Beblavý, Miroslav, poslanec NR SR (2013-09-11):
Vážené dámy, vážení páni, vážený pán minister, dovoľte mi vystúpiť k tejto novele. Dovoľte mi k nej vystúpiť z pohľadu nielen toho textu, ktorý máme pred sebou, ale aj z pohľadu jej praktického uskutočňovania, lebo ako hovorí ošúchaná fráza, šedivá je teória – my by sme mohli povedať, že šedivý je zákon – zelený je strom života – a jeho implementácia rezortným ministerstvom. Ak by nezainteresovaný divák pozeral úvodné vystúpenie pána ministra, prípadne aj úvodné vystúpenie pani spravodajkyne, pôsobí to celé veľmi technicky, asepticky, povedal by som, blahodarne a dobročinne. Máme pocit, že áno, opäť jedna z mnohých dobrých aktivít, v zásade je škoda, že na ne nie je viac peňazí, mohlo by Slovensko byť niekde inde na ceste k vedomostnej ekonomike. Poďme sa však na to pozrieť v realite. Tento zákon je zákon, ktorý presadil pán Mikolaj za prvej vlády Roberta Fica, a ten zákon bol od začiatku zle nastavený filozoficky. Bol zle nastavený v tom, že nie preto, že by pre štát nebolo za žiadnych okolností prijateľné podporiť komerčnú aplikáciu výskumu a vývoja do praxe a tak vytvárať nové trhy, nové firmy, ale preto, že to urobil spôsobom, ktorý mal umožniť čo najväčšiu voľnosť ministrovi školstva a jeho tímu a obísť všetky štandardné mechanizmy hodnotenia kvality vedy. Pred, pardon, pred viac ako 10 rokmi bola zriadená agentúra, vtedy ešte na podporu vedy a techniky, dnes už sa volá Agentúra na podporu výskumu a vývoja, do ktorej rôzne vlády investovali nemalé peniaze na budovanie inštitucionálnych kapacít na budovanie procesov, aj pomerne talentovaní, veľmi talentovaní a schopní ľudia, spomeniem najmä profesora Šuchu, obetovali niekoľko rokov svojho života, aby z nej vybudovali inštitúciu, ktorá, samozrejme, ako nič na Slovensku nie je dokonalé, ale predstihuje mnohé iné veci v podobnej oblasti výrazne, aspoň teda pokiaľ som mal možnosť mať s tým osobnú skúsenosť. Napriek tomu pán minister Mikolaj, keď tento zákon presadzoval, tak nezveril implementáciu týchto stimulov – aspoň vedeckého hodnotenia – agentúre, ktorá by to robila nezávisle a odborne, okrem iného aj z toho dôvodu, že vďaka zákonu prijatému v roku 2005 jej predsedníctvo a jej odborné rady sú tvorené na odbornej báze, a to spôsobom, ktorý sa pomerne ťažko manipuluje. Nie, pán minister Mikolaj sa rozhodol, že tieto stimuly pre súkromných podnikateľov na ich biznis v oblasti výskumu a vývoja by najlepšie rozhodol minister školstva, ktorý si teda na to osobne alebo teda cez svoj aparát vyberie hodnotiteľov, a potom sa rozhodne. Už vtedy som kritizoval – ešte ako človek mimo politiky a venujúci sa verejnej politike – tento návrh práve preto, že hrozí reálne zneužívanie týchto prostriedkov. Celý proces bol navyše v zákone veľmi chabo opísaný a v podstate umožňoval naozaj ministrovi a ministerstvu urobiť prakticky, čo chcú. Pán minister Mikolaj podľa tohto zákona rozdal pomerne veľké prostriedky, desiatky miliónov eur za necelé dva roky jeho fungovania. To znamená, že naozaj sa doňho vrhol naplno a pán minister Mikolaj, ktorý urobil v čase, keď brutálne škrtil výdavky na vedu v iných, v iných oblastiach. To znamená, že to, čo sa takto rozdalo biznisu pod osobnou kuratelou ministra a jeho úradníkov, sa nerozdalo vedcom cez štandardné mechanizmy, či už agentúry na podporu výskumu a vývoja, alebo štandardné rozpočty vysokých škôl a SAV-ky, na vedu. Po nástupe vlády Ivety Radičovej minister Jurzyca zastavil poskytovanie peňazí cez tento kanál a poskytoval peniaze na vedu len cez štandardné kanály, teda APVV a priame, by som povedal, priame financovanie, výkonové financovanie SAV-ky a vysokých škôl. Napriek tomu, keď sa menili vtedy všetky dotačné zákony, tak sme takpovediac pre istotu doplnili aj do tohto zákona ustanovenia o tom, že keď už také žiadosti náhodou prídu, musia byť vyhodnotené anonymne, musia byť dopredu zverejnené podmienky, musí byť ex post zverejnené všetko vrátane posudkov, aby bolo možno to skontrolovať. To znamená, že zaviedli sme do toho základnú transparentnosť, ale treba povedať, že ako bezpečnostnú poistku, pretože naozaj ten mechanizmus ja som nikdy nepovažoval za, za vhodný systémovo. Dnes po návrate druhej vlády Roberta Fica sledujeme to, že bola opäť 26. júla tohto roku vyhlásená výzva cez tento zákon na projekty, a tým pádom je zákon znovu reaktivovaný a má význam hovoriť o tom, ako sa implementuje v súčasnosti za druhej vlády Roberta Fica a za ministrovania pána ministra. Na túto výzvu bolo určených 10 mil., neurčených 10 mil. eur, presnejšie 10 mil. 300-tisíc eur, čo je v pomeroch slovenskej vedy veľká suma, osobitne, ak je to suma, ktorá je určená z prostriedkov slovenského štátneho rozpočtu, a nie z prostriedkov štrukturálnych fondov, lebo jeden zo základných problémov slovenskej vedy je, že síce na ne boli určené stovky miliónov eur v Operačnom programe Výskum a vývoj, ktoré sa aj čerpajú, ale tie sú naozaj veľmi komplikované, byrokratické a napriek snahe viacerých ministrov, teda sa aj čerpajú, ale s veľkými problémami a výzvami. A aby som povedal, tzv. neviazané peniaze, peniaze domáceho rozpočtu sú, naopak, vzácne ako soľ. Takže pán minister Čaplovič sa rozhodol z týchto neviazaných peňazí dať 10,3 mil. eur cez tieto stimuly. Chcem v tejto súvislosti len upozorniť, že tieto stimuly nie sú ani dnes jediný nástroj, cez ktorý môže štát podporovať podnikateľov vo výskume, podnikatelia sa môžu aj dnes uchádzať v APVV v normálnych výzvach a dokonca teda za pána ministra Mikolaja sa tam presadili aj mechanizmy na podporu aplikovaného výskumu, špeciálne aj podnikatelia dostávali peniaze z APVV. Čiže teraz nejde o to, že máme k dispozícii tento jediný, hoci nedokonalý mechanizmus, a buď teda chceme podporiť podnikateľský výskum a vývoj, alebo teda nie, toto je len jeden z mechanizmov a ten menej transparentný, menej odborne posudzovaný. Napriek tomu bola vyhlásená výzva, a teraz sa poďme pozrieť na to, ako sa tento zákon implementuje práve cez takéto výzvy. Skúsme si položiť prvú otázku, ako by mal, mala takáto výzva a takýto zákon pôsobiť vo väzbe, keď teda chce podnikateľ, pán minister hovoril, chceme podporiť mladých podnikateľov, nových podnikateľov, aby mohli realizovať svoje nápady, ako sú nápady s veľkou pridanou hodnotou a s výskumným obsahom. To znamená, otázka je, že ako, ako to spraviť? Pán minister hovorí, že to robí táto novela, ktorá, musím povedať, že to nerobí, nie preto, že by bola v niečom zlá, tá novela je technická, stručná, ťažko proti niečo nej namietať ako proti novele, ale nemôže a nezmení asi ani nič na tejto praxi, o ktorej tu dneska treba hovoriť. To znamená, prvá podmienka toho, aby to malo zmysel, je, že to musí podporovať skutočný výskum a vývoj. Pozrime sa v tejto súvislosti na, na to, ako vyzerá výzva, ktorú vyhlásilo ministerstvo školstva. Ministerstvo školstva identifikovalo 6 tém, v rámci ktorých chce podporiť výskum a vývoj. Jedna z tých 6 tém sa volá Vývoj technologického komplexu pre spracovanie komunálneho odpadu pre materiálové a energetické účely. Prečítam len jeden odsek z tej výzvy, nebudem vás dlho zdržovať: „Obsahom projektu je výskum a vývoj najmä zameraný na návrh technologického komplexu, ktorý zabezpečí zhodnocovanie komunálneho odpadu vrátene jeho separácie, splynovania, následnej výroby elektrickej a tepelnej energie s oddeľovaním biomasy a jej následným spracovaním. Riešenie musí byť orientované na optimálny spôsob zhodnocovania komunálneho odpadu pre menšie aglomerácie do cca 60-tisíc obyvateľov vyznačujúcej sa krátkym zvozovými vzdialenosťami. Súčasťou výstupov projektu bude riešenie technologického komplexu na spracovanie komunálneho odpadu na materiálové a energetické účely formou pilotného návrhu vyúsťujúceho do prototypu komplexu.“ Pf, zase to znie tak veľmi asepticky, tak skúsme si to teraz preložiť do ľudskej reči. To znamená, že pod zámienkou podporovania inovatívneho výskumu v podnikateľskej sfére ide štát dať 2 mil. eur niekomu, kto postaví v podstate prototyp štandardného spracovania odpadu na elektrinu. A keďže nie som energetik, konzultoval som to s ľuďmi, ktorí sa v tom vyznajú, a oni mi ukázali minimálne šesť systémov, ktoré sú takto dlhé roky vo svete vyvinuté, ktoré sa komerčne predávajú a kedykoľvek si ich môže na kľúč na Slovensko kúpiť. Môžem vám ich tu ukázať, môžeme si ich preštudovať spolu. To znamená, že ministerstvo chce dať 2 mil. eur niekomu, kto ide akože vynájsť niečo, čo je opakovane vynájdené, čo si možno na kľúč kúpiť, čo funguje aj v najbližších krajinách, a celá teda pridaná hodnota má byť v tom, že on to akože upraví na alebo na dizajn, že ako by to teda vyzeralo v nejakom meste do 60-tisíc obyvateľov, a za to dostane 2 milióny eur. Aby to bolo ešte krajšie, tak je tam dokonca teda povedané, že to má vyústiť do prototypu, to znamená, že oni si už priamo takúto odpadovú technológiu môžu naozaj teda nakúpiť a postaviť. Inými slovami, pod zámienkou výskumu a vývoja ideme niekomu zaplatiť 2 mil. eur za to, aby si postavil odpadovú linku, aby si kúpil pilotný projekt odpadovej linky, ktorá bude meniť odpad na energiu. To môžeme nazvať všelijako, ale ja to nenazývam výskum a vývoj. A ako výskum a vývoj by to nenazval ani nikto seriózny. Čo je však ešte zaujímavejšie, je, že, a to je druhá otázka, že akoby sa takéto témy vyberali. Viem si predstaviť, liberálnejší minister by povedal, že, mladí schopní začínajúci podnikatelia, ale aj starší skúsenejší, príďte s nápadmi, predstavte svoje projekty, my sme, teda štát sa zmenil na venture capital firmu, my vyberieme tie, ktoré majú záujem o budúcnosť. Predložte svoje projekty. To je liberálny minister. Taký etatistický minister, má na to legitímne právo, možno povedať, že tak dobre, nie úplne všetko, keď niekto príde s nápadom, ako využívať piesok na produkciu elektrickej energie, to možno celkom u nás nie je úplne relevantné, tak chcem, aby to bolo v súlade s tromi, štyrmi, ôsmymi prioritami slovenskej vedeckej politiky, to znamená používanie nových materiálov alebo biotechnológie alebo by určil teda nejakým spôsobom tie široké chlieviky, do ktorých, keď niekto chce robiť to a niekto ono, tak sa zmestí, máme priority a v rámci nich si každý môže podať to, čo chce naozaj komercionalizovať. To však nie je prípad tejto výzvy. Ja už som spomenul, tu jedna z tých 6 tém je téma, kde teda musíte špecificky, ako sme ukázali, nie vymyslieť, ale predstierať, že vymyslíte odpadový komplex pre mesto strednej veľkosti. Máme tu aj lepšie témy. Hneď ďalšia téma je: Vývoj novej generácie vysoko efektívnych motorov pre vrtuľníky. To znamená, že na ministerstve školstva sa zamysleli a prišli na to, že zásadnou prioritou slovenskej ekonomiky je vývoj k novej generácii vysoko efektívnych motorov pre vrtuľníky. A preto, hoci ani nevieme, ako to tu je a či naozaj niekto na to má, a nikto s nami určite nehovoril, nikto na nás neloboval, nikto si to nevybavil, nikto si to nenapísal. Tak naozaj tá nová generácia motorov pre vrtuľníky je to, čo potrebuje Slovensko, nie možno motory pre autá, nie možno motory pre motocykle, nie možno nejaké iné veci, ale presne toto. Aby ste ma neobvinili, že pánovi ministrovi krivdím, podobnej charakteristiky sú všetky ostatné témy, je ich šesť. Ďalšia sa týka: „Výskum a vývoj Hi-Tech integrovaných strojnotechnologických systémov pre výrobu automobilových plášťov“, teda výrobné linky pre pneumatiky, aby sme to povedali opäť ľudským spôsobom. Je to niečo iné. Nie pre niečo iné, nie pre nejaké iné investičné, len pre pneumatiky, aby to bolo jasné, kto je ten správny prijímateľ. A takisto: Vývoj a výskum technológií tvorby veľkorozmerných monokryštálov – špecificky založených už na princípe, na zafíre. Takže, pán minister, neviem, či sa budete snažiť presvedčiť túto snemovňu, že naozaj váš expertný tím vytipoval týchto 6 superkonkrétnych produktov budúcnosti, a potom na ne vytvoril stimuly, alebo či priznáte farbu, že – ako povedal jeden klasik na Slovensku, nikdy nejdem do súťaže, ktorú si sám nenapíšem –, že šesť konkrétnych firiem na Slovensku si napísalo, kde chce od vás zobrať po 2 mil. eur, a vy ste im v tom vyhoveli. Tretí problém je, samozrejme, to, ale to už poviem stručne, je vôbec, ako sa to financuje, a to je systémový problém. Ak si vezmete, ako štát financuje takéto veci inde, tak to málokedy robí cez cashové stimuly tohto typu. Buď dáva daňové úľavy za určitých okolností – čo tento zákon aj umožňuje, ale do toho tu nejde, lebo daňové úľavy sú asi málo tým 6 vybraným klientom –, alebo sa to robí cez rôzne iné záručné schémy, researchingové schémy a môžeme ísť takto ďalej a ďalej, dokonca už aj Slovensko ich má vďaka eurofondom pod ministerstvom financií. Takže ale tie, tie zjavne nie sú dosť atraktívne pre tých ľudí, ktorí majú na toto vplyv. A, samozrejme, štvrtá podmienka toho, keby sme to naozaj chceli robiť dobre, je, že nemôžete na to dať necelé štyri týždne počas leta, nevraviac o tom, že osobitne v takýchto extrémne konkrétnych témach, a, samozrejme, nemôže to hodnotiť ministerstvo, muselo by, a jeho, ním vybraní ľudia museli by to hodnotiť, musela by to hodnotiť nezávislá agentúra. No a keď sa dostávame k tomu ešte hodnoteniu, ten zákon, ktorý sme, tá zmena, ktorú sme presadili tu za vlády Ivety Radičovej, hovorí, že ministerstvo musí dopredu zverejniť kritériá hodnotenia. Je to tam zákonná podmienka. Ministerstvo to spravilo v tejto výzve a teraz, priznám sa, že neviem, či tí úradníci sú si natoľko istí, že na každú tému bude len jeden prihlásený, že to je jedno, že čo tam napíšu do tých hodnotiacich kritérií, alebo, naopak, sú už natoľko drzí, prípadne neschopní, že im je tiež jedno, čo sa tam napíše, tak mi dovoľte vám niečo o tom povedať. Výberové kritériá – píše sa v bode 2 – „celkový počet bodov je pri každom odbornom posudku stanovený maximálnou hranicou 100 bodov“, to je pomerne jasné, nie? Môže len do 100 bodov. A teraz: „kritériá hodnotenia sú“, a teraz: „pri posudzovaní predpokladov žiadateľa pri vytvorení nového pracoviska“. Teda ako budeme hodnotiť, keď niekto príde s touto žiadosťou a povie, že ide vytvoriť nové pracovisko vďaka týmto stimulom? Bod 1, garanciu žiadateľa vytvoriť nové pracovisko: do 20 bodov, udržať nové pracovisko aspoň 5 rokov po skončení poberania stimulov: 30 bodov. Bod 2, garanciu žiadateľa uhrádzať zo svojich vlastných prostriedkov výdavky na obstaranie budov a pozemkov: 10 bodov. Garancia žiadateľa obstarania novej technickej infraštruktúry výskumu a vývoja, ktorý bude využívať na tento účel aj po skončení poskytovania stimulov: 20 bodov. Zamestnancov vývoja a výskumu, technikov a ďalší pomocný personál, ktorí nie sú pokryté zo stimulov: 20 bodov. Už pri prvom čítaní je to také veľmi zvláštne kritérium na hodnotenie, lebo žiada sa garancia, teda žiadateľ musí niečo zagarantovať a za to dostane body. Ale buď garantuje a potom dostane tie body všetky, alebo negarantuje a nedostane body. Ťažko pritom hodnotiť, nie, lebo potom tam už nič není o kvalite toho projektu. No ale náhodou číta človek zákon a v zákone je § 4, ktorý hovorí o podmienkach pre poskytnutie stimulov, tam napr. pri novom pracovisku sa hovorí, že: „Žiadateľ je povinný pre vytvorenie nového pracoviska zo svojich vlastných prostriedkov uhrádzať výdavky na obstaranie budov a pozemkov, obstaranie novej technickej infraštruktúry, ktorú bude využívať na tento účel aj po skončení poskytovania stimulov. Žiadateľ je povinný uhrádzať výdavky aj na zamestnancov výskumu a vývoja, technikov a ďalší pomocný personál, ktoré nie sú pokryté zo stimulov.“ Mohol by som ísť takto ďalej, ale prezradím vám tu pointu, všetkých tých 100 bodov, ktoré sa tu majú hodnotiť, sú zákonnými podmienkami poskytnutia stimulov podľa platného zákona. To znamená, že ten žiadateľ buď tie zákonné podmienky spĺňa a potom každý dostane 100 bodov, alebo ich nespĺňa a má dostať 0 bodov. Inými slovami, ministerstvu sa nechcelo predstierať, že bude nejaká skutočná súťaž asi, ja neviem, či sa tým úradníkom nechcelo vymýšľať nejaké pseudokritériá, aby to vyhrali pre istotu tí správni, či si boli naozaj istí, že príde len jedna žiadosť, ale rovno to tam dali, zákonné podmienky, ktoré v podstate keď splníte, čo musíte, dostane hneď celých 100 bodov. Je tam bod B, ktorý je tá druhá možnosť pri posudzovaní predpokladov žiadateľa o stimuly pre rozšírenie pracoviska, lebo to sú len dve možnosti v zákone, môžete dostať stimuly na nové pracovisko alebo na rozšírenie pracoviska, iná tam nie je, to je § 4 ods. 1. A tam je to isté, zase by som mohol citovať, tie texty sú identické so zákonom, takže ak chcete rozšíriť pracovisko, zákon zase hovorí, čo musíte splniť, ak to splníte, ak to teda napíšete v projekte, že garantujem, tak dostanete 100 bodov, super hodnotiaci systém. Mohol by som takto ísť ďalej a ďalej, ale myslím, že stačilo. Pán minister, pod tým dokumentom je váš podpis. Vy ste vedec, tak ako aj ja, nie ste odborník na odpadové komplexy, ani ja nie som odborník na odpadové komplexy, ale to, čo tu je napísané, by každému inteligentnému človeku vášho kalibru malo zapnúť minimálne veľmi varovné sirény, už keď to číta, aj keď nie je technologický odborník. Ako sa vy cítite teraz z pohľadu toho, že v situácii, keď štát škrtá všade vrátane vedy, keď už niekoľko týždňov je taká polovirtuálna dráma v médiách o tom, či SAV-ka prepúšťať-neprepúšťať, vysoké školy ešte ani nezačali plakať, lebo ešte ani nie je ten rozpočet dokončený, určite začnú a v tej situácii vy dobrovoľne bez prinútenia idete dať 10,3 mil. eur zo štátnych neeurofondových peňazí na niečo takéto, ako som teraz odprezentoval. Není to práve dôkaz toho, že minimálne za tejto vlády, a otázka, či na Slovensku nie za každej vlády, všetky stratégie inteligentnej špecializácie, ktorá sa teraz s veľkou pompou pripravuje pre Európsku úniu, všetky stratégie konkurencieschopnosti skončia nakoniec tak, že 6 ľudí s dobrými konexiami si odtrhne z chudobného koláča 10 mil. eur na to, čo ani nie je poriadne inovatívnym výskumom? Nie je to tak? A keď je to tak, aké konzekvencie z toho má význam prijať aj pre tento zákon? Lebo tá novela, ktorá bola prijatá za Radičovej, prinútila troška odkryť karty, lebo sa to tiež muselo všetko napísať von a vďaka tomu sa to vôbec dá rozkryť. Vďaka tomu, že tam bolo povedané v zákone, že musia byť zverejnené kritériá, môžeme dneska vôbec vidieť, že tie kritériá sú nezmyselné. Vďaka tomu, že sa to musí dopredu zverejniť, vieme, že ste vybrali teda prístup, kde si tí, čo to majú dostať, záverečnú prácu už napísali rovno sami dopredu. To znamená, že transparentnosť pomáha na to, že sa na to prišlo, ale transparentnosť nevie zabezpečiť, aby sa to robilo inak. Takže to je moja otázka, pán minister, aj pre vás, že aké konzekvencie z tohto sa dajú vyvodiť a aké z toho vyvodíte? Ďakujem pekne.