Zemanová, Anna, poslankyňa NR SR (2021-01-12):
Ďakujem pekne za slovo. Vážený pán minister, kolegovia, kolegyne, dovoľte mi možno trošku z iného pohľadu sa pozrieť na túto situáciu, ktorú dnes máme, na schvaľovanie núdzového stavu, potvrdenie toho čo schválila vláda. Sloboda jednotlivca v živote spoločnosti je základom filozofie strany Sloboda a Solidarita. Je to naše DNA. A môžem každého jedného uistiť, že akékoľvek obmedzovanie slobody nás bolí a vždy zvažujeme či je možné alebo primerané slobodu obmedzovať. V týchto dňoch je to práve rok čo sa na Slovensko začali prenikať prvé správy o neznámej novej chorobe. Môj syn práve vtedy cestoval do zahraničia do Ázie a nevedeli sme, že čo vlastne bude. Tak v priemyselnom tovare som išla mu kúpiť ochrannú masku, aby sa pri prestupe v Singapure mohol chrániť. Odvtedy sme sa nevideli, len cez online a vtedy sa život na celom svete výrazne zmenil. V marci v roku 2020 vláda vyhlásila pre štátne nemocnice na Slovensku prvýkrát núdzový stav. Situácia nebola dobrá, ale nikto si v tom čase nevedel ani len predstaviť, že bude tisícnásobne horšia. Núdzový stav je mimoriadne opatrenie a my žijeme teraz mimoriadny čas. Zákon hovorí jasne: „V čase núdzového stavu môže štát v zmysle zákona obmedziť základné práva a slobody, a to v nevyhnutnom rozsahu na nevyhnutný čas. Vláda ho môže vyhlásiť, ak došlo alebo bezprostredne hrozí, že dôjde k ohrozeniu života a zdravia, životného prostredia alebo k ohrozeniu značných majetkových hodnôt.“ Situácia je vážna a dnes núdzový stav je ručnou brzdou ako pribrzdiť šírenie pandémie. Aj ja som mama, som aj stará mama a mám strach. Normálny ľudský strach o svojich blízkych, ale nielen o nich. Bojím sa čítať správy od kamarátov. Dnes už asi nie je rodina, ktorú by obišlo ochorenie. Dnes už asi nie je človek, ktorý by sa nestretol s COVID úmrtím. Okrem veľkého strachu cítim aj váhu zodpovednosti na našich pleciach. Strach o životy, strach o existenciu tisícov ľudí, ktorí prišli o prácu. Ohromná ľútosť nad tým, že musíme občanov našej krajiny vystavovať obmedzeniam na slobode. Rozhodovanie nie je jednoduché. Na váhy si dávame obmedzenia, diskomfort a na druhú stranu nádej na zlepšenie situácie, na skrátenie času, ktorý nám skráti odlúčenie od rodiny, od kamarátov, od bežného života. Je dôležité, aby sme sa spojili, aby sme pochopili a dôverovali opatreniam. Neexistuje univerzálny recept, ale spolu s vedou a výskumom sa náš čas, čas na objatie blíži. Je to cesta spojená s očkovaním. Výsledok nebude hneď, ale opäť si vyžaduje našu trpezlivosť a obmedzenia. To, prečo akceptujem nevyhnutnosť núdzového stavu je solidarita s lekármi, záchranármi, zdravotnými i sociálnymi sestrami, s ľuďmi v prvej línii, ktorí zabezpečujú naše každodenné potreby. Patrí im obrovská vďaka a úcta. A čo my poslanci, členovia vlády? Pýtam sa, čo o nás povie história o 30 rokov? Ako sme sa zhostili boja s prakticky neviditeľným mikronepriateľom. Aké je východisko? Aká je cesta von z tohto bludiska? Prečo hovorím o 30 rokoch? Pretože chcem vám na príklade jednej mojej osobnej skúsenosti ukázať, že aká je to krátka, ale aj veľmi dlhá doba. Pred asi 30 rokmi som sa stala projektovou manažérkou záchrany jedného jazera. Život v ňom vyhasol v dôsledku znečistenia a samospráva stála pred zdanlivo neriešiteľnou situáciou tejto katastrofy. Áno, riešenie katastrof má spoločného menovateľa. Volá sa spoločný postup a jeden cieľ. Viete, že sa prevažnú časť môjho profesného života venujem ekológii a rada by som na príbehu toho jazera vám poukázala na význam spolupráce. Pred 30 rokmi hrozilo, že významná vodná plocha tu neďaleko v bratislavskom Ružinove, volá sa Štrkovecké jazero, hrozilo, že bude zasypané. Kvalita vody bola toxická, ohrozovala zdravie ľudí, voda páchla a v letných horúcich dňoch vyplavovala koláče hniloby a mŕtvych rýb. Vtedy sa nám podarilo dať dokopy vedcov, zástupcov samosprávy, priemyslu a pripraviť a zrealizovať plán, ktorý život v jazere zachránil. Dva roky sme bojovali, ale sme verili, že o niekoľko rokov bude dobre a jazero bude dôležitým zdravým biotopom na mestskom sídlisku. Verili sme, že to tak bude aj o 30 rokov. A stalo sa tak. Dnes je tých 30 rokov. Priala by som si, aby sme aj teraz pri riešení COVID katastrofy verili a napĺňali plán, ktorý bude aj o 30 rokov príkladný. Keď v roku 2051 sa nás budú pýtať naši nástupcovia, ako sme zachraňovali životy na Slovensku, ako sme mesiace čakali na objatia so svojou rodinou a kamarátmi. Chcem vás, občania, ale uistiť, že táto situácia nepotrvá večne. Raz sa situácia upokojí, a to, ako rýchlo to bude, záleží aj na nás. Našou záchranou je očkovanie, s ktorým sme našťastie začali. Pomôže nám rovnako dodržiavanie odstupu a hygieny, posilňovanie imunity, a to, že situáciu nebudeme brať na ľahkú váhu a budeme dôslední. Verím, že postupne budeme môcť ustúpiť od celoslovenského núdzového stavu a prejdeme len na regionálne opatrenia. Pomôže to zamestnávateľom, obchodníkom, gastrosektoru, pomôže to školákom. Zavedenie regionálnych opatrení čo najskôr pomôže celej krajine, každému jej obyvateľovi. Opatrenia nám síce strpčujú život, ale privedú nás späť do normálu. Presne preto, aby sme obnovili slobodu jednotlivca, čo najskôr potrebujeme núdzový stav. Verím a nádejam sa, že v tejto podobe schvaľujeme predĺženie núdzového stavu posledný raz. Bodaj by to tak bolo. Ďakujem vám za pozornosť.