M. Hort, podpredseda NR SR: (2009-11-03):
A ešte mi dovoľte predtým zareagovať na stav, akého sme svedkami pri prerokovávaní zákona roka. Ja keď som viedol schôdzu a bol som oslovovaný opozičnými poslancami, aby som tu urobil poriadok, aby tu prišiel niekto z vlády okrem navrhovateľa, tak som povedal, že už to dávno nie je v mojej moci. Vy, ktorí tu sedíte dlhšie, tak ste určite boli svedkami situácie, keď Pavol Hrušovský ako predseda parlamentu dokázal prerušiť rokovanie a bol vtedy z vládnej koalície a zabezpečiť minimálne na prerokovaní zákona roka účasť ministrov. Ale sme tu svedkami aj iných situácií, takže učíme sa celý život, čomu sa hovorí nová politická kultúra, ktorej sme svedkami aj teraz. Takéto ignoranstvo exekutívy, akého sme svedkami teraz, tu ešte nikdy za éry nebolo, dokonca ani za éry Vladimíra Mečiara. A teraz dovoľte zopár téz k rozpočtu. Myslím si, že treba hneď na úvod veľmi jasne a priamo pomenovať predložený návrh štátneho rozpočtu na rok 2010. Tento rozpočet z dielne vlády Roberta Fica nie je ani sociálny, ani úsporný a o nejakých reformných ambíciách sa už vôbec nedá hovoriť. Aký teda je? Štátny rozpočet je svojím spôsobom zrkadlom každej vlády. V tomto návrhu štátneho rozpočtu však vidieť len bezradnosť a neschopnosť strany SMER a jej predsedu viesť túto krajinu nielen vtedy, keď sa ekonomike darí, ale aj vtedy, keď je potrebné prijať neraz vážne a účinné, podčiarkujem účinné opatrenia, ktoré dokážu riešiť problémy a krajinu posúvajú dopredu. Asi to tak malo byť, že hospodárska kríza sa stala významným faktorom, ktorý dostatočne preveril a zároveň aj usvedčil pána premiéra Fica z jeho neschopnosti čeliť hospodárskym a sociálnym problémom tejto krajiny v čase, keď je potrebné skutočne konať. Zhoršujúce sa ratingy nášho postavenia v zahraničí, neustály rast nezamestnaných, rast chudoby, oprávnené obavy z možnej straty našej konkurencieschopnosti s najbližšími susedmi, to skutočné štátne plytvanie, pofiderné tendre a zmanipulované súťaže, stále viac a viac narastajúci apetít vládnej spotreby sprevádzaný netransparentnými nákupmi a v neposlednom rade šialený trend zadlžovania našich budúcich generácií ma zákonite vedie k položeniu zásadnej otázky. Toto má byť ten slávny projekt budovania sociálneho štátu v podaní strany SMER a jeho najväčšieho protagonistu pána predsedu vlády? Toto má byť jeho vízia o budúcnosti Slovenska? Nárast chudoby, strata pracovných miest, zhoršujúca sa životná úroveň. Je vari sociálne a správne vytvárať finančnú sekeru takých rozmerov, že účet za dnešné neuvážené a nezodpovedné rozhodnutia tejto vlády budú platiť ešte aj naše najmladšie generácie? Kam sa podela zodpovednosť vlády, keď sa nečinne prizerá, ako nám pomedzi prsty unikajú prostriedky z eurofondov? Dosahy hospodárskej krízy sa dotkli takmer každej sféry spoločnosti, samosprávu nevynímajúc. Mestá a obce pomerne rýchlo pochopili potrebu prijať celý rad úsporných opatrení, mnohé neváhali revidovať rozpočet aj dva, trikrát do roka. Len naša vláda až do tohto mesiaca sa tvárila, ako keby o kríze ani nechyrovala. Počas krízy prijímať zmenu rozpočtu až v októbri je vrchol nezodpovednosti, pokiaľ ide o šafárenie s peniazmi daňových poplatníkov. Budem ale hovoriť chvíľu ešte o mestách a obciach. Myslím si, že aj predstavitelia ZMOS-u pochopili, že apel na zodpovednosť v čase hospodárskej krízy, ktorý smerom k samospráve premiér Fico adresoval, bol o tom, že zodpovednosť a hospodárnosť končí pred bránami Úradu vlády. Zatiaľ čo ZMOS sa dobrovoľne vzdal časti prostriedkov, vláda Roberta Fica poňala hospodársku krízu inak. Namiesto šetrenia sme svedkami plytvania, namiesto transparentných súťaží vláde viac imponujú nástenky, garáže či rôzne schránkové firmy umiestnené v daňových rajoch. Robert Fico zneužil dobrú vôľu a zodpovedný prístup ZMOS-u a zo stabilného piliera demokracie v súčasnosti spravil de facto rukojemníka, ktorý sa teraz musí doprosovať finančnej kompenzácie za výpadky z dôvodu hospodárskej krízy. Pripomínam podpísané Memorandum medzi Združením miest a obcí Slovenska a vládou Slovenskej republiky v čase, keď bolo jasné, že nie je pravdou, že kríza nás obíde, kedy mestá a obce Slovenska vedené ZMOS-om súhlasili s tým, že vzhľadom na znižujúci sa príjem z dane z príjmu fyzických osôb, čo je základný príjem na potreby miest a obcí a na realizovanie ich povinností zo strany kompetenčného zákona, tak keď podpísali toto memorandum a súhlasili s tým, že tie 2 miliardy znesú, tak bolo sľúbené v tom memorande mestám a obciam, že tieto peniaze im budú zo strany štátu nahradené. Neskôr to už neboli dve miliardy, už to bolo 4,7. No a na rok 2010 je projektovaných viac ako 7 miliárd korún, o ktoré budú naše mestá a obce takpovediac ochudobnené oproti tomu, s čím sa plánovalo v pôvodných rozpočtoch. Upozorňujem na to z viacerých dôvodov. Predovšetkým my sme boli tí, ktorí sme svojho času prišli s návrhom zákona, ktorý vo vzťahu k dani z príjmu fyzických osôb tých neprerozdelených 6,2 %, keď tých 75,8 bolo rozdelených medzi mestá a obce a medzi regionálne samosprávy, tak sme prišli s tým, že by sa aj tento podiel rozdelil medzi mestá a obce a medzi regionálne samosprávy s cieľom aspoň trochu kompenzovať výpadok v príjmoch miest a obcí. Podotýkam, že mestá a obce nie sú ani starostovia, ani primátori, ani mestské a obecné zastupiteľstvá, sú to konkrétni ľudia, ktorí žijú na našich dedinách, pre ktorých starostovia, primátori a zastupiteľstvá a ich úrady robia servis. Náš návrh zákona bol zo stola tak ako všetky doposiaľ v tomto parlamente zmietnutý, no trošku nás vtedy mrzelo, že mestá a obce pod vedením ZMOS-u nereagovali na tento návrh, no a potom, keď už mlieko vykypelo, tak prišli s listom, v ktorom vlastne odpísali ten náš návrh zákona a prosili vládu Slovenskej republiky, aby takýto návrh zákona prijala. Myslím, že už to došlo aj Združeniu miest a obcí Slovenska, aj starostom a primátorom, akým spôsobom vláda reaguje na ich skutočné potreby a ako si plnia aj záväzky z takzvaných memoránd podpísaných pôvodne údajne s dobrým úmyslom. Verím, že mestá a obce, z ktorých som z ich stanoviska, poviem pravdu, ako človek, ktorý vzišiel zo samosprávy, bol vtedy dosť sklamaný, pretože ak nedokážu vystrieť šiju a povedať pravdu, tak ako to môžeme čakať od normálnych ľudí, ktorí majú opäť v tejto krajine strach. Toľko k rozpočtu miest a obcí. Nebudem hovoriť čísla, nebudem hovoriť tie veci, ktoré už tu boli povedané. Nečaká ich v budúcom roku nič dobré, tak ako aj ostatné oblasti života, ktoré by mal zastrešiť rozpočet Slovenskej republiky. Dovoľte mi ale predsa len, pretože som niektoré vystúpenia mojich predrečníkov pozorne počúval, reagovať na ne, a ak dovolíte, začnem neprítomnou ministerkou pani Tomanovou. Nebol som v sále, ale som to pozeral vo svojej kancelárii a zapamätal som si dva vážne výroky pani ministerky. Prvý bol, že krízu spôsobili politici, ktorí v našej krajine vládli osem rokov a že to boli reprezentanti KDH, SDKÚ – DS a SMK. Ja som to počúval veľmi pozorne, pán minister. Môžete, pán minister. (Hlas v sále.) Taký ako. Tak taký ako, dobre. Ak je to presný prepis, tak sa ospravedlňujem. Ja v tom veľmi veľký rozdiel nevidím, ale ak vám ide o toto slovičkárenie, tak taký ako, pán minister. A druhé, čo som sa dozvedel, že pani ministerke celkom dobre slúži pamäť. No ja by som chcel pani ministerke vo vzťahu k jej pamäti povedať, že na to netreba vysokoškolské vzdelanie, na to stačí, aby bol človek absolventom obchodnej akadémie, aby pochopil, že ak sa niečo zakladá ako základ pre ekonomický rozvoj, tak dobehy všetkých reforiem neprichádzajú ihneď, ale prichádzajú s odstupom niekoľkých rokov. Ak táto vláda neporozumela, a od pani ministerky to počúvam teda už tri a pol roka v tomto parlamente, že to, z čoho žije, dokonca ešte aj v čase krízy, tak to jej zaviedla tá vláda pred nimi, tak potom mi je ľúto nie jej pamäti, ale elementárneho pochopenia makroekonomických súvislostí. Je tiež pravdou, že to, čo zakladáte vy pán minister a s vašou vládou aj s pani ministerkou, aj s pánom premiérom, tak to bude mať takisto dobeh niekoľko rokov neskôr, ale o tom budem hovoriť v ďalšej časti svojho vystúpenia. Ešte som sa dozvedel od pani ministerky jeden úžasný skvost, že my sme bojkotovali prijímanie eura. No, priatelia, ak niekto v tejto krajine položil základy preto, aby sme mali euro, tak pri všetkej úcte k tomu, čo ste urobili vy, tak to bola predchádzajúca vláda. Ja som zaregistroval to, čo sa nedalo nevidieť, a to znamená, že hlavne, čo som si všimol, bolo vaše postávanie pri bankomatoch na záverečnej recepcii. Pri bankomatoch preto, aby aj tí menej chápaví pochopili, ako sa vyberajú peniaze z bankomatu a recepcie, pretože na to ste si zvykli. Ak sme sa tohto nezúčastnili, tak to preto, lebo to nepovažujeme za dôstojné a myslíme si, že čaro a vtip toho, že sa podarilo v takej krátkej dobe a po tom všetkom, čo sme zdedili po predchádzajúcich vládach, nebolo o tom, aby sme stáli pred bankomatmi a robili recepcie, ale bolo o tom, že sme dokázali nastaviť ekonomiku, na základe čoho nás eurozóna akceptovala a na základe čoho sme tu mali taký hospodársky rast, že to euro bolo nespochybniteľné aj vašou vládou. Ešte mi dovoľte reagovať na kolegu Jureňu, tiež ho tu nevidím. To bolo vystúpenie zo včerajška. Mimoriadne plamenný prejav, podobný, ktoré sme už od neho zažili, a predovšetkým rozprával dlhú dobu o ožobračovaní tohto národa. No ja mu poviem jeden príbeh, ktorý som sa dozvedel teraz nedávno a ten je z regionálneho prostredia a týka sa tiež rozpočtu. Bol som na jednej akcii, kde som sa dozvedel trošku viac informácií o PPP projekte na R1. Jeden mimoriadne vážny podnikateľ, ktorý má za sebou úspešnú firmu, mi rozprával o tom, že okrem toho, že majú presné informácie, koľko vlastne tam stojí kilometer, koľko budeme splácať ďalších tridsať rokov, tak je tam ešte jeden taký zvláštny fenomén. Neviem či súťažou, alebo bez nej tento projekt dostala česká firma. Česká firma, ktorá nezamestnáva vôbec nikoho zo Slovenska. Všetky nákladné automobily aj všetky tie grédre, ja neviem, ako sa tomu hovorí, tie mechanizmy majú štátne poznávacie značky z Čiech, nie je tam ani jedno auto slovenskej poznávacej značky, ešte aj nafta, ktorá sa tam používa, sa vozí z Českej republiky. Po tom, čo vláda pána Fischera v Čechách na základe úsporných opatrení a rozumu a toho, že už nechcú plytvať, pozastavila na určité obdobie výstavbu diaľnic, sa na túto českú firmu nabaľujú všetky české firmy, ktoré sú v dosahu a s ktorými majú kontakt a tí tam majú fantastickú zákazku až na to, že slovenské firmy, slovenskí občania, slovenskí pracujúci si tam ani nepípnu. To je vlastenectvo, nikoho tu nevidím z SNS? To je vlastenectvo v praxi. Počuli sme tu všeličo o vlastizrade. Toto ja považujem za vlastizradu, keď sa takýmto spôsobom v časoch krízy postaví vláda, ktorá o tom rozhoduje, k možnosti dať naším ľuďom prácu a k tomu, na čo sa používajú peniaze uvoľnené aj z rozpočtu, aj tie, ktoré budeme v budúcnosti cez rozpočet splácať. Je to hanba. No ešte mi dovoľte, aby som zareagoval na korupciu a klientelizmus. Mne napadla tiež, pretože som tu ja začul tiež veľa toho, čo sa nedá inak nazvať iba ako žart zo strany tých, ktorí z tejto ľavej strany vystupovali, tak by som len chcel povedať, že raz, keď som bol na jednom mítingu, tak som sa dozvedel od jedného nášho kandidáta, že keď sa dostane do úradu župana, tak bude bojovať proti klientelizmu a korupcii spôsobom, že všetky zmluvy nad tisíc eur budú zverejnené. A musel som sa pousmiať, keď som si uvedomil, že on hovorí o tisíc eurách a dáva verejný prísľub pred občanmi. A my tu máme zmluvu, neviem či za dve, či za 3 miliardy Sk, ktorá nielenže nie je zverejnená, ale ani ministerstvo životného prostredia, ani pán premiér tú zmluvu vôbec nevedia nájsť. Nie aby ju zverejnili, ale ju nevedia nájsť. Tak mi to pripadalo veľmi komické. A keď som si predstavil, čo všetko som sa dozvedel pred voľbami a po voľbách, ak je hlavný leitmotív tejto vlády v programovom vyhlásení boj proti korupcii a klientelizmus, tak to už nie je ani úsmevné, ale je to smutné. No a to už nehovorím o tom svetovom ekonomickom fóre, ktoré povedalo, že sme sa dostali zo 133 krajín na 127. miesto, prepadli sme na 127. miesto v tom, ako nás vidia vo vzťahu ku korupcii a klientelizmu. To sú dosť vážne upozornenia, ktoré by si už mohol niekto aj iný všimnúť, nielen médiá a parlament. No a dovoľte mi ešte v týchto úsmevných pohľadoch pokračovať. Pán kolega Rafaj, mrzí ma to, že tu nie je, povedal vo svojom príhovore, že zodpovedný prístup k spravovaniu tohto štátu, ktorý chceli presadiť ešte v roku 1990 a pomenoval ho. Čiže zodpovedný prístup ku spravovaniu štátu reprezentujú donedávna, bol tu aj minister za SNS, už teraz ten rezort nemajú. No musel som sa naozaj opätovne pousmiať. No chvála pánu bohu, že nemali ten priestor po roku 1998, pretože keby takto „zodpovedne“ pristupovali k vládnutiu, ako sme toho svedkami teraz, a k narábaniu s finančnými prostriedkami všetkých nás a občanov Slovenska, tak si myslím, že Slovensko by už možno ani nebolo. Kde sa na tento výrok hrabe Piško so Skrúcaným či Partička s Polnišovou a Latinákom. Nič iné mi nenapadlo vtipnejšie, pretože to je už naozaj výsmech. No a ešte k pánovi kolegovi Záhumenskému, opäť ho tu nevidím. „Slovenské poľnohospodárstvo sme poslali na jatky EÚ.“ Ja by som chcel všetkým povedať, že o chvíľu januárom alebo februárom určite končí štvorročné vládnutie. Čiže ste na konci svojho volebného obdobia. Mali ste štyri roky, polovicu z toho k dispozícii, čo sme mali my. Ja sa pýtam vo vzťahu k poľnohospodárstvu, vo vzťahu k vinohradníctvu, k vinárstvu, k mliekarenstvu, k potravinárstvu. To vážne necítite zodpovednosť za to, kam sa to dnes dostalo? Ja sa pýtam, čo ste robili štyri roky? To mi chcete povedať, že keď ste zvýšili dotácie, priame dotácie o 20 %, že to je všetko? A čo tak, pán Záhumenský, urobiť poriadok v tých dotáciách? To vám nikdy nenapadlo? Kde sú tie peniaze? Choďte medzi vinohradníkov, vinárov, choďte medzi poľnohospodárov, potravinárov. Nevyhovárajte sa na Dzurindu a neviem na ho. Choďte sa ich spýtať, aký majú pocit, čo sa pre nich urobilo za tie štyri roky. No a nakoniec nebudem hovoriť o Víťaznom februári ani o znárodňovaní, ale o zákone, ktorý chcete prijať, o ktorom som sa dozvedel, že tu ešte nie je možno aj kvôli vašim koaličným sporom alebo kvôli tomu, že ho treba naozaj prepracovať, lebo je nepoužiteľný v takom stave, ako ho vláda schválila. Ak ho chcete naozaj dať do parlamentu, tak potom sa nebavme ideologicky, ale bavme sa prakticky o tých škodách, ktoré z toho vzniknú. Pretože ak sa chceme reálne baviť o podnikateľskom prostredí, prosím vás, ten rozpočet pri takomto zákone a pri tom, že zastavíte prísun akýchkoľvek investorov aj do budúcnosti, tak ten rozpočet je naozaj do júna, tak ako sme sa to dočítali z analýz mnohých expertov a odborníkov. Tak si povedzme, že schvaľujeme rozpočet do 30. 6., a nie na celý rok a budeme k sebe aspoň raz poctiví. No a na záver mi dovoľte jeden citát. Mám pocit, že nie všetci si myslíme, že chceme zvíťaziť nad minulosťou. Nad tou minulosťou, o ktorej aspoň som si myslel, že sme väčšina z nás v tomto parlamente presvedčení, že ju treba zmeniť aj tým zákonom, o ktorom som rozprával sa, bohužiaľ, do tej minulosti vraciame. Ernst Reuter povedal: „Nad minulosťou môžu zvíťaziť len muži a ženy, v ktorých žije plameň dobra a ktorí sú si vedomí, že láska je silnejšia ako nenávisť.“ Prečo to hovorím. Je mi veľmi ľúto a nemal som inokedy možnosť, ani nechcem tento ctený parlament vyrušovať mimo programu, niekedy mám pocit, že naozaj sme národ, ktorý má v génoch aj zloprajnosť, aj závisť, ale nikdy som si nemyslel, že sme národ, ktorý ráno, keď sa zobudí a večer zaspáva, žije len z nenávisti. To, čo tu z tohto miesta predvádza predseda vlády, to, že nechodí nikam do diskusných relácií, že sa s ním nedá diskutovať ani o rozpočte, ani o ničom, to je presne to, kvôli čomu si myslíme, že asi ešte dlho nad tou minulosťou nezvíťazíme. Ďakujem za pozornosť.