Poliačik, Martin, poslanec NR SR (2016-10-26):
Ďakujem veľmi pekne, pán predseda. To, o čom sa tu, vážené dámy, vážení páni, rozprávame, je jednou z mnohých hanebných, by sa dalo povedať, nedostatkov, jedným z mnohých hanebných nedostatkov slovenskej legislatívy. Tak ako v prvom prípade Slovensko je buď poslednou alebo jednou z dvoch posledných krajín Európskej únie, ktoré zviera stále definujú ako vec, tak pri množiteľoch sa dá povedať, že nedostatočným legislatívnym ukotvením pozície zvieraťa v legislatíve a nedostatočným vymáhaním už dnes platných zákonov sme sa dostali do situácie, že zo Slovenska sa stal najväčší nelegálny exportér šteniat v Európe. A štence, ktoré sa rodia choré, poškodené rodičom, ktorí niekoľko rokov nevidia denné svetlo, sú zanedbávaní, tak tieto štence zásobujú čierne trhy po celej Európe. A to ešte keď tie šteniatka skončia u niekoho, že si kúpia toho psíka a dožije normálny život, tak sú z tých šťastnejších, ale častokrát sa nám stáva, že aj nadivoko namnožené štence, keď ich vyhodnotí daný chovateľ alebo množiteľ ako momentálne prebytočné, končia v igelitových sáčkoch v riekach alebo nedávny prípad nahádzaných šteniatok do priestoru vedľa kanalizačných rúr ukazuje, že tá situácia, aká je, je neudržateľná. A kým v tom prvom prípade pri redefinícii zvieraťa v Občianskom zákonníku môže byť legitímna námietka, že to je návrh nedopracovaný, lebo s tým ho aj navrhujeme, my sme si veľmi dobre vedomí, že Občiansky zákonník je momentálne v procese systematickej rekodifikácie, a preto vlastne my navrhujeme len definíciu, avšak keď sa pozrieme napríklad na to, akým spôsobom je to upravené v českom Občianskom zákonníku, ktorý nám slúži ako najbližší vzor, tak sme si vedomí toho, že je tam ďalších 13, 14 alebo 16 miest, kde je potrebné túto novú definíciu zapracovať. Tento návrh zákona, ktorý teraz kolegyňa Zemanová predniesla, je dopracovaný do konca. Vychádzali sme z úpravy, ktorá je už dnes platná pre chovateľské zväzy, lebo to, čo vlastne dnes by mal zabezpečovať štát ako principiálnu ochranu života cítiacej bytosti, tak to dnes vymáhajú iba chovateľské zväzy kvôli tomu, aby boli zachované štandardy jednotlivých plemien a, samozrejme, aj kvôli tomu, že medzi profesionálnymi chovateľmi papierových psov a mačiek je predsa len tá úcta niekedy k tým zvieratám trochu vyššia. To, čo zavádzame, je veľmi jednoduché. Ak chováš psa preto, aby si získaval profit z predaja šteniat, potrebuješ mať ten chov registrovaný. To je celé. Dennodenne sa stáva, že ochrancovia zvierat nachádzajú inzeráty na internete, predám trpasličích yorkshirov, trpasličie čivavy. Prídete tam, matku psíkov vám nikdy neukážu, vytiahnu z koterca žmúrajúce štence, ktoré veľmi rýchlo rozpredajú, ešte skôr, než by od matky mali odísť, len aby na tom trhli čo najviac peňazí. Zvieratká sú potom chorľavé, zvieratká sú podvyživené, zvieratká nedorastajú do veľkosti, do ktorej by mali, lebo jednoducho aj otec aj matka takéhoto šteňaťa žili v neskutočne nezdravých podmienkach. Feny, ktoré nachádzame v takýchto chovoch, sú v debničkách od ovocia vo vlastných výkaloch, niekoľko rokov sú kŕmené chlebom s vodou, nedostávajú sa vôbec na denné svetlo, nedostávajú sa vôbec na výbeh, jediné, čo môžu prežívať, je neskutočné utrpenie a neskutočné trápenie za účelom vrhnutia čo najväčšieho počtu šteniat pre zisk majiteľa. A keď takéto štence uvidia ochranári na internete, že ich niekto ponúka, tak neexistuje spôsob... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)