P. Miššík, poslanec: (2004-01-21):
Po prvé. Bez prijatia novely ústavy, ktorá musí upravovať inštitút postavenia poslanca Európskeho parlamentu z hľadiska ústavných základov aktívneho a pasívneho volebného práva, nezlučiteľnosti funkcie poslanca Európskeho parlamentu a funkcie poslanca Národnej rady Slovenskej republiky a nadväzne na to aj kontrolu ústavnosti a zákonnosti volieb do Európskeho parlamentu v konaní pred Ústavným súdom Slovenskej republiky, nebude možné prijať zákon o voľbách do Európskeho parlamentu ani vykonať voľby do Európskeho parlamentu. Po druhé. Predkladatelia novely ústavy si dali ambíciu touto novelou Ústavy Slovenskej republiky nanovo koncipovať vzťah medzi národným parlamentom a vládou Slovenskej republiky v súvislosti s otázkou účasti Národnej rady Slovenskej republiky na vnútroštátnej príprave návrhov, o ktorých sa má rozhodnúť v Európskej únii, ako aj novo koncipovať parlamentnú kontrolu voči vláde Slovenskej republiky v tejto oblasti. Prvý mnou uvedený dôvod, pre ktorý by mala byť prijatá novela ústavy, je nespochybniteľný, aj znenie navrhnuté v novele je vyčerpávajúce, s čím SDKÚ nakoniec vyslovilo súhlas už na zasadnutiach ústavnoprávneho výboru, kde sa dlhšiu dobu o potrebnosti novely ústavy práve z tohto dôvodu hovorilo jednotným jazykom všetkým politických strán. Nastala však situácia, keď pán predkladateľ, pán predseda parlamentu, predložil novelizovanie ďalších ustanovení platnej ústavy, ktoré som spomínal v bode 2, s ambíciou upraviť vzťahy medzi parlamentom a exekutívou v spomínanej oblasti. Tieto závažné zmeny ústavy sa už na rokovaniach ústavnoprávneho výboru následne v parlamentných politických stranách nestretli s takou jednoznačnou podporou, čoho výsledkom bolo i to, že som ako zástupca SDKÚ v ústavnoprávnom výbore nepodpísal návrh novely ústavy, pod ktorým chýbajú, mimochodom, aj podpisy predstaviteľov Hnutia za demokratické Slovensko a Smeru, čo pri súčasnom počte poslancov v poslaneckých kluboch týchto strán nedáva záruku prijatia novely ústavy, a tým je ohrozená možnosť vykonať voľby do Európskeho parlamentu v stanovenom termíne. Pokúsim sa teraz vysvetliť dôvody nesúhlasu SDKÚ s tou časťou novely, ktorá sa dotýka práve úpravy vzťahov medzi Národnou radou Slovenskej republiky a parlamentom, uvedených konkrétne v bodoch 5, 6, 8 a 9 novely. Tieto ustanovenia novely sú a budú najväčším problémom, nakoľko sa snažia upraviť postavenie parlamentu Národnej rady voči exekutíve vláde Slovenskej republiky tak, že Národná rada Slovenskej republiky by ešte v procese prípravy návrhov právne záväzných aktov mala právo uznášať sa na stanoviskách k týmto návrhom, pričom na prijatie takéhoto stanoviska by bol potrebný v zmysle navrhovaného bodu 5 súhlas nadpolovičnej väčšiny všetkých poslancov, t. j. 76 poslancov Národnej rady Slovenskej republiky. Takto prijatým stanoviskom Národnej rady Slovenskej republiky by bol člen vlády Slovenskej republiky, ktorý zastupuje Slovenskú republiky v príslušnom orgáne Európskej únie a Európskych spoločenstiev, viazaný. Člen vlády Slovenskej republiky by sa mohol od stanoviska odchýliť len v nevyhnutnom prípade a so zreteľom na záujmy Slovenskej republiky. Ak by tak člen vlády Slovenskej republiky urobil, bol by povinný bezodkladne informovať Národnú radu Slovenskej republiky o svojom postupe a svoj postup odôvodniť. Túto kompetenciu by dokonca mohla Národná rada Slovenskej republiky preniesť na výbor Národnej rady Slovenskej republiky, čo má znova súvis s pripravovanou novelou rokovacieho poriadku, ktorá už vytvorenie takéhoto výboru pre európske záležitosti upravuje. Ďalej sa vláde ukladá ďalšia povinnosť informovať Národnú radu Slovenskej republiky v dostatočnom časovom predstihu o všetkých návrhoch, o ktorých sa má rozhodnúť v orgánoch Európskych spoločenstiev a Európskej únie, ako aj o otázkach súvisiacich so záväzkami vyplývajúcimi z členstva Slovenskej republiky v Európskej únii. Vážený pán predsedajúci, vážený pán predkladateľ. K týmto skutočnostiam chcem uviesť niektoré nasledovné fakty a poznatky. Parlamenty kandidátskych krajín - a teda i my - sa môžu inšpirovať niektorým z modelov parlamentnej kontroly, ktoré existujú v dnešných členských krajinách. Zásadne sa v nich rozlišujú tri druhy, a to parlamenty s takzvaným silným vplyvom, ktoré majú právo veta a môžu presadiť zmeny v priebehu rozhodovacieho procesu vnútri štátu. Ako spomínal pán predkladateľ, tam najmä patria štáty ako Dánsko a Fínsko. Ďalej sú to parlamenty so stredným vplyvom, ktoré môžu dosiahnuť zmenu, nie však zamietnutie predloženého návrhu vládou a po tretie, takzvané slabé parlamenty, ktoré nemôžu ani zamietnuť, ani ovplyvniť vládne návrhy. Náš národný parlament by mal vo vzťahu k Európskej únii plniť dve úlohy, kontrolovať európsku politiku svojej vlády a ratifikovať zakladajúce zmluvy Európskych spoločenstiev a Európskej únie. Deklarácia č. 13 o úlohe národných parlamentov v Európskej únii v Maastrichtskej zmluve vyzvala vlády, aby zaistili, citujem: „...včasné predloženie legislatívnych návrhov komisie národným parlamentom tak, aby bolo umožnené ich preskúmanie“. Koniec citátu. Táto deklarácia, protokol, však nemá normatívnu povahu a neexistuje ani nijaký iný záväzný predpis na európskej úrovni ako upraviť postavenie národných parlamentov a ich vzťahov s národnými vládami, preto je vo výlučnej kompetencii Slovenskej republiky, ako tento protokol bude implementovať a ako si vzťahy medzi Národnou radou a vládou Slovenskej republiky upravíme. Z uvedeného vyplýva, že autonómnu legislatívnu činnosť bude Národná rada Slovenskej republiky vykonávať iba v určitých oblastiach v súlade s princípom subsidiarity. V prípade ostatnej sekundárnej legislatívy prijímanej na úrovni orgánov Európskej únie bude úlohou členského štátu už len zabezpečenie transpozície a implementácie, aj to iba v prípade smerníc. Takto dôjde k postupnému presúvaniu zodpovednosti za tvorbu európskej legislatívy na vládu a jednotlivých zástupcov v rade ministrov. Práve preto sa navrhovatelia snažili o väčšie zabezpečenie kontroly vlády pri formulovaní rokovacích pozícií. Podľa môjho názoru sa im to nepodarilo v navrhovanom texte upraviť tak, aby nedochádzalo k spomaľovaniu procesu prípravy a prijímania európskych aktov. Myslím si, že body 5, 6 a 9 možno naformulovať až potom, keď sa v parlamente po zodpovednej diskusii dosiahne konsenzus na postavení Národnej rady Slovenskej republiky voči vláde Slovenskej republiky tak, aby novela ústavy bola prijatá. My máme do druhého čítania pripravený pozmeňujúci návrh, ktorý zmierňuje záväznosť odporúčaní Národnej rady Slovenskej republiky voči vláde. Navrhujeme, aby Národná rada Slovenskej republiky zastávala voči vláde Slovenskej republiky v predmetných otázkach odporúčací postoj, respektíve aby prijala rámcovú negociačnú pozíciu. Takto postupuje väčšina členských krajín, pričom vláda Slovenskej republiky by sa zúčastňovala zasadnutí rady ministrov po predchádzajúcej konzultácii s novo koncipovaným parlamentným výborom, s výborom pre európske záležitosti. Zároveň by som chcel upozorniť, že v prípade prijatia navrhovaného znenia novely ústavy sa zakladá naozaj potreba vytvorenia stáleho výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre európske záležitosti, ktorý by zasadal veľmi často, takmer permanentne, a preto by mal mať aj vytvorené legislatívne, technické a materiálne podmienky na fungovanie, inak by nemohol kvalitne plniť svoje úlohy. V prílohe navrhuje však list Ministerstva financií Slovenskej republiky, ktorý potvrdzuje, že predložený návrh zákona si nevyžiada zvýšené nároky na štátny rozpočet, čo si osobne myslím, že v tomto prípade nie je pravdou. Na základe uvedených skutočností a predložených argumentov a v záujme hladkej prípravy a priebehu volieb do Európskeho parlamentu podporím hlasovaním v prvom čítaní novelu ústavy s tým, že verím v politickú dohodu a vylepšenie novely tak, aby získala naozaj podporu potrebnú v parlamente na jej prijatie. Ďakujem vám za pozornosť.