K. Sárközy, poslankyňa: (2004-10-22):
Ja som si dvakrát prečítala názov tejto novely, pretože počas prerokovávania som počula o interrupciách, o socialistickom a sociálnom idealizme, o populistických veciach, o tom, aká je nezamestnanosť, proste o všetkom. Asi v jednom alebo dvoch vystúpeniach som počula o rodine. Predkladatelia hovorili o tom, že týmto chcú zachovať rodinu na Slovensku alebo zvyšovať  demografickú krivku. Ale tu boli schizofrenické vyjadrenia. Dovoľte, aby som vám to povedala, pretože na jednej strane ste hovorili o tom, že chceme sa priblížiť, pán poslanec Urbáni, k populačnej krivke, aká je v modernom svete. No ja by som nebola rada, keby sme sa priblížili k tej populačnej krivke, aká je v modernom svete, pretože demografická a populačná krivka v Európe je veľmi zlá. A tam by som bola rada, keby sme predstihli tú modernú Európu. Druhá vec. Dostal veľkú kritiku pán poslanec Brocka, keď sa ozval voči tomu, že ministerstvo pripravuje návrh novely zákona, v ktorej by ten príspevok, ktorý sa teraz dáva, sa dával aj tým rodičom, ktorí deti nedajú do jasiel. Pani poslankyňa Dubovská, alebo neviem presne, ako sa teraz volá, hovorila, aké je to moderné, pretože napr. v modernom Francúzsku to ženy využívajú a idú robiť, vracajú sa do zamestnania po troch mesiacoch. Ja som veľmi rada, že vtedy, keď sme toto novelizovali, to bolo asi v roku 2002 alebo v roku 2001, sme dávali príspevok rodičom znížený, vtedy to bolo 1 200 korún, teraz je to už zvýšené, vtedy, ak nedajú dieťa do jasiel. Prečo? Pretože pán poslanec Brocka tu spomínal psychológov a psychiatrov, ja by som to doplnila aj pedagógmi, ale u každého rodiča my sme chceli dosiahnuť to, aby matky a, tam, kde to chcú využiť, aj otcovia boli na rodičovskej dovolenke do troch rokov veku dieťaťa. To je obdobie, ktoré sa v živote nikdy nevráti. Nebudem podporovať to, nebudem za liberalizáciu toho, aby sme sa vrátili zase k tomu, aby matky mohli ísť robiť naspäť, povedzme, po troch mesiacoch. Keď si to matka želá, tak nech si ona sama spraví všetko kvôli tomu, ale nebola by som rada, keby takéto veci podporoval štát. A súhlasím s tým, nebola by som rada, keby sme znova zaviedli nejaký dvojaký meter pre tých, ktorí dajú deti do jasiel, a pre tých, ktorí sa budú o tie deti starať, táto novela, čo pripravuje ministerstvo, by sa týkala len škôlok, samozrejme, tam sú zriaďovatelia obecné samosprávy. Vy ste tu hovorili o tom, ako je dobré, doslovne chcem interpretovať výrok pani poslankyne Tóthovej, ktorá povedala, že tento zákon je úplne domyslený, pretože myslí na inštitút osobitného príjemcu, aby to nemohli tí rodičia, ktorí to chcú zneužívať, zneužiť. Ja som to už povedala predkladateľom, my sme minulý týždeň s pánom poslancom Brockom boli na poslaneckom prieskume v Ústredí práce, sociálnych vecí a rodiny, kde sme sa pýtali na to, ako je využívaný tento inštitút osobitného príjemcu pri štipendiách, pri základných školách, pri stredných školách, pri tých príspevkoch, ktoré sa dávajú deťom pri stravovaní v školskej jedálni alebo na školské potreby. Pre mňa ten výsledok bol šokujúci, že na Slovensku je okolo 2 800 obecných samospráv, ak sa dobre pamätám, 2 854. Čo myslíte, koľko samospráv využilo inštitút osobitného príjemcu? Nie sme v stávkovej kancelárii, 4 samosprávy využili túto možnosť. Takže to je len na margo toho, že tuto je úplne všetko domyslené. Počúvala som také veci, že mladí ľudia chcú cestovať a vidieť svet. Takmer v každom diskusnom príspevku sa hovorilo o tom, že nie sú peniaze, nerodia sa deti. Paradoxné je ale, že podľa údajov Štatistického úradu najviac detí sa rodí na južnom Slovensku, v južných okresoch stredného a východného Slovenska a na Kysuciach a Orave. Nezamestnanosť je najnižšia v Bratislave. Najlepšie sa žije rodinám, ktoré žijú v Bratislave. Tak tu mi trošičku niečo nesedí. A dovoľte mi jednu poznámku ešte k tomuto. Pretože spolupracujem s ľuďmi mnohodetných rodín, ktorí sa nielen stretávajú na území Slovenska, ale majú možnosť počas seminárov alebo počas letných prázdnin stretávať sa s mnohodetnými rodinami aj z iných krajín, uvediem teraz konkrétne, čo som od nich počula, čo sa týka Chorvátska. Veď vieme, aká bola situácia prednedávnom v Juhoslávii, aké konflikty tam prebiehali. Najviac detí sa začalo rodiť po tom, ako sa skončila vojna. Oni mi dali túto otázku na jednom seminári: Musí byť vojna preto, aby sa rodili deti? A myslím si, že ich zabezpečenie bolo oveľa horšie, ako o tom hovoríme teraz. A ja som začala rozmýšľať o tom, keď som to tu počúvala, aké je ťažké byť študentom, ako ťažko sa je rozhodovať rodičom alebo študentom, či ponechať si dieťa alebo nie. A rozmýšľala som o tom, ako sme sa asi narodili my alebo ako sa rodili naše deti. Ja mám 32-ročného syna, dovoľte mi túto osobnú poznámku, manžel a ja sme boli študenti, keď sa nám syn narodil. Ani jeden, ani druhý sme nepoložili tú otázku čo a ako, samozrejme, bez podpory rodičov z obidvoch strán by to nešlo. Ale myslím si, že tá solidarita v rodine musí byť aj teraz. To boli tie moje poznámky, ktoré som musela povedať. A, samozrejme, ja som si vypočula aj tú širokú diskusiu, ktorá sa tu viedla už v tomto volebnom období aj v minulom volebnom období kvôli interrupciám. No a tuto je tá druhá schizofrénia, pretože niektorí vystupovali aj vtedy. A teraz začali hovoriť o tom, čo sa spraví vtedy, keď jeden plod sa odsaje a druhý sa porodí. Teda zase sú tí ľudia, ktorí boli proti interrupcii a za liberalizáciu a teraz hovoria úplný opak. Dobre si pamätám aj na ich vyjadrenia, pretože som bola prítomná v sále. Takže pre to všetko, čo som povedala, ešte chcem opraviť pani poslankyňu Muškovú, tie jej posledné vety, keď tu vystupovala a hovorila, že keď ide o to, že sa tu použije 14 mil., ja som to už povedala, ja mám to vyčíslenie z tej prílohy, ktoré tu bolo priložené, tam sa hovorí o 140 mil., ale, samozrejme, ten počet nie je presný. Takže ja som reagovala na tie poznámky, ktoré odzneli v rozprave, pokúsila som sa byť úplne bez emócií. To boli technické a filozofické poznámky, ktoré som potrebovala povedať. Ďakujem pekne. (Potlesk.)