Marček, Peter, poslanec NR SR (2016-11-25):
Vážený pán predsedajúci, vážená pani ministerka, vážené pani, teda dámy poslankyne a vážení páni poslanci, dovoľte, aby som predložil pozmeňujúci návrh poslancov Národnej rady Slovenskej republiky Petra Marčeka, Martiny Šimkovičovej, Rastislava Holúbka a Rastislava Schlosára k vládnemu návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 233/1995 o súdnych exekútoroch a exekučnej činnosti (Exekučný poriadok) a o zmene a doplnení ďalších zákonov v znení neskorších predpisov a ktorým sa menia a dopĺňajú niektoré zákony (tlač 248). V bode článku I... V článku I v bode 7 § 55 odsek 1 znie... Chcel by som dať odôvodnenie k tomu návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky, už som to prečítal. Takže predložený návrh novely Exekučného poriadku z dielne Ministerstva spravodlivosti Slovenskej republiky je podľa nášho názoru v časti povinného náhodného prideľovania exekučných spisov exekútorom na základe krajského teritoriálneho princípu jednoznačne protiústavný a navyše nesúladný s právom Európskej únie. Aj keď je potrebné rešpektovať zvrchovanú zákonodarnú právomoc Národnej rady Slovenskej republiky meniť z času na čas pravidlá hry, aj normotvorba musí spĺňať isté požiadavky z hľadiska ústavnoprávnej kvality a medzinárodných záväzkov Slovenskej republiky, pričom návrh novely Exekučného poriadku pripravený ministerstvom spravodlivosti je z tohto pohľadu nekvalitným a nedoprecizovaným kusom právneho textu. Ústavný súd vo svojej doterajšej judikatúre už viackrát zdôraznil, že príkazy ústavných noriem obsiahnuté v jednotlivých článkoch ústavy, všeobecný princíp právneho štátu je potrebné rešpektovať aj pri prijímaní každého zákona Národnej rady Slovenskej republiky, a to bez ohľadu na to, či ide o zákon, ktorým sa určité spoločenské vzťahy upravujú po prvýkrát, alebo o zákon, ktorým sa mení, prípadne dopĺňa už predtým existujúca zákonná úprava určitých spoločenských vzťahov. Neoddeliteľnou súčasťou princípov právneho štátu záručných v čl. 1 ods. 1 ústavy je aj princíp právnej istoty a ochrany dôvery všetkých subjektov práva v právny poriadok, ústavy je aj princíp právnej istoty a ochrany dôvery všetkých subjektov práva v právny poriadok (mutatis mutandis II. ÚS 48/97, PL. ÚS 37/99, PL. ÚS 49/03, PL. ÚS 25/00, PL. ÚS 1/04, PL. ÚS 6/04 atď.). Novela je síce marketingovo verejnosti podávaná dobre, ako istý bič na exekútorov, avšak vo svojej podstate sa podľa nás jedná skôr o krok späť z hľadiska vymoženosti práva v Slovenskej republike, ktorý bude chrániť dlžníkov na úkor veriteľov. Konkrétne návrh novely vnímame ako zlý z viacerých hľadísk: V prvom rade z pohľadu oprávnených veriteľov. V porovnaní so súčasným právnym stavom, ktorý si súdneho exekútora pri výkon exekúcie na základe dispozičnej zásady vyberá oprávnený, predstavuje návrh novely exekučného, zásadnú zmenu formou zavedenia povinného náhodného výberu súdneho exekútora štátom pre každé exekučné konanie. V súčasnom prostredí nebudú exekútori nejakým spôsobom motivovaní presvedčiť veriteľov oprávnených o kvalitách svojich úradov, pretože im budú ich pohľadávky automaticky bez ohľadu na ich snaženie prideľované súdnym systémom. Neoddeliteľným dôsledkom zníženia efektivity vymáhania bude premietnutie rizík s nezaplatenými pohľadávkami do zvýšenia cien služieb. Akým spôsobom by boli súdni exekútori motivovaní k skvalitňovaniu svojich služieb rýchlejšie a najmä efektívnejšie pracovať? Medzi exekútorskými úradmi a kvalitou ich služieb pre oprávnených v súčasnosti existujú rapídne rozdiely. Niektorí exekútori prevádzkujú úrady dokonca z bytových jednotiek, úradné hodiny prevádzkujú raz v týždni, telefónna linka býva nedostupná, nedisponujú dostatočným softvérom, pričom pre veriteľov bude veľmi komplikované povinne spolupracovať s takýmito úradmi. V prípade zavedenia teritoriálneho princípu s náhodným prideľovaním spisov by navyše vznikal priestor na možné nezákonné dohody povinného s exekútorom vzhľadom na mnohé lokálne väzby. Pohľadávka oprávneného predstavuje ďalej v súlade s ustálenou judikatúrou majetok a vymedzuje sa ako predmet vlastníckeho práva. Predmet exekučného konania je nerozlučne spätý so základným právom vlastniť majetok, to je so základným právom garantovaným v čl. 20 ústavy. Možno konštatovať, že náhodné prideľovanie porušuje toto garantované vlastnícke právo oprávneného tým, že obmedzuje dispozičné oprávnenie oprávneného so svojou pohľadávkou v rámci jej núteného výkonu. Na návrh novely Exekučného poriadku sa ďalej nedá pozrieť aj z pohľadu samotných exekútorov, ktorí v súčasnosti vykonávajú v Slovenskej republike exekučnú činnosť ako tzv. slobodné povolanie, teda ako podnikanie. Podnikateľský status súdneho exekútora potvrdzuje opakovanie svojou judikatúrou aj Ústavný súd Slovenskej republiky napríklad v náleze Ústavného súdu 466/2012. Samotná kvalita práce, ako aj jej efektivita či nápad exekúcií sa medzi exekútormi rôznia, pretože aj ich poznatky, štýl práce sú odlišné. Vyplýva to aj z toho, ako si jednotlivý exekútor prácu organizuje, akých zamestnancov ako zamestnávateľ zamestnáva, akú mzdu a podmienky pre nich vytvára, aké má technické vybavenie úradu vrátane iných podmienok: počítačové vybavenie, softvér, knižnica, literatúra, vzdelávanie a podobne, s čím je spojené vynakladanie nákladov, ktoré vynakladá exekútor sám zo svojho a za tým účelom musí neustále zdokonaľovať a zefektívňovať pracovné postupy, ale aj dbať o svoje renomé. Toto všetko štát ponecháva na autonómiu a slobodu každého exekútora. Všetko vyššie uvedené je súčasťou exekútorskej činnosti ako slobodného povolania a súčasne vplýva na kvalitu jej výkonu. Tak sa stalo, že sa postupom času jednotliví exekútori kvalitou svojej činnosti vyprofilovali a odlišujú sa čo do kvality a možnosti jej výkonu tak, že sa prirodzene vytvoria skupiny exekútorov, ktorí sú lepší, efektívnejší a pracujú kvalitnejšie ako iní exekútori. Prvá skupina exekútorov je vyhľadávaná a preferovaná, kým druhá nie. Exekútor v zmysle § 4 Exekučného poriadku môže vykonávať v podstate len exekučnú činnosť, je teda existenčne závislý na exekučnej činnosti ako na jedinej činnosti, ktorou si reálne zarába. Náhodné prideľovanie je teda spôsobilé podstatne zasiahnuť do jeho zdrojov príjmu. Z dôvodov uvedených vyššie je zrejmé, že náhodné prideľovanie predstavuje neprimeraný zásah do ústavou garantovaného práva exekútorov uskutočňovať inú zárobkovú činnosť garantovanú v ústave čl. 35, a to vo vzťahu k výkonu exekučnej činnosti exekútora ako slobodného povolania. Podľa nášho názoru si pripravovatelia novely ďalej neuvedomili jej širší dosah v Európskej únii, a to je pre vplyv na obchod medzi členskými štátmi EÚ z dôvodu, že slovenskí exekútori v súčasnosti vymáhajú pohľadávky aj pre zahraničných veriteľov z členských štátov Európskej únie, keďže vymáhajú aj tzv. európske exekučné tituly. Európske súťažné právo síce primárne upravuje správanie podnikov ako konkurentov, teda chovanie súkromných subjektov, avšak v spojení so základnými ustanoveniami primárneho práva Európskej únie je s odkazom na základné ciele Európskej únie možné vyvodiť aj istú zodpovednosť samotných členských štátoch v tejto oblasti. Vzhľadom k zjavnému vážnemu zásahu do hospodárskej súťaže, znamenajúcemu odstránenie akejkoľvek súťaže, ktorý by zavedenie náhodného výberu súdnych exekútorov predstavovalo, by k zodpovedajúcej regulácii bolo možné pristúpiť len vtedy, ak by sa ukázalo, že nie je možné ciele dosiahnuť inak pri menších zásahoch do súťaže. Zvažovanú reguláciu vzhľadom na všetky okolnosti nemožno považovať za takú, ktorá obmedzuje hospodársku súťaž čo najmenej, nieto ešte za reguláciu nevyhnutnú, pretože vo svojej podstate odstraňuje akúkoľvek súťaž. Pokiaľ by štát napríklad šiel cestou menšieho zla a obmedzil by náhodné prideľovanie exekučných spisov len pre tzv. verejnoprávne štátne pohľadávky s ponechaním dispozičnej zásady prideľovania pre ostatné súkromnoprávne štátne pohľadávky, s ponechaním dispozičnej zásady prideľovať pre ostatné súkromnoprávne pohľadávky, domnievame sa, že by zrejme argumentáciu ministerstva znali aj samotní exekútori a nikto by nemal s novelu problém. Dokonca sa podľa nás jedná v prípade návrhu novely o neoprávnenú štátnu pomoc pre značnú časť súdnych exekútorov, predovšetkým s malými exekútorskými kanceláriami pôsobiacimi mimo Bratislavského kraja a väčších krajských miest Slovenskej republiky, ktorým bude štát povinne prideľovať exekučné právne zákazky. V čl. 107 ods. 1 Zmluvy o Európskej únii sa stanovuje, že pomoc poskytovaná v akejkoľvek forme členským štátom alebo zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi. Nakoľko súdni exekútori sídliaci mimo kraj, v ktorom býva alebo sídli povinný, sú podľa návrhu novely v príslušnom kraji automaticky vylúčení z náhodného pridelenia exekučného spisu v danom kraji, dochádza tým podľa nášho názoru ku garantovaniu príjmov zo strany štátu pre exekútorov sídliacich v kraji povinného, a to v podobe troch exekučných konaní, na ktoré im pri vykonávaní exekúcie následne vznikne nárok. Takže chcel by som tento pozmeňovací a doplňujúci návrh poslancov Národnej rady k vládnemu návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 233/1995 o súdnych exekútoroch a exekučnej činnosti (Exekučný poriadok) a o zmene a doplnení ďalších zákonov v znení neskorších predpisov a ktorým sa menia a dopĺňajú niektoré zákony (tlač 248). „Poverenie na vykonanie exekúcií a prideľovanie vecí. Exekúciu vykoná exekútor, ktorého na vykonanie exekúcie poverí súd. Ak ide o vykonanie exekúcie na vymoženie pohľadávky na podklade exekučného titulu podľa § 45 ods. 2 a), f), g) alebo h), súd prideľuje veci vydaním poverenia na vykonanie exekúcie rovnomerne jednotlivým exekútorom náhodným výberom pomocou technických prostriedkov a programových prostriedkov schválených ministerstvom tak, aby bola vylúčená možnosť ovplyvňovania pridelenia veci. Náhodným výberom sa veci neprideľujú exekútorovi, ktorému bol prerušený výkon funkcie exekútora, ktorému bol pozastavený výkon funkcie exekútora, ktorému výkon funkcie zanikol alebo ktorému bol ustanovený zástupca. V ostatných prípadoch súd na vykonanie exekúcie poverí exekútora, ktorého v návrhu na vykonanie exekúcie navrhol oprávnený.“ Odôvodnenie: Pozmeňujúcim návrhom sa má novozavádzaná forma pridelenia exekútora náhodným výberom aplikovať iba pre exekučné konania na vymoženie tzv. verejnoprávnych pohľadávok štátu, resp. orgánov Európskej únie. V ostatných exekučných konaniach sa má ponechať výber exekútora na základe dispozičnej zásady na oprávnenom, ako tomu bolo doposiaľ. Ďakujem.