P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2002-01-31):
Panie poslankyne, páni poslanci, dovoľte mi, aby som vám predniesol návrh uznesenia Národnej rady Slovenskej republiky z 31. januára 2002 na schválenie zástupcov Slovenskej republiky za Národnú radu Slovenskej republiky v Konvente Európskej únie. Národná rada Slovenskej republiky schvaľuje Pavla Hamžíka a jeho náhradníka Františka Šebeja a Irenu Belohorskú a jej náhradníčku Oľgu Keltošovú za zástupcov Slovenskej republiky za Národnú radu Slovenskej republiky v Konvente Európskej únie. Prosím, páni poslanci, prezentujme sa a hlasujme o návrhu uznesenia, tak ako som vám ho predložil. Hlasujeme. (Hlasovanie.) Prítomných je 94 poslancov, za návrh 85, proti 1, zdržali sa 2, nehlasovali 6. Konštatujem, že navrhované uznesenie Národná rada Slovenskej republiky schválila. Páni poslanci, budeme pokračovať v rokovaní 54. schôdze bodom programu Návrh poslanca Národnej rady Slovenskej republiky Roberta Fica na schválenie návrhu na vyhlásenie referenda . Prosím pána poslanca Fica, ktorý je navrhovateľom návrhu, a spravodajcu pána poslanca Prokopoviča, aby zaujali svoje miesta určené pre navrhovateľa a spravodajcu. Chcem vás informovať, že tento bod rokovania bol prerušený. Do rozpravy sú prihlásení ešte dvaja páni poslanci, pán poslanec Kanis a pán poslanec Maňka. Teraz dávam slovo pánovi poslancovi Kanisovi a ešte raz žiadam pána poslanca Fica, aby sa okamžite dostavil do rokovacej sály, pretože prerokúvame ním navrhovaný bod 54. schôdze Národnej rady. Pán poslanec Kanis, máte slovo. P. Kanis, poslanec: Ďakujem, pán predsedajúci. Ctená Národná rada, včerajšia diskusia, ktorá tu bola k návrhu deklarácie o kultúrno-etických otázkach ohľadne procesu integrácie Slovenskej republiky nastolila viacero problémov, ktoré majú svoj dosah aj do oblasti slovenskej politiky a do oblasti ekonomiky, ako aj do oblasti takého závažného procesu, ako je privatizácia strategických podnikov. Myslím si, že už vo včerajšej diskusii odzneli podnetné názory o tom, aby sme my sami mali osebe jasno ohľadne vlastných národných záujmov, vlastných národnoštátnych záujmov a aby sa tento poznatok a jasnosť vlastných pozícii a záujmov prejavovala aj vo fungovaní slovenskej politickej reprezentácie a do konania tých, ktorí v týchto oblastiach rozhodujú. Kritika privatizácie nie je záležitosťou len podľa toho, aké je miesto tej ktorej politickej strany v systéme moci. Otázka privatizácie znepokojuje rovnako ľudí z koaličných strán, ako aj z opozičných strán a širokú verejnosť. Skúsenosti z privatizácie sú viac horšie ako lepšie. Ak vychádzame z toho, čo sa tu udialo a ako funguje. Problémom je často netransparentnosť celého procesu, kde dovolím si povedať, že neprivatizujú strany, ale často skupiny, o ktorých nikto nevie, kto to je, aj keď boli nominovaní inou reprezentáciou a štruktúrou štátu. Nie sú zvlášť dajaké radostné ani dôsledky, ktoré privatizácia spôsobila v podobe fungovania rôznych sprivatizovaných podnikov a inštitúcií. Možno by bolo dobre, keby výskumné ústavy spravili aj prehľad o stave týchto privatizovaných podnikov a o ich výkonnosti a problémoch, ktoré sú po privatizácii. Myslím si, že všetkým nám je jasné, že privatizácia ako proces nie je sporná. Je to proces nevyhnutný, ale na druhej strane nám je jasné aj to, že privatizácia nemôže byť len predmetom dajakého ideologického alebo stranícko-ideologického zápasu, ale nepochybne nám všetkým má ísť o to, či sme v koalícii alebo v opozícii, aby tento proces bol transparentný, aby tu bol efektívny mechanizmus procesov privatizácie, aby bola širšia spoločenská zhoda v ponímaní ceny, za ktorú sú predávané, aby bola širšia zhoda v obsahu akcionárskych zmlúv, ktoré sú uzavreté, a aby dianie po privatizácii neprinášalo toľko negatívnych rôznych prejavov a udalostí, ako je to v prípade niektorých privatizovaných podnikov, na ktoré tu zvlášť podrobne v prípade Slovenských telekomunikácií poukázal pán poslanec Jasovský. A práve tieto doterajšie skúsenosti nás nemôžu nechať ľahostajnými ani k pokusom nájsť dajaké riešenie alebo urobiť kroky, ktoré by zlepšili túto situáciu. Ja takto chápem aj návrh pána poslanca Fica na vyhlásenie referenda ohľadne privatizácie strategických podnikov. Je len prirodzené, že Slovenský plynárenský podnik je privatizovaný podnik, ktorý je výnimočný na Slovensku a jednoducho pri tomto podniku sa dalo predpokladať, že tu dôjde ku konfliktu, a nielen koalično-opozičnému, ale aj ku konfliktu vnútrokoaličnému. Pretože názory na privatizáciu tohto podniku z hľadiska širších súvislostí slovenskej spoločnosti sa jednoducho príliš líšia. A v týchto sporoch nie je argumentom, ak niekto idealizuje otázky privatizácie. A myslím si, že tento proces aj v záujme dodržiavania ústavnosti a zákonov musí byť transparentný do takej miery, aby nevznikali odôvodnené spory o tento problém. Ako som už povedal, podľa môjho názoru je možné dôvody nutnosti privatizácie SPP zhrnúť do dvoch zásadných bodov. Ide o zníženie zasahovania štátu do riadenia spoločnosti a ide o získanie finančných zdrojov za účelom reštruktrualizácie dlhov štátu. Čiže spor o privatizáciu ako taký nie je náležitý v tomto prípade. To však neznamená, že by nemali vzniknúť spory o všetkých článkoch tohto privatizačného procesu o tom, ako postupujú reprezentanti štátu, o tom, ako sa správa poradca, o tom, ako pracujú jednotlivé štruktúry, mám na mysli predovšetkým príslušnú komisiu, ktorá má kompetencie o týchto veciach vo veľkej miere rozhodovať. Rozhodnutím o liberalizácii ceny zemného plynu sa hospodárenie podniku SPP vyrovná a zamedzí sa krížovým dotáciám, kde zisk podniku z tranzitnej prepravy pokrýva stratu z predaja zemného plynu priemyselným podnikom aj obyvateľstvu. Zvýšené náklady domácností by mal štát vďaka zvýšeným tržbám SPP pokryť dividendovou politikou SPP, akciová spoločnosť, a následným prerozdelením takto získaných finančných prostriedkov pre sociálne slabšie vrstvy obyvateľstva. Zásadným dôsledkom zníženého vplyvu štátu do riadenia spoločnosti bude oveľa efektívnejšie využívanie kumulovaných finančných prostriedkov na investičnú činnosť, ktorá, žiaľ, v dnešnom období smeruje investície z veľkej časti do nenávratných a neefektívnych projektov. Keďže je snahou vlády maximalizovať výnos predaja 49 % akcií SPP, zvláštnu pozornosť treba venovať rozdeleniu takto získaných zdrojov s jasne definovaným účelom použitia. Toto, čo som použil, je skôr vyjadrenie optimálnych výsledkov. Tieto optimálne výsledky sa nedostavia automaticky. A naopak, práve ako prebieha doterajší proces, vzbudzuje to viacero nejasností, takže sa nemožno diviť, že práve tieto nejasnosti sa stali predmetom aj iného pohľadu Strany demokratickej ľavice. Treba sa vrátiť teda k procesu, ktorý sa okolo privatizácie SPP dosiaľ deje. Komisia vedená podpredsedom vlády Ivanom Miklošom schválila podmienky transakcie zahrnuté v memorande poskytnutom investorom. Je veľkou škodou, že o týchto podmienkach a obsahu memoranda sa veľa nevie, dokonca nevedela o tom ani pani ministerka financií, čo nás ako koaličnú stranu, ktorá má účasť vo vláde, veľmi prekvapovalo. Pretože ak my máme niesť dôsledky prípadne takého alebo onakého privatizačného procesu, tak potom neobstojí, ak niekto povie, že tieto veci sú tajné, veci sú utajené a takmer nikto o nich nevie okrem piatich členov komisie. Čiže je to objektívny odborný problém, ktorý treba vyriešiť. Tento spor by som tu nechcel prezentovať len ako nejaký stranícky spor, ale spor o vec, spor o to, aby sa doterajší priebeh procesu privatizácie práve na základe negatívnych skúseností s veľkými podnikmi jednoducho upravoval tak, aby tieto podozrenia podľa môjho názoru oprávnene nevznikali. Tieto podmienky, keďže ich nepoznáme, však môžu byť zásadné. V tejto súvislosti vzniká aj otázka o činnosti privatizačného poradcu. Aké dal pravidlá vzájomného vzťahu so záujemcami o privatizáciu, aké sú to pravidlá, ako sa dodržujú, aký je vzťah kompetentných reprezentantov štátu k týmto pravidlám. No a nakoniec vyvstáva otázka, či obsah pravidiel neprekračuje poslanie a úlohy privatizačného poradcu. Tieto všetky otázky si vyžadujú veľmi konkrétnu odpoveď, ktorú podľa môjho názoru by v miere, ktorá umožňuje aj ten stupeň utajenia, jednoducho parlament by mal dostať. Ak nedostane to ani strana, ktorá je vo vláde, tak potom skutočne vzniká otázka, ako to vlastne prebieha a kto to kočíruje. Lebo práve v procese privatizácie sme často svedkami javu, že za závojom utajenia v labyrinte rôznorodých vzťahov, rôznorodých ľudí a skupín dochádza k situácii ako v Kafkovom zámku. A keď sa niečo rozhodne, dôsledky, prirodzene, nesú strany, ktoré sú teraz vo vláde. No a bolo by zrejmé, že ak sú nejaké pravidlá pripravené alebo ak fungujú, tak asi by mali byť aj jasné pravidlá, či sa tieto podmienky menia, v akých prípadoch sa menia alebo v akých prípadoch sa musia zmeniť. Názory o tom, že nie je možné takýto proces usmerniť, skvalitniť, konkretizovať dajakými novými podmienkami alebo novými úlohami, alebo novými kritériami, jednoducho tento názor nie je namieste. Aj vo včerajšej diskusii k návrhu pána poslanca Fica zaznel celý rad poukázaní, že je to pomerne častá vec práve pri kľúčových podnikoch a stalo sa tak viackrát aj u našich susedov. Keďže prerokúvame návrh pána poslanca Fica, treba si, pravda, položiť aj otázku, čo je tým najvhodnejším prostriedkom, aby tento proces, a ak hovoríme o SPP, aby tento proces bol dostatočne transparentný, neumožňoval dajaké egoistické politické hry, ale bol riešený tak, aby aj občania a aj strany bez ohľadu na postavenie v systéme moci mali možno pocit, že sa začína cesta k dôstojnosti tohto štátu a občanov tejto republiky. Pretože často rozhodovanie dosiaľ bolo pre verejnosť známe v podobe istých negatívnych javov, ktoré sa po privatizácii vyskytli. Celý rad podnikov, ktoré takto fungujú, tu bol včera spomínaný. O čo ide v návrhu pána poslanca Fica. Vychádza práve z tohto sporu, ak formuluje prvú otázku, či občania súhlasia s rozhodnutím vlády o privatizácii 49 % akcií Slovenského plynárenského priemyslu. A druhú otázku, či súhlasia občania, aby o privatizácii vymenovaných podnikov rozhodovala na návrh vlády Národná rada aspoň trojpätinovou väčšinou. Pri tomto návrhu treba oceniť, že sleduje hľadanie riešenia, ktoré by malo podobu, ktorú by mohla akceptovať koalično-opozičná deväťdesiatka poslancov v tomto parlamente. Ak však vychádzame z doterajších skúseností, tak sa treba zamyslieť aj nad tým, prečo forma referenda vlastne dosiaľ nezohrala tú pozitívnu úlohu, s akou bol zákon o referende, o konaní referenda prijímaný. Myslím si, že ak sme dnes v situácii sporu o privatizáciu SPP, je skôr pravdepodobnejšie, že takéto referendum by sa skončilo podobne ako referendá, ktoré boli dosiaľ konané. Závisí to iste od toho, aká je mediálna propagácia, ako je vyhrotený spor, v ktorom sa má riešiť táto otázka, ale napriek tomu, že nechcem nedoceňovať referendum ako také a jeho význam v závažnom rozhodovaní o osudoch tohto štátu, myslím si, že referendum je možné ako krajné riešenie. Ale vzhľadom na to, aká je tu doterajšia história, mám pocit, že by sa týmto nič nevyriešilo. Tento názor môže niekto zdieľať, nemusí zdieľať, snažím sa ho formulovať čisto odborne a exaktne a nie cez nejaké politické okuliare. Na druhej strane však treba povedať, že exekutíva sama má možnosti, ako dosiahnuť, aby proces privatizácie, nielen SPP, ale aj ďalších podnikov, ktoré sú vymenované v jeho návrhu zákona, aby tento proces bol transparentný. Aj zmysel tejto diskusie vidím predovšetkým v podnete nebáť sa zasiahnuť či už cez vládu, alebo cez Národnú radu do procesu mechanizmov, do mechanizmov, akými má prebiehať privatizácia. Tí, ktorí kritizujú doterajší priebeh podľa môjho názoru majú veľký kus pravdy a spoločenský dosah z týchto skúseností je taký, že treba s tým skutočne niečo robiť. V tejto súvislosti, ak som tu otvoril otázku aj privatizačných poradcov, nechcem sa nikoho dotknúť, pretože je nepochybné, že niektoré veci sa nedajú zvládnuť bez privatizačných poradcov, to však neznamená, že by aj títo privatizační poradcovia, najmä cez činnosť reprezentantov štátu, nemali fungovať možno ináč, ako fungovali dosiaľ. Ak vychádzame z problémov, ktoré mali vo VSŽ alebo v Slovnafte, alebo možno budú v SPP, teda tá hrozba cross defaultu, možno z toho takisto vyvodiť, že nejde len o procesy, ktoré sú dajaké samočinné, ale že ide aj o procesy, ktoré sú niekým vyvolané. Je zjavné, že tieto procesy v takej podobe, ako prešli, boli vyvolané aj inými záujmami. A ak sa ukazovali aj grafy o tom, aká je výnosnosť SPP, zdá sa, že vlastne tento záujem je tu dosť podobný. To vzbudzuje isté obavy v Strane demokratickej ľavice a zároveň nás núti hľadať dajaké riešenie, ktoré bude smerovať predovšetkým k transparentnosti tohto procesu. Pán poslanec Fico ako predseda Smeru hľadá riešenie cestou vlastnej straníckej politiky a vlastnej predstavy, ktorá je vyjadrená návrhom na vyhlásenie referenda. SDĽ už v doterajšej genéze privatizácie niekoľkokrát aj na pôde Národnej rady viedla diskusiu, viedla dialóg s koaličnými partnermi a diskusiu tu v parlamente o tom, ako by mala byť privatizácia robená, ako by mala prebehnúť a napokon pri novele deväťdesiatdvojky, nechcem sa vracať k tomu, prešlo, že tieto podniky majú byť privatizované do 49 %. Zdôrazňujem do 49 %. Nikto nikdy v zákone neprišiel s nejakým stanoveným číslom a stanovenou cifrou, že to musí byť 49 %. Zákon hovorí jednoznačne do 49 %, lebo predmetom bola otázka majority, keď sa prijímala táto novela, a nie otázka, aká časť bude predávaná. Zdôrazňujem to len preto, že v časti médií alebo v časti vyjadrení istých politických skupín, alebo politikov sa toto číslo stáva pomaly niečím, čo je akoby nezmeniteľné. Chcel by som vás páni poslanci, pani poslankyne informovať o tom, že tak ako pán poslanec hľadá dajaké riešenie týchto reálne existujúcich problémov, aj SDĽ chcela nájsť dajaké riešenie, a to riešenie má v podobe návrhu na zmenu uznesenia vlády č. 523 z 13. júna 2001 k návrhu spôsobu privatizácie 49-percentného podielu spoločnosti Slovenský plynárenský priemysel a takisto v návrhu zákona, ktorý by po tomto uznesením mal byť prijatý. Tento materiál bol odovzdaný včera na koaličnej rade, takže sa stane predmetom posudzovania a vyjadruje isté vecné riešenia, akoby sa tento problém mal riešiť. SDĽ ide o to, aby sa zmenilo citované uznesenie vlády Slovenskej republiky č. 523 z 13. júna 2001, aby v novom uznesení boli tieto vety: Že sa bude predávať 24 % podiel akcií dočasnej majetkovej účasti Fondu národného majetku v obchodnej spoločnosti Slovenský plynárenský priemysel založenej Fondom národného majetku formou priameho predaja prostredníctvom výberového konania aj za účasti zahraničných subjektov jednému subjektu alebo konzorciu subjektov v súlade so zákonom č. 92/1991 Zb. v znení neskorších predpisov. Zároveň sa toto uznesenie doplní, že vláda súhlasí s prevodom 25-percentného podielu akcií dočasnej majetkovej účasti Fondu národného majetku v obchodnej spoločnosti Slovenský plynárenský priemysel na Sociálnu poisťovňu v súlade s § 12 ods. 2 písm. e) zákona č. 92/1991 Zb. v znení neskorších predpisov. Zároveň v tomto návrhu uznesenia sa hovorí a ukladá ministrovi práce, sociálnych vecí a rodiny predložiť novelu zákona č. 274/1994 Z. z. o Sociálnej poisťovni v znení neskorších zmien a doplnkov a ministerke pre správu a privatizáciu predložiť vláde Slovenskej republiky v nadväznosti na citovaný bod tohto uznesenia návrh na vydanie rozhodnutia podľa § 10 ods. 1 a 2 zákona č. 92/1991 Zb. v znení neskorších predpisov a zároveň sa jej ukladá prerokovať obsah tohto uznesenia, ktorým sa mení návrh spôsobu privatizácie 49-percentného podielu spoločnosti plynárenský priemysel s investormi uchádzajúcimi sa o privatizáciu. Ctené dámy, vážení páni. Predaj 49 % akcií Slovenského plynárenského priemyslu je potrebné skúmať po prvé, z pohľadu budúcej prosperity SPP a jej stabilizačného účinku na hospodárstvo Slovenskej republiky a po druhé, z pohľadu výnosu z predaja a jeho použitia. Prvé hľadisko súvisí s budúcimi účinkami na hospodárstvo Slovenskej republiky a nemusí vždy súvisieť s výškou výnosu z predaja. Nižší výnos z predaja môže v budúcnosti zabezpečiť väčšie efekty pre Slovenskú republiku. Druhé hľadisko má výraznejší dopad v krátkodobom horizonte a môže stabilizovať hospodárstvo na kratšie časové obdobie. Výber a následný predaj strategickému investorovi by mal byť teda hľadaním optimálneho riešenia, ktoré bude spájať krátkodobú aj dlhodobú potrebu Slovenskej republiky. Vláda rozhodla, že výnos z predaja bude použitý na úhradu dlhov štátneho rozpočtu a na reformu dôchodkového poistenia, uznesenie vlády č.1021/2000 zo 6. 12. 2000. Občania viacej vnímajú použitie zdrojov z výnosov predaja na dôchodkovú reformu ako na úhradu starých štátnych dlhov. Práve preto spôsob použitia zdrojov pre konkrétneho občana môže vytvoriť aj potrebnú spoločenskú dohodu na predaji podielu akcií SPP. Transparentné použitie zdrojov na dôchodkovú reformu bude takýmto aktom. Dôchodková reforma postupuje podľa koncepcie reformy sociálneho poistenia odsúhlasenej Národnou radou a vládou v prvom polroku 2000. V dôchodkovom poistení sa predpokladá budovať trojpilierový systém. Prvý pilier je modifikáciou súčasného dôchodkového zabezpečenia so zachovaním princípov priebežného dôchodkového poistenia. Tento pilier by mal byť dominantným do roku 2013 až 2018. Druhý pilier povinného dôchodkového zabezpečenia má byť založený na kapitalizačnom princípe. Jeho účinnosť by mala postupne nabiehať v rokoch 2018 až 2023. Po roku 2023 by mal predstavovať dominantný spôsob financovania dôchodkov. Funkcia druhého piliera je založená na zhodnocovaní príspevkov zamestnávateľov a zamestnancov. V čase v roku 2023 sa predpokladajú aktíva tohto piliera v hodnote jedného hrubého domáceho produktu Slovenska. Rýchlejší nábeh súvisí so zdrojmi pri založení tohto piliera v rokoch 2003 a 2004, prípadne dodatočnými zdrojmi v neskoršom období. K tomu majú slúžiť zdroje z výnosov z privatizácie SPP. Využitie zdrojov z výnosu predaja môže zabezpečiť stabilizáciu finančnej situácie v prvom pilieri, umožniť rýchlejšiu valorizáciu dôchodkov v závislosti od vývoja hospodárstva Slovenskej republiky, ale aj zníženie rizika kolapsu prvého piliera pri rozdeľovaní platieb do sociálneho poistenia. Zníženie významu priebežného financovania dôchodkov po rok 2010 a rýchlejší nábeh druhého piliera o tri až sedem rokov. Zdroje z výnosu predaja SPP sú dominantnom zložkou úspechu reformy dôchodkového poistenia, najmä zbavenia sa hrozby kolapsu dôchodkového systému v dôsledku demografického vývoja Slovenskej republiky. Ako vyplýva z konštrukcie reformy dôchodkového poistenia druhého piliera, je potrebné vytvoriť pri založení druhého piliera dostatok pre čo najväčšiu bilančnú hodnotu fondu. Aktíva druhého piliera môžu byť v peniazoch alebo v cenných papieroch. Z toho vyplýva aj možnosť predaja 49 % akcií SPP. Buď predaj všetkých 49 % akcií a z výnosu predaja previesť na Sociálnu poisťovňu 55 mld. Sk v hotových peniazoch, ktoré sa využijú na budovanie druhého piliera. Druhou možnosťou je rozdelenie akcií na 24-percentný podiel a 25-percentný podiel, pričom 24 % akcií predať a z výnosu predaja uhradiť štátne dlhy. Podiel 25 % akcií previesť na Sociálnu poisťovňu. Sociálna poisťovňa na základe zákona o druhom pilieri povinného kapitalizačného dôchodkového fondu postúpi na osobný účet každému občanovi zákonom určený podiel na tomto majetku. Ctené dámy, vážení páni, hodnota 25 % podielu akcií SPP sa môže v horizonte troch až štyroch rokov zdvojnásobiť oproti súčasnej hodnote predaja 49 % akcií. To, čo povedie k dvojnásobneniu tejto časti aktív druhého piliera, to v konečnom dôsledku bude mať kladný vplyv na nábeh druhého piliera a stabilizácie prvého. Z týchto dôvodov je potrebné zmeniť uznesenie vlády č. 523 z 13. júna 2001 k návrhu spôsobu privatizácie 49-percentného podielu spoločnosti Slovenský plynárenský priemysel. Týmto novým uznesením na základe § 12 ods. 2 písm. e) v § 10 ods. 1 ods. 2 písm. a) zákona č. 92/1991 Zb. o podmienkach prevodu štátu na iné osoby sa uskutoční prevod 25 % akcií SPP na Sociálnu poisťovňu. Novelou zákona č. 274, ktorý je priložený k nášmu návrhu, sa zabezpečí spravovanie týchto akcií a ich určenie na prevod do aktív druhého piliera povinného kapitalizačného dôchodkového fondu podľa samostatného zákona. Akcie SPP prevedené na majetkový účet Sociálnej poisťovne vedených v Stredisku cenných papierov budú na tomto účte zablokované. Ich prevod do aktív druhého piliera povinného kapitalizačného dôchodkového fondu bude možné len na základe zákona o druhom pilieri. Toľko stručne k charakteristike nového uznesenia vlády a novely zákona č. 274/1994 Z. z., ktorý navrhujeme. Vrátim sa naspäť k návrhu zákona, ktorý tu predniesol pán poslanec Fico. Ako som už povedal, vidíme v tomto návrhu pokus hľadať cestu k väčšej transparentnosti, k väčšej efektívnosti mechanizmov procesov privatizácie, hľadať cestu aj k adekvátnej cene, ale zároveň aj predchádzať negatívnym dôsledkom doterajších privatizácií, ktoré boli v niektorých prípadoch v niektorých podnikoch urobené. Z tohto hľadiska oceňujeme práve tento podnet nestavať sa k doterajšiemu priebehu privatizácie tak, ako keby to boli nezmeniteľné procesy, ako keby to boli procesy, do ktorých nemožno z pozície vlády alebo Národnej rady zasahovať. Sme rovnako presvedčení, ako predkladateľ tohto návrhu, že tento proces musí byť vo veľkej pozornosti reprezentantov štátu či už v podobe exekutívy, alebo zákonodarného zboru. Vzhľadom na to, že referendum v doterajšej histórii Slovenskej republiky, a je viac náznakov, že by dopadlo podobne, ako tomu bolo dosiaľ, uprednostňujeme cestu riešenia tohto problému cestou exekutívy v dialógu s Národnou radou Slovenskej republiky. Chcel by som zdôrazniť opäť, že bez ohľadu na to, kto predkladá tieto návrhy, mali by sme v spolupráci nás všetkých nájsť cestu k dôstojnosti tohto štátu a jeho občanov aj v privatizačnom procese. Ďakujem za pozornosť. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem vám za vystúpenie, pán kolega. S faktickou poznámkou chce reagovať šesť poslancov. Končím možnosť podania ďalších prihlásení. Ako prvý má slovo pán poslanec Švantner. Nech sa páči.