcnosť. Keď výdavky do regionálneho školstva len mierne prevyšujú očakávanú infláciu a rast výdavkov do vysokého školstva je dokonca pod úrovňou inflácie. Taká je pravda. Rast výdavkov do vysokého školstva pod úrovňou inflácie. Alarmujúci je fakt, že po 4 rokoch rastu podielu verejných výdavkov na vysoké školstvo k hrubému domácemu produktu budúci rok dôjde k poklesu tohto podielu. Teda po ťažkých rokoch, naozaj som počúval pani kolegyňu Nachtmannovú, aké to bolo ťažké v roku deväťdesiatom ôsmom, no bolo, úrokové sadzby boli 25-percentné v našich komerčných bankách, minister financií si požičiaval za 28 % v októbri 1998, nebolo jednoduché financovať školstvo v rokoch 1999 – 2000, ale posledné štyri roky každý jeden rok sa zvyšoval podiel výdavkov, verejných výdavkov na vysoké školy k pomeru z hrubého domáceho produktu. Prečo po tomto období ideme urobiť takýto dramatický sek v tejto kľúčovej oblasti, v oblasti vzdelávania, v oblasti vysokých škôl? Otázkou potom, samozrejme, môže byť, že aká budúcnosť čaká krajinu, ktorá znižuje výdavky na vysoké školy, a poviem to aj celkom otvorene, ľahko sa vám vykrikovalo vo volebnej kampani, aj počúvam ešte stále echo slov Roberta Fica v televíziách, my nedopustíme spoplatňovanie vysokých škôl, my sme garantmi bezplatného školstva, nedovolíme vyberať peniaze, no ale potom zvýšte rozpočet na vysoké školy. Keď sa bojíte reforiem a nechcete robiť opatrenia, ktoré prinášajú zásadné riešenia, tak nájdite odvahu, ale najmä zodpovednosť a neznižujte, ale zvýšte rozpočet pre naše univerzity a naše vysoké školy. Myslím, že ešte alarmujúcejšou je situácia v oblasti vedy a výskumu, kde verejné výdavky klesajú veľmi významne. A opäť po takmer dvojnásobnom raste v rokoch 2002 až 2006 dochádza práve na budúci rok aj v tejto oblasti k poklesu. Preto sa pýtam, aké výroby chceme mať na Slovensku v budúcich rokoch? Opäť si pomôžem mojimi pomerne bohatými diskusiami s Robertom Ficom, vtedajším lídrom opozície, dnes premiérom, ktorý sa dnes týmto debatám vyhýba a ktorý mi vytýkal, citujem, parafrázujem, že som urobil zo Slovenska montážnu dielňu. No ale čo chcete urobiť zo Slovenska vy, keď znižujete výdavky na vysoké školy, keď znižujete výdavky na vedu, výskum, inovácie, keď znižujete výdavky na informatizáciu? Čo chcete urobiť zo Slovenska vy? Spomínam si, keď prišiel Volkswagen na Slovensko začiatkom 90. rokov do Devínskej  Novej Vsi. Tie prvé roky to bola len montáž z dovážaných komponentov, akí sme boli radi, keď sme mohli začať vyrábať stále viacej komponentov doma. Aj z Hliníka v Žiari nad Hronom, aj zo skla, aj z káblov v Plastike v Nitre a v iných fabrikách, boli sme radi, že pribúda výroba komponentov, lebo to bola práca pre našich ľudí. A keď som bol v centrále Volkswagenu a  generálny riaditeľ sa ma spýtal, čo očakáva slovenská vláda od koncernu, povedal som výrobu motorov. Tvrdil mi, že ešte nie sme nato pripravení, vyspelí. Prešiel istý čas a podarilo sa nám získať výrobu motorov. Pri Žiline sa budú autá nielen montovať, ale bude sa vyrábať, alebo vyrábajú sa už aj motory, čo je veľká vec. No ale, prosím, v tomto trende treba pokračovať! Už nám nestačí montovať autá, mali by sme mať teraz aj vyššiu ambíciu, ako iba vyrábať motory a vyrábať autá. Mali by sme mať aj ambíciu projektovať a podieľať sa na výskume a vývoji, povedzme, osobných automobilov. Ale bez masívnejšej podpory vysokého školstva, bez masívnej podpory vedy, výskumu to jednoducho nepôjde. No a, samozrejme, čím som starší, tým sa mi menej žiada maľovať nejaké tmavé scenáre, ale treba si veľmi pokojne uvedomiť, že sa môže stať, že takéto výroby, ktorým sa dnes tešíme my, budú získavať niekedy iní. Dneska vo Francúzku, keď povedia Slovensko, počujete delokalizácia, ich to veľmi, veľmi vyrušuje. Peugeot Citroen zatvára fabriku vo Veľkej Británii, otvára ju na Slovensku. Nepáči sa to tamojším krajinám, ani v jednej, ani v druhej. Ale aj my musíme byť pripravení, že takéto výroby raz budú získavať iní. Krajiny bývalej Juhoslávie, Ukrajina, zachytil som nedávno, Volkswagen, prvá automobilka začína stavať prvú fabriku v Rusku. Čo sa stane o niekoľko rokov, keď iné krajiny budú investične atraktívnejšie a pripravené pritom práve pre takýto druh výroby. Dnes musíme prijímať opatrenia, aby bolo čo robiť. Preto sme prišli s Minervou, preto sme my prišli s konceptom znalostnej, poznatkovej ekonomiky, aby s rozvojom tradičných alebo súčasných výrob sme boli schopní získavať stále viac výrob sofistikovaných, výrob s pridanou hodnotou. Myslím si, že Minerva je aj o ďalšom znižovaní nezamestnanosti, lebo aj keď som povedal  dobré číslo, tá nezamestnanosť je stále vysoká, ale som presvedčený, že je aj o eliminovaní chudoby, o ktorej ste súc z opozície, tak často radi hovorili – predstavitelia SMER-u. A o čom, súc vo vláde, ako povedala pani poslankyňa Vášáryová, cudne mlčíte. Takže ak dovolíte, vrátim sa ešte trošku na začiatok a pripomeniem, že som v úvode povedal, že v období ekonomickej prosperity treba buď splácať dlhy, alebo investovať do budúcnosti, alebo kombinovať oba prístupy. Investície do budúcnosti, to je najmä vzdelanie, podpora vedy a výskumu, informatizácie, inovácie, ale je to aj rozvoj infraštruktúry. Dobudovanie chýbajúcej, rekonštrukcia jestvujúcej, najmä železničnej, pretože dobudovanie a rekonštrukcia infraštruktúry je okrem iného základným kľúčom znižovania regionálnych rozdielov a predpokladom pre regionálny rozvoj. Z tohto uhla pohľadu je zarážajúci pokles výdavkov predovšetkým na výstavbu diaľnic. Ten pokles je naozaj obrovský a alarmujúci, znamenajúci úpadok tejto oblasti a odklad diaľničného prepojenia Košíc s Bratislavou. Samozrejme my vieme, že nato nedoplatí ani Bratislava, ani Trnava, ani Trenčín, ale doplatia nato práve tie regióny, ktoré sú zaostalejšie alebo menej rozvinuté. A aj tu vidím príkry rozpor medzi krokodílími slzami SMER-u, ktoré ronil nad regionálnymi rozdielmi pred voľbami, a súčasnosťou, keď na vyrovnávanie regionálnych rozdielov SMER rezignoval a vlastne tento pojem zo svojho slovníka načisto vypustil. Žiaľ, nielen vedu a výskum a rozvoj diaľnic zaradila vláda do úpadkovej oblasti, do tejto oblasti zaradila aj železnice, bývanie a spomínanú kultúru. Teda všetko, čo pre budúcnosť každého národa, pre budúcnosť každej krajiny má kľúčový význam. Takže, ak by som to zhrnul, dámy a páni, na stole máme návrh rozpočtu, ktorý neodpovedá ani na problémy chudoby, ani regionálnych rozdielov, ani na exodus mladých ľudí do zahraničia. Neodpovedá ani na to, ako postupne meniť montážne dielne na sofistikovanejšie výroby, na výroby s vyššou pridanou hodnotou. Ale najmä na stole máme návrh rozpočtu, ktorý v podmienkach rekordného, naozaj výnimočného hospodárskeho rastu neznižuje deficit, ani neinvestuje do budúcnosti. Ako je možné, že mimoriadne silná ekonomika sa neprejavuje ani v znížení deficitu, ani investíciách do budúcnosti? Odpoveď je podľa môjho názoru evidentná. Peniaze unikajú na plnenie predvolebných populistických sľubov strany SMER. Sľubom, ktoré ľuďom veľmi nepomôžu, ale ekonomike a Slovensku v konečnom dôsledku poškodia. Znovu poviem. Som si úplne istý, že všetkým nám je jasné, že Slovensko zažíva dobré roky, a znovu opakujem, je to dôvod na to, aby nás to povzbudilo bez ohľadu na to, kto vládne a kto je v opozícii. Otázkou ale je, samozrejme, že dokedy? Súdny človek chápe, aké komplikované a bolestné bolo stabilizovať ekonomiku a dostať ju do rozvojovej fázy. Ja si dosť dlho budem pamätať tie roky 1999, 2000, balíčky opatrení, veľmi veľmi nepopulárne kroky, ale máme ich za sebou. Súdny človek chápe aj to, že dnešné výsledky sú dôsledkom opatrení prijímaných v minulých rokoch. Súdny človek chápe aj to, že kondícia Slovenska o 2, 3, 4 roky závisí od opatrení prijímaných v súčasnosti. Domnievam sa, že ide o abecedu nielen politiky, ale konkrétneho ľudského života. Dnes môžeme žať to, čo sme včera zasadili a žať o 2, 3, 4 roky budeme to, čo budeme chcieť teraz, na budúci rok. To je úplne normálne, úplne logické, úplne prirodzené. Ja sa obávam, dámy a páni, že tieto hospodársky dobré roky, ktoré v súčasnosti žijeme, by sme mohli premrhať v záujme preferencií v prieskumoch verejnej mienky. A obávam sa, že toto je hlavná charakteristika aj návrhu štátneho rozpočtu na budúci rok, aj sprievodných zákonov, ktoré lemujú alebo spoluvytvárajú štátny rozpočet a ekonomiku Slovenska na budúci rok. Obávam sa po preštudovaní návrhu štátneho rozpočtu, ale aj po schválení zákonov, ktoré, ako hovorím, s rozpočtom súvisia, že sa to jednoducho môže stať, že ten kapitál premrháme v záujme našich preferencií. A obávam sa tiež toho, že SMER-u nejde, ako tak často počúvame, ani o ľudí, ani o ekonomiku, ale iba o stranícke preferencie a stranícke záujmy. Preto návrh štátneho rozpočtu je taký, aký je. Ani nešetrí, ani neinvestuje, preto nemá podľa môjho názoru nielen jasný politický rukopis, jasné politické zadanie vlády, jasné politické zadanie, povedzme, aj najsilnejšej vládnej politickej strany, ale nemá ani logiku a najmä postráda zodpovednosť. Zodpovednosť za Slovensko a najmä zodpovednosť za jeho budúcnosť. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)