I. Mikloš, poslanec: (2007-02-01):
Dôchodková reforma a v nej najmä zavedenie 2. piliera je jednou z najdôležitejších reforiem, štrukturálnych reforiem, ktoré uskutočnila druhá vláda Mikuláša Dzurindu a ktorá zabezpečuje dlhodobú udržateľnosť verejných financií a vytvára predpoklady na to, aby aj v dlhodobejšom časovom horizonte mohli dôchodky rásť. Pretože, a to treba veľmi jasne zdôrazniť, ak by takáto reforma prijatá nebola, tak by bola ohrozená, jednoznačne by bola ohrozená udržateľnosť verejných financií a nebolo by možné vyplácať dôchodky ani na takej výške vo vzťahu k mzdám, ako je to dnes. Musím, žiaľbohu, skonštatovať, že to, čo som povedal pri hodnotení programového vyhlásenia tejto vlády a totiž, že text programového vyhlásenia svedčí okrem iného o ideologickej obmedzenosti a odbornej nespôsobilosti tejto vlády, platí aj, čo sa týka krokov, ktoré vláda podniká alebo avizuje podniknúť v oblasti dôchodkovej reformy. A týka sa to najmä predsedu vlády Roberta Fica, pretože on je hlavným hovorcom útokov proti dôchodkovej reforme a, samozrejme, aj pani ministerky, keďže to patrí do jej portfólia. Po prvé za zdroj ideologickej obmedzenosti, z ktorej potom vyplývajú mnohé návrhy, útoky alebo aspoň avizované opatrenia, za takýto zdroj považujem apriórnu nedôveru predovšetkým predsedu vlády Roberta Fica k súkromnému vlastníctvu, k podnikaniu, k podnikateľom a k trhu. Dôkazom toho sú útoky nielen voči dôchodcovským správcovským spoločnostiam, ale aj voči súkromným zdravotným poisťovniam, voči energetickým podnikom, bankám a podobne. Dôkazom tejto ideologickej obmedzenosti nakoniec sú zahraničnopolitické priority a sympatie predsedu vlády. Chcel by som pri tejto príležitosti pripomenúť, pretože to považujem za kľúčové, že práve slobodný trh, súkromné vlastníctvo a podnikanie za účelom dosiahnutia zisku viedli k prosperite západných krajín a práve ideologicky motivovaný boj a obmedzovanie týchto inštitúcií viedli k zaostávaniu a biede východných krajín, najmä krajín, ktoré museli prejsť desaťročiami komunizmu. Teda takýto ideologicky obmedzený boj proti súkromnému vlastníctvu, súkromnému podnikaniu, súkromného trhu nie je v záujme ľudí, ale je proti ľuďom, pretože vedie k ekonomickému zaostávaniu a aj k chudobe. Odborná nespôsobilosť. V čom sa prejavuje odborná nespôsobilosť tých návrhov a tých útokov voči dôchodkovej reforme, ktorých sme svedkami? Myslím si, že jedným z jasných dôkazov odbornej nespôsobilosti bol napríklad výrok pani ministerky práce, sociálnych vecí Tomanovej, keď tu, z tohto miesta pri prerokúvaní programového vyhlásenia vlády povedala, že demografický vývoj nie je dôvodom na to, aby sme museli mať dôchodkovú reformu. Je to taký evidentný nezmysel, že ja si myslím, že je jasným dôkazom odbornej nespôsobilosti. Dôkazom toho, že opak je pravdou, je už len skutočnosť, že kým dnes na jedného človeka v postproduktívnom veku pripadá šesť ľudí v práceschopnom veku, v roku 2050 to budú len dvaja ľudia. Len dvaja ľudia v produktívnom veku budú v roku 2050 pripadať na jedného človeka v dôchodkovom veku. A každý kto vie, na akom princípe funguje priebežný systém, keď teraz pracujúci platia dôchodky terajším dôchodcom, musí vedieť, že už len z tohto čísla, ak by k zásadnej zmene a zavedeniu druhého piliera nedošlo, že už len z tohto čísla by vyplýval kolaps verejných financií a, alebo nevyhnutnosť zásadného zníženia dôchodkov, a, alebo zásadné zvýšenia odvodov. Mimochodom aj vaše čísla vo vašich dokumentoch, vážené dámy, vážení páni z koalície, potvrdzujú tieto čísla. V konvergenčnom programe, ktorý ste  schvaľovali, ktorý vaša vláda schvaľovala v decembri minulého roka a zasielala do Bruselu, v tomto konvergenčnom programe sa hovorí, že podiel ľudí starších ako 65 rokov na celkovom počte obyvateľov bol v roku 2004 11,5 %, ale v roku 2050 už bude takmer 30 %, 29,3 %. Čiže, takmer trojnásobne vzrastie podiel ľudí starších ako 65 rokov na celkovej populácii, čo presne korešponduje s tým číslom, o ktorom som hovoril predtým. Mimochodom, demografický problém vzniká nielen preto, že pôrodnosť je nižšia, ale aj preto, že sa zvýšil priemerný vek rodičiek. Za posledných 15 rokov sa nám zvýšil priemerný vek rodičiek o 5 rokov. Kým predtým to bolo 21 rokov, dnes je to 26, dokonca 26,5 roka, čo znamená mimochodom to isté, ako keby sa 5 až 6 rokov nenarodilo ani jedno dieťa. Takže aj toto je faktor, ktorý prispieva k tomu, že sa rodí menej detí a že podiel obyvateľov v dôchodkovom veku rastie. Musím skonštatovať, že výroky, najmä výroky predsedu vlády Roberta Fica svedčia nielen o ideologickej obmedzenosti a odbornej nespôsobilosti, ale svedčia aj o zámernom klamstve a zavádzaní verejnosti. Preto som ho verejne nazval nebezpečným luhárom a preto aj na tomto mieste znovu tento fakt konštatujem. Konkrétne to dokladám nasledovnými výrokmi predsedu vlády. Predseda vlády nedávno, pred týždňom 24. januára 2007 povedal, citujem: „Vláda nepripravovala a nepripravuje žiaden zákon o zmene pomerov, pokiaľ ide o 9:9, teda tých 18 %, ale pripravuje väčšie garancie, aby súkromné dôchodcovské správcovské spoločnosti nemohli špekulovať a investovať do rizikového kapitálu.“ Pritom viackrát a opakovane v minulom roku tvrdil opak. Napríklad 31. mája 2006, ale opakovane aj po voľbách, keď sa stal predsedom vlády, napríklad 31. októbra 2006, keď povedal, citujem: „V budúcom roku otvoríme diskusiu o 2. pilieri. Začína prevládať názor, že pomer odvodov nie je dobrý a bude ho treba prerozdeliť, ak chceme druhý pilier zachovať.“ V máji hovoril konkrétne o znížení z 9 % na 6 % v 2. pilieri a 31. októbra 2006 na konferencii Klubu 500 povedal doslovne, citujem: „Nevidíme inú cestu ako znížiť odvody do dôchodcovských spoločností.“ Takže pýtam sa, a mimochodom pýtal sa aj predseda poslaneckého klubu SDKÚ – DS Stanislav Janiš v otázke v hodine otázok na predsedu vlády a zhodou okolností jeho otázka bola vyžrebovaná ako v poradí druhá a nie je náhoda podľa môjho názoru, že pán predseda vlády nám tu 15 minút čítal zákon a opakovane zavádzal verejnosť, aby na tú otázku nemohlo prísť, pretože Stanislav Janiš sa ho v tej otázke pýtal: „Pán predseda vlády, kedy ste klamali, 31. októbra 2006, keď ste hovorili: ´Nevidíme inú cestu, ako je zníženie odvodov do dôchodkových spoločností.´, alebo 24. januára 2007, kedy ste hovorili: ´Vláda nepripravovala a nepripravuje žiadny zákon o zmene pomerov.´.“ (Potlesk.) To ale nie je jediné klamstvo, ktorého sa Robert Fico opakovane dopúšťa, klamstvo ohľadom zámerov, alebo nezámerov meniť pomery medzi 2. a 1. pilierom. Robert Fico napríklad opakovane tvrdí a spomenula to aj pani poslankyňa Sárközy, že sme zanechali sekeru práve vďaka dôchodkovej reforme, alebo časovanou bombou to nazýva, vo výške 20 mld. Sk a že s hrôzou to zistili, ako povedala pani poslankyňa, citujúc predsedu vlády, že s hrôzou zistili v októbri, že tam nejaká sekera je. No, po prvé chcem povedať, že nejde o žiadnu sekeru, nejde o žiadnu sekeru a nakoniec ani nejde o náklady 2. piliera, ako sa niekedy hovorí, ale ide o náklady neudržateľnosti 1. piliera, pretože ak by bol prvý pilier zachovaný a nebol by urobený druhý pilier, tak tie náklady by boli rádovo väčšie a skumulovali by sa v tých desiatkach miliárd korún do rokov najmä 2040 a 2050, ale začalo by sa to výrazne negatívne prejavovať už v najbližších rokoch a viedli by ku kolapsu. Mimochodom rád by som podotkol, inak by som to možno ani nehovoril, ale v súvislosti práve s tým ideologickým zameraním predsedu vlády mi nedá nespomenúť, že my sme tu vlastne kapitalizačný systém, teda 2. pilier mali. V Česko-Slovensku, ešte po I. Česko-Slovensku a on pretrval aj počas II. svetovej vojny na Slovensku, vo vtedajšom Česko-Slovensku existoval 2. pilier, existovali dôchodcovské správcovské spoločnosti, na ktoré si ľudia sporili, len sa stalo to, že komunistický režim znárodnil tieto spoločnosti, prostriedky v nich, tieto peniaze minul a prešiel plne na priebežný systém, ktorý je časovanou bombou aj z demografického, aj z ekonomického hľadiska. No ale, aby som ilustroval, že ak bol predseda vlády a vláda prekvapená, ak ste boli prekvapení, že tam je nejaký záväzok a že to má isté náklady, tak potom musím povedať, že to svedčí o absolútnej nekompetentnosti a o tom, že ste nieže nečítali, ale ani letmú pozornosť nevenovali počas celého obdobia rokov 2002 až 2006 takým zásadným vládnym dokumentom, ako je štátny rozpočet, ako je rozpočet verejnej správy, ako sú východiská štátneho rozpočtu a ako je konvergenčný program. Chcem vám pripomenúť, že všetky tieto dokumenty ste mali ako poslanci k dispozícii, dokonca sme o mnohých z nich tu rokovali a štátne rozpočty ste schvaľovali v parlamente. A odcitujem, aby bolo jasné, že je to tak, že ak to bolo prekvapenie, tak to svedčí len o nekompetentnosti. Napríklad východiská rozpočtu verejnej správy na roky 2007 až 2009, ktoré schvaľovala vláda v apríli 2006, hovoria, citujem: „Vo východiskách rozpočtu na roky 2007 až 2009 je už zapracovaný negatívny vplyv nákladov na dôchodkovú reformu. To znamená, že odvody na dôchodkové sporenie už nie sú príjmami verejných financií, čím sa automaticky zvýši deficit. Do roku 2009 budú používané finančné prostriedky štátnych finančných aktív a v roku 2009, kedy sa očakáva vyčerpanie týchto zdrojov, sú vyčlenené financie aj priamo v štátnom rozpočte v kapitole Všeobecná pokladničná správa. Rovnaký model sa predpokladá aj v nasledujúcich rokoch. Financovanie dôchodkovej reformy preto nebude z pohľadu verejných financií problém.“ Iný citát zo štátneho rozpočtu na rok 2005, teda z rozpočtu, ktorý sa tu, v tejto snemovni prerokúval v roku 2004. Tento dokument hovoril: „Za predpokladu, že by sa výpadok príjmov Sociálnej poisťovne financoval len z týchto prostriedkov, z tých, ktoré sú uložené na tento účel z privatizácie, ministerstvo financií by z tohto účtu vybralo poslednú čiastku v roku 2011. Po tomto dátume sa finančné zdroje budú musieť získať zvýšením verejného dlhu, prípadne vytvorením prebytkového hospodárenia štátneho rozpočtu. Po dotiahnutí všetkých potrebných štrukturálnych reforiem by sa mal vytvoriť priestor na financovanie transformačných nákladov dôchodkovej reformy úsporami na strane výdavkov verejných financií.“ A ešte by som mohol citovať konvergenčný program na roky 2005 až 2010, ktorý schvaľovala vláda v roku 2004 a ktorý sme prerokúvali napríklad aj vo výbore pre európske záležitosti, kde sa zase hovorí, že: „Jedným z hlavných cieľov fiškálnej politiky je zníženie deficitu verejnej správy do roku 2007 pod úroveň 3 % HDP, vrátane nákladov na zavedenie 2. piliera dôchodkového systému.“ Toľko na ilustráciu toho, že tvrdenie o tom, že malo ísť o akúsi sekeru, z ktorej bola vládna koalícia prekvapená, je minimálne dôkazom o nekompetentnosti. Ďalšia lož, ktorej sa predseda vlády dopúšťa, je tá, že opakovane tvrdí, že sme si my, rozumej vláda Mikuláša Dzurindu, mali vybaviť akúsi výnimku v Európskej únii, aby sme do marca 2007 tieto náklady nemuseli započítavať. Nevybavovali sme si žiadnu výnimku a keby to tak bolo, že sa dá vybaviť výnimka, tak by asi bola logická otázka, prečo si takú výnimku nevybaví Robert Fico a jeho vláda. Ale nešlo, samozrejme, o vybavovanie žiadnej výnimky. Podľa novelizovaného, inovovaného paktu rastu a stability, ktorý bol schvaľovaný, ak sa dobre pamätám, v roku 2005, sa menil trochu obsah paktu rastu a stability a podľa tohto paktu pre všetkých, vtedy 25 členských krajín Európskej únie, dnes 27 členských krajín Európskej únie, platí všeobecné pravidlo možnosti neuplatňovania si týchto výdavkov do verejných výdavkov do marca roku 2007. Ďalšie zámerné zavádzanie, ktoré s veľkou obľubou predseda vlády používa, je ohľadom investovania do rizikového kapitálu alebo do rizikových obchodov. Bolo to tu už x-krát vysvetlené, že práve zákon, ktorý navrhla vtedajšia ministerka Radičová v apríli roku 2006, sprísnil a vylúčil takéto investovanie. Ale musím na margo týchto útokov a špeciálne tejto témy, v ktorej predseda vlády opakovane, musím povedať, že až goebbelsovsky neustále opakuje tieto lži, že ide okrem iného aj o súčasť až grobianskej a chrapúnskej kampane, nielen čo sa týka dôchodkovej reformy, ale aj čo sa týka dámy, čo sa týka Ivety Radičovej, a to považujem za neakceptovateľné. (Potlesk.) Ďalšia téma, ktorej by som sa chcel dotknúť, sa týka dobrovoľnosti vstupu, ale aj prípadného výstupu zo systému. Faktom je, čo sa týka dobrovoľnosti, na prvý pohľad to znie sympaticky, veď je sympatickejšie umožniť niečo dobrovoľne, ako to niekomu nariaďovať. Na druhej strane si ale myslíme, že už samotná zmena na dobrovoľný princíp by mohla systém poškodiť a teda poškodiť nie systém, ale v konečnom dôsledku ľudí, a nielen ľudí v 2. pilieri, ale, ako sa budem snažiť vysvetliť, aj ľudí v 1. pilieri, a to z viacerých dôvodov. Po prvé tá otázka, ktorú postavila pani poslankyňa Sárközy, je legitímna, aj keď pani poslankyňa Angyalová sa snažila argumentovať, že nie, ale je to legitímne. No, ak máme prvý pilier, ktorý je povinný priebežný, druhý, ktorý je povinný kapitalizačný a tretí, ktorý je dobrovoľný kapitalizačný, a urobíme aj z druhého dobrovoľný kapitalizačný, tak vyvstáva otázka, načo potom je tretí. Čiže meníme ten základný princíp trojpilierového systému. A istý rozdiel tam síce je, pani poslankyňa Angyalová, ale ten rozdiel vôbec nie je v tom, čo ste povedali vy. Ten rozdiel je v tom, a jedine v tom, že v treťom pilieri si môžem vybrať, koľko si budem sporiť, kým v tom druhom si môžem vybrať, či doňho pôjdem, ale keď už doňho pôjdem, tak musím sporiť toľko, ale ten rozdiel, ktorý ste spomínali vy, tam vôbec nie je. Vy ste povedali, že si môže vybrať, či mu budú peniaze zhodnocovať súkromné spoločnosti alebo nejaká verejná inštitúcia. A to je zásadný omyl. Veď v prvom pilieri nikoho peniaze sa nezhodnocujú. (Potlesk.) V prvom pilieri sa tie peniaze vyplácajú, berú od dnešných zamestnancov a vyplácajú dnešným dôchodcom. (Potlesk.) Takže mám obavu, mám obavu, že z vašej strany, z tvojej strany, pani poslankyňa, išlo skôr o nepochopenie základného princípu fungovania prvého a druhého piliera. (Šum a hlasy v sále.) Čo sa týka ďalšieho argumentu, chcem povedať, že nikde, kde je, v žiadnej krajine, ktorá má trojpilierový systém, nie je ten druhý, teda ten kapitalizačný dobrovoľný, čo má, samozrejme, svoje racionálne dôvody. Jeden z tých racionálnych dôvodov je ten, že pri neznámych parametroch prvého piliera, a parametre prvého piliera nikdy nebudú definitívne známe, pretože ich každá vláda môže, dokonca aj tá istá vláda, každý rok zmeniť, a dokonca so zmenou vlády je toto riziko zmien parametrov prvého piliera dokonca ešte výraznejšie. Ak príde k moci populistická vláda, nie je nič ľahšie, a to nie je teória, ako rozdať vianočné príspevky, alebo ako zvýšiť valorizáciu v prvom pilieri, alebo, naopak, keď prídu ekonomické problémy, ako znížiť tieto parametre. Teda, nechať sa rozhodovať ľudí, či vstúpia, alebo nevstúpia za situácie, kedy parametre prvého piliera, teda alternatívy, oproti ktorej to môžu porovnávať, sú zmeniteľné a sú dokonca pod politickým vplyvom a môžu byť motivované najmä populistickými vládami meniť ich, alebo potom zodpovednými nevyhnutnosťou ich prípadne sprísňovať. Teda problém je v tom, že prvý pilier vždy bol, je a bude aj možným nástrojom politického populizmu alebo politických rozhodovaní, ak chcete. Zaujímavým príkladom ako možnosť dobrovoľného rozhodnutia, či do druhého piliera ísť, alebo nie, môže byť riziko, je Chile. V Chile samostatne zárobkovo činní ľudia sa môžu dobrovoľne rozhodnúť, či vstúpia do kapitalizačného piliera, alebo nie, a to vedie práve k problému, že mnoho takýchto ľudí nevstúpi, a potom nemá príjmy v starobe a musí sa o nich starať štát, resp. majú existenčné problémy. No a problémom, samozrejme, je, že menej ľudí v 2. pilieri znamená, má v zásade podobný efekt ako menšie percento, menší objem peňazí, menšie zhodnotenie a relatívne nižšie dôchodky. Ale hlavne, a to by som veľmi rád zdôraznil, dobrovoľnosť vstupu a výstupu sama osebe je problém, aj keď nie možno takej dôležitosti ako nejaké výrazné zníženie príspevkov, ale čo je v našich podmienkach, v našich aktuálnych podmienkach veľmi nebezpečné, je, že o tejto dobrovoľnosti sa hovorí alebo navrhuje sa spolu s nevyberanými útokmi zo strany vlády, najmä jej predsedu, na 2. pilier spolu so zastrašovaním ľudí a so zavádzaním ľudí v tom zmysle, že je to podobné ako nebankové subjekty, spolu s výrokmi, s útokmi voči DSS v tom, že majú nenažraté gágory a že si tie peniaze chcú privlastniť, spolu so zneužívaním a zavádzaním ohľadom rizikových obchodov, spolu s tvrdením, zase nesprávnym a nepravdivým, že značné percento ľudí, ktorí vstúpili do 2. piliera, že to bude pre nich nevýhodné. V tomto je hlavné riziko rozvrátenia systému aj bez toho, aby ste menili percentá. Zdá sa, že zmeny percent sa vláda zľakla aj vplyvom prieskumov verejnej mienky, aj vplyvom toho, že je tam veľa ľudí, ale myslím si, že aj vplyvom našich aktivít, našej kampane, aj návrhu tohto zákona. Ale chcem upozorniť a varovať pred tým, že rozvrátiť ten systém sa dá aj tým, že sa presadí dobrovoľnosť a zároveň sa bude viesť ďalej takáto nevyberaná, nepravdivá kampaň voči 2. pilieru. Tu by som rád poukázal na jeden podľa mňa zo zdrojov práve toho ideologického obmedzenia a odbornej nespôsobilosti. Vláda, najmä ústami predsedu vlády, sa snaží vytvoriť dojem, musím povedať, že veľmi lživý dojem, aj keď zároveň musím konštatovať, že zdá sa, že sa mu to čiastočne darí, dojem, že vláda je na strane ľudí a opozícia je na strane súkromných spoločnosti. Je to lož. A je to naopak. Pričom naopak nie úplne na 100 % v tom zmysle, že vláda nechápe, resp. minimálne predseda vlády – ale zachytil som to aj v reakcii pána poslanca Petráka vo faktickej poznámke – nechápe jeden princíp, ktorý v ekonómii platí. V zásade sú možné 2 prístupy z hľadiska výhodnosti a nevýhodnosti, tzv. princíp hry s nulovým koncom, ktorý znamená, že keď je pre niekoho niečo výhodné, tak pre druhého, ktorý je v tom istom vzťahu, to musí byť nevýhodné, že ten výsledok je vždy rovný nule, a keď niekto dosahuje zisky, iný musí dosahovať straty. V ekonómii tento princíp väčšinou ale neplatí. V ekonómii platí tzv. win-win princíp alebo princíp vzájomnej výhodnosti, ktorý hovorí o tom, že keď je to výhodné pre jedného, v tomto prípade napríklad pre dôchodkové správcovské spoločnosti, tak to neznamená, že to musí byť nevýhodné pre sporiteľov, ktorí tam majú peniaze, ale naopak, že to môže byť výhodné aj pre nich. Hovoríte, krútite hlavou, že nie. Ale vo vašej reakcii, spomeňte si, ako ste reagovali, že keď ľudia musia platiť poplatky tým správcom, z ktorých oni žijú a že musia v konečnom dôsledku hradiť aj náklady reklamnej kampane, čo je pravda, musia, ale to vôbec neznamená, že to pre nich musí byť nevýhodné, naopak, pretože výnosy zhodnocovania prostriedkov, ktoré tieto spoločnosti zhodnocujú na kapitálových a finančných trhoch, sú také vysoké, že, samozrejme, pokryjú aj tieto náklady, ale zároveň znamenajú vyššie zhodnotenie prostriedkov sporiteľov ako prostriedky v 1. pilieri, pretože platí, a platí to aj z demografických, aj z ekonomických dôvodov a čísla z Nemecka to napríklad potvrdzujú, že postupne klesá výnosovosť prostriedkov v 1. pilieri, resp. výnosovosť, tam nejde o zhodnocovanie, ale pomer z hľadiska toho, koľko človek vkladá v priemere a koľko človek dostáva, ale naopak, výnosovosť, dlhodobá výnosovosť prostriedkov investovaných v 2. pilieri rastie aj preto, že z dlhodobého hľadiska napriek výkyvom je zhodnocovanie kapitálových a finančných trhov vyššie ako schopnosť vlád financovať tieto výdavky. No, ale otázka teda znie, chcel by som teda povedať, že tie návrhy, ktoré by akýmkoľvek spôsobom obmedzili a zhoršili podmienky pre ľudí, ktorí sú dnes v 2. pilieri, aj vôbec podmienky fungovania 2. piliera by nešli v prospech ľudí, ale išli by proti ľuďom. Ďalšia dôležitá vec, ktorú chcem povedať, nielen proti ľuďom, ktorí vstúpili a v budúcnosti vstúpia do 2. piliera, lebo niekedy sa to aj tak stavia, že no, dobre a čo my starší, ktorí sme v tom 1. pilieri ostali. Zásahy poškodzujúce 1. pilier alebo znevýhodňujúce podmienky fungovania 2. piliera by poškodili aj tých ľudí, ktorí ostali v 1. pilieri, pretože čím menší a horšie fungujúci bude 2. pilier, tým vyššie budú náklady na krytie 1. piliera, ktoré z demografických a ekonomických dôvodov budú tak či tak znamenať veľkú záťaž, čo potvrdzuje aj váš konvergentný program, schválený ministerstvom financií v decembri minulého roka. Takže ešte raz to, čo považujem za kľúčové, je, že zásahy poškodzujúce alebo zhoršujúce podmienky v 2. pilieri poškodzujú všetkých ľudí, nielen tých, ktorí sú v 2. pilieri, ale všetkých. No, a otázka znie teda, prečo, ak je to tak, prečo to vláda vôbec pripravuje a robí. Po prvé tým jasným a zjavným dôvodom, prečo uvažovala o znížení príspevkov do 2. piliera, je, že chce míňať viac. Zníženie z 9 na 6 % znamená okamžite každý rok k dispozícii o 7 miliárd korún viac, ktoré sa dajú rozdať. A keďže vláda, vládna koalícia nasľubovala všetko všetkým, nasľubovala nad rámec toho, čo je možné aj z hľadiska maastrichtských kritérií rozdať, tak, samozrejme, tieto peniaze jej chýbajú. Ale myslím si, že za tým je viac. Myslím si, že za tým je nielen snaha rozdať týchto ďalších 7 miliárd korún, ale za tým je aj to, že čím blude silnejší 1. pilier – 1. pilier je totiž nástrojom, ktorý má vláda v rukách, má v rukách cez Sociálnu poisťovňu, ktorú ovláda svojimi nominantmi aj tie prostriedky a má v rukách, samozrejme, tým pádom najmä nástroje na zmenu parametrov 1. piliera, ktorými sa napríklad veľmi ľahko vyhrávajú voľby, aj keď napríklad na úkor dlhodobého zaťaženia verejných financií, na úkor zadlženia budúcich generácií. Takže, ja som si veľmi rád vypočul od pána ministra financií odpoveď na otázku, myslím, že pani poslankyne Sárközy v hodine otázok, kde hovoril o tom, že táto vláda je zástancom aj medzigeneračnej solidarity, čo znamená, že nechce presúvať záťaž na budúce generácie, ale potom neoslabujte 2. pilier, pretože jeho oslabovanie znamená opak. Rád som si tiež vypočul, že ministerstvo financií neuvažuje s oslabovaním 2. piliera. No ale, ak je to tak, vážené dámy, vážení páni, neviem, prečo by potom mala mať vládna koalícia problém s podporou zákona, o ktorom teraz rokujeme. Ten zákon nehovorí o tom, ako pani poslankyňa Tóthová povedala, že chceme niečo zabetónovať alebo zafixovať. Nie, ten zákon hovorí o tom, že sa zaviažeme, že nebudeme zhoršovať podmienky fungovania 2. piliera, čo neznamená, že ich nemôžeme zlepšovať či už z hľadiska bezpečnostných záruk regulácie, pričom ale tá regulácia, ktorá tam je, je dostatočná. A vy viete veľmi dobre, že to tvrdí napríklad aj Národná banka, ktorá tvrdí, že tá regulácia je prísnejšia a efektívnejšia ako dokonca v prípade bánk. Takže, chcel by som uzavrieť svoje vystúpenie, ak dovolíte, tým, že nie vy ochraňujete záujmy ľudí a predovšetkým nie zásahy do 2. piliera, ktoré by prípadne znížili príspevky alebo iným spôsobom oslabili tento pilier, sú v prospech ľudí, tie sú v neprospech ľudí. Takéto zásahy by boli v neprospech nielen tých ľudí, ktorí investovali do 2. piliera a zapojili sa doňho, ale všetkých ľudí. Preto vás chcem požiadať o podporu, ak myslíte úprimne tie vaše slová, že nechcete meniť parametre, že nechcete zhoršovať podmienky, chcem vás vyzvať, aby ste podporili návrh ústavného zákona. Ak tento návrh ústavného zákona neprejde, budeme to považovať za jasný signál toho, že sú to reči, ktorým sa nedá veriť a že má zmysel a budeme robiť všetko, čo budeme vládať, aby sme zabránili takému konaniu, ktoré môže tento systém poškodiť. Ďakujem pekne. (Potlesk.)