T. Cabaj, poslanec: (2003-09-17):
Dovoľte, aby som vám prečítal list, ktorý predseda ZMOS-u 16. 9. posielal poslancom pod poradovým č. 1136/03 Fr. (Hlasy z pléna.) Ja tomu verím, ale pre zápis to treba, pretože asi list sa nikdy nepriloží, poslanci ho pošlú potom na skartáciu a nedajú ho na zápis. Citujem z toho listu: „Vážený pán poslanec, zasielam vám stanovisko ZMOS k návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon SNR č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov (tlač 301). Od roku 1990 pri všetkých novelách takéhoto zákona bola rešpektovaná zásada, že s novelou zákona o obecnom zriadení vyjadrovali súhlas orgány ZMOS-u. Tento návrh je predkladaný bez prerokovania s našou organizáciou a jej orgánmi. Súčasne vieme, že sa v rámci procesu reformy verejnej správy v súlade s uznesením vlády ešte v tomto roku má pripraviť návrh novely zákona o obecnom zriadení. Predložený návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Slovenskej národnej rady č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov, je vo vzťahu k dotknutým obciam diskriminačný a nedemokratický, v časti svojho obsahu nezrozumiteľný a vnútorne nelogický, z legislatívneho hľadiska ide o protiústavný, retroaktívny a nesystémový návrh. Predsedníctvo ZMOS na svojom rokovaní konanom dňa 30. 7. 2003 vyslovilo s návrhom zákona zásadný nesúhlas. Združenie miest a obcí Slovenska zastáva stanovisko, že predmetný návrh zákona nie je v súlade s článkom 5 Európskej charty miestnej samosprávy, ktorú sa Slovenská republika zaviazala dodržiavať, umožňuje protiústavný a protizákonný zásah exekutívnej moci do výlučnej kompetencie územnej samosprávy, s ktorou je spojené aj rozhodovanie obcí o zmene ich územia, nesystémovo zasahuje do kompetencie súdnej moci v prospech moci výkonnej tým, že prípadný spor obcí o usporiadaní území nových obcí po rozdelení pôvodnej obce navrhuje riešiť rozhodnutím katastrálneho úradu, a nie rozhodnutím nezávislého a nestranného súdu, pôsobí retroaktívne tým, že ustanovením § 30a ods. 4 zasahuje do právnych vzťahov, ktoré vznikli pred nadobudnutím účinnosti navrhovanej novely, nie je len v nesúlade s medzinárodným dokumentom, ktorým je Slovenská republika viazaná, ale tým, že bráni a sťažuje uskutočňovanie cieľov sledovaných inými zákonmi, je aj v nesúlade s naším právnym poriadkom. Návrh novely zákona chce zaviesť v určitých prípadoch nový režim procedúry zmien územia obce, keď o zmene územia obce rozhoduje niekto iný proti vôli jednej obce miestnej samosprávy, a to katastrálny úrad v prípade navrhovaného § 2 ods. 5, resp. v prípade navrhovaného § 30a ods. 1. Práve navrhovaný model, kde by v určitých prípadoch boli obce, miestne samosprávy aj znásilnené proti svojej vôli a bola im direktívne vykonaná zmena ich územia, predstavuje principiálny rozpor s Európskou chartou miestnej samosprávy v Štrasburgu 15. 10. 1985 ratifikovanou 26. 10. 1999 a uverejnenou v Zbierke zákonov pod č. 336/2000 Z. z., ktorá na Slovensku nadobudla účinnosť 1. 6. 2000. Článok 5 Európskej charty miestnej samosprávy s názvom „Ochrana územných hraníc miestnych orgánov“ stanovuje, že so zainteresovanými miestnymi samosprávami sa vopred prekonzultujú všetky miestne zmeny hraníc, príp. sa tam, kde to zákon umožňuje, uskutoční referendum. Charta miestnej samosprávy, ktorá bola v Slovenskej republike riadne ratifikovaná a vyhlásená spôsobom ustanoveným zákonom, má charakter takej medzinárodnej zmluvy, ktorá má v zmysle čl. 7 ods.  5 Ústavy Slovenskej republiky prednosť pred zákonmi slovenského právneho poriadku. Samostatné znenie článku jasne deklaruje, že akákoľvek zmena hraníc sa môže uskutočniť iba so súhlasom dotknutej obce. A v prípade, že sú o súhlase obce pochybnosti, a pripúšťa to vnútroštátny poriadok, použije sa inštitút referenda, ktorý možno podľa slovenského právneho poriadku použiť. Tým, že návrh zákona je priamo účelovo určený na doriešenie dvoch dnes už výrazne spolitizovaných káuz, je zároveň v rozpore s legislatívnou zásadou, že zákon má riešiť problematiku vo všeobecnosti a nemá sa stať nástrojom operatívnej exekutívy na dosiahnutie individuálnych politických cieľov. V právnom štáte nie je možné zneužívať silu všeobecne záväzného právneho predpisu v prípadoch, kde už boli alebo môžu byť vydané právoplatné individuálne záväzné správne akty aprobované slovenským právnym poriadkom. Navrhovaný § 30a ods. 4  navrhovanou textáciou jasne porušuje legislatívnu zásadu zákazu retroaktívneho pôsobenia zákonov. Podľa navrhovaného § 2 ods. 5 katastrálny úrad rozhodne, ak po rozdelení obce nedošlo k usporiadaniu územia nových obcí v súlade s verejným záujmom. Z návrhu zákona nie je zrejmé, podľa akých kritérií bude katastrálny úrad rozhodovať, či ide o stav v súlade s verejným záujmom alebo o rozpor s ním. Zrejme tu bude možnosť znášania subjektívnych politických pohľadov do rozhodovania. Podobne aj dôvodová správa v textácii v 8. riadku zvrchu v časti B. Osobitná časť „avšak len v prípade, ak po rozdelení obce nedošlo k usporiadaniu území nových obcí v súlade s verejným záujmom, v dôsledku čoho sa urbanistická časť obce nachádza na území inej obce“ pracuje s hmlistým, nezreteľne definovateľným verejným záujmom, čo otvorí cestu aplikácie subjektívneho prístupu k rozhodovaniu. Nie je jasné, akého druhu bude po formálnej stránke rozhodnutie katastrálneho úradu uvedené v § 2 ods. 5. Bude sa riadiť zákonom č. 71/1961 Zb. o správnom konaní, tzv. správnym poriadkom v znení neskorších predpisov alebo bude prípustný riadny opravný prostriedok odvolania proti rozhodnutiu? Bude záverečnou inštanciou nezávislý súd? Keďže použitie návrhu novely zákona je smerované aj na kauzy, v ktorých doteraz nedošlo k dohode, predpokladá sa, že väčšina prípadov, na ktoré bude aplikovaná predmetná novela zákona, bude riešená ďalej na odvolacej inštancii a dokonca až na medzinárodnej úrovni. Z návrhu zákona ani z dôvodovej správy nie je jasné, prečo je v prílohe č. 1 uvedený iba jediný prípad Kežmarok kontra Ľubica, hoci v skutočnosti analogických prípadov je niekoľko desiatok. Podľa navrhovaného § 30a ods. 1, ak dohodu o usporiadaní územia obce nepredložia obce príslušnej správe katastra najneskôr do 30. júna 2004, územie, ktoré netvorí s obcou súvislý územný celok, sa pričleňuje k obci podľa prílohy č. 3. Príloha č. 3 obsahuje jediný prípad z množiny zhruba 50 prípadov na Slovensku, ktorých územie obce netvorí s obcou súvislý územný celok. Keďže príloha č. 3 má jediný prípad v texte § 30a ods. 1, je nenáležité množné číslo obce. A v texte ods. 3 je takisto nenáležité množné číslo „príslušné správy katastra“. Takýto nepresný navrhovaný text zákona v spojení s prílohou č. 3 si možno vysvetľovať tak, že vo všetkých zvyšných prípadoch ak nedôjde k dohode obcí, výsledná nedohoda bude tolerovaná, a teda doterajší stavu bude naďalej platiť s výnimkou označovaného územia Tvrdošín II., kde ak nedôjde k dohode, zo zákona je už riešenie prejudikované v prospech obce Vitanová a v neprospech mesta Tvrdošín. Týmto je návrh zákona výrazne diskriminačný vo vzťahu k mestu Tvrdošín. Návrh zákona je zbytočný, lebo súčasná právna úprava regulujúca zmenu územia obcí je dostatočná, demokratická, spravodlivá a vyhovujúca. V istých krajných prípadoch sa zdá byť pre jednu z dvoch zainteresovaných obcí nevyhovujúca a predmetný návrh zákona má slúžiť na prelomenie súčasného platného zákonného stavu, napr. v kauze obec Vitanová kontra mesto Tvrdošín v spore o územie Tvrdošín II., keď nespokojnou obcou už boli vyčerpané všetky procesné kroky v správnom konaní a v súdnictve vrátane rozhodnutia Najvyššieho súdu Slovenskej republiky i Ústavného súdu Slovenskej republiky a so súčasným stavom nespokojná obec hľadá politické riešenie prostredníctvom špeciálneho zákona. Keby bolo bývalo došlo medzi zainteresovanými obcami k dohode alebo keby bola ochota rešpektovať doterajšie výsledky riešenia konfliktu v správnom konaní a v súdnictve, nebolo by potrebné presúvať spor do politickej úrovne. Nebudem ďalej hovoriť pripomienky k dôvodovej správe, pretože tá už v tomto prípade nie je podstatná. To, čo bolo potrebné zo strany ZMOS-u, vyjadriť sa k tej časti, je tam. Ak by bol návrh prijatý, tak v každej aplikovanej kauze by bola jedna strana prírastková čiže spokojná, jedna strana úbytková čiže nespokojná. Keby doteraz bolo došlo k dohode v každej z týchto káuz, tak nie je potrebná novelizácia zákona, ale doterajším sortimentom legislatívnych nástrojov sa dajú všetky návrhy doriešiť. Návrh zákona nič nehovorí, aké budú kompetencie v prospech úbytkovej nespokojnej obce, keďže úbytková obec stratí príjem z dane z nehnuteľností a príjem z podielových daní a, naopak, prírastková obec ich získa. V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že v prípade mesta Tvrdošín ide zhruba o 50 % spravovaného územia, čo bude mať správny dopad na finančné hospodárenie mesta a život jeho obyvateľov. Vzhľadom na uvedené skutočnosti, ako aj na to, že už v apríli tohto roku delegáti 13. snemu ZMOS vyslovili počas prípravy návrhu zákona nesúhlas s jeho obsahom, si vás dovoľujem požiadať, aby ste pri jeho prerokovaní zohľadnili predložené stanovisko Združenia miest a obcí. S úctou Michal Sýkora.“ Chcem vás upozorniť zároveň na ďalšie veci, ktoré s týmto prípadom súvisia, pretože ak ten predkladaný návrh bol taký veľmi stručný a vyzeralo to, akože je to veľká ambícia robiť poriadky na Slovensku, ono je to trochu inak. A, samozrejme, ak si preberieme všetky tieto návrhy a pripomienky k tomuto návrhu, tak potom zistíme, čo všetko je tam zakomponované. Je tu ďalšie stanovisko, kde obec Ľubica zastúpená svojím starostom pánom Dovjakom takisto sa obracia na poslancov Národnej rady. Samozrejme, poslanci majú pri sebe, chcem to pre zápis takisto uviesť, tento list, ktorým oslovili poslancov Národnej rady zástupcovia obce Ľubica. „Vážené panie poslankyne, páni poslanci, iste neušla vašej pozornosti silne medializovaná kauza Kežmarok – Ľubica, a to najmä v účelovom období parlamentných volieb. Vtedy sa na strane Kežmarku veľmi aktívne angažovali členovia určitej strany v rámci volebnej kampane, keď vstúpili na územie obce Ľubica na čele predstaviteľov mesta Kežmarok a prestrihovali pásku na sídlisku Juh, čím ako aktom, ako tvrdili, stavajú veci z hlavy na nohy. A sľubovali, že urobia všetko preto, aby sa táto časť obce Ľubica, jej katastrálneho územia, dostala do katastrálneho územia mesta Kežmarok. Vôbec im nevadilo, že pri tom neboli zástupcovia obce Ľubica, na území ktorej sa toto všetko dialo. Pustili sa aj do plnenia svojich sľubov bez ohľadu na všetky zákony a zásadu právneho štátu. Vláda prijala uznesenie č. 756 zo dňa 3. 7. 2001, ktorým nariadila pričleniť túto časť obce Ľubica a jej katastrálne územia ku Kežmarku a zakázala svojim funkcionárom na príslušných úradoch vyplácať obci Ľubica podielové dane a cestnú daň za obyvateľov žijúcich na tomto našom území. Pritom dovtedy, t. j. od roku 1993 až do roku 2001, tieto podielové dane neoprávnene boli poukazované mestu Kežmarok, čím bola naša obec ukrátená zhruba o 70 mil. Sk a na náš úkor sa obohatilo mesto Kežmarok. Až na základe našej žaloby rozhodol súd v náš prospech a prikázal príslušným úradom od rozhodnutia súdu, t. j. za rok 2002, vyplácať tieto dane nám.“ Nebudem úmyselne čítať tie doklady, pretože tie dali. „Boli sme nútení vzhľadom na aktivity členov vlády obrátiť sa s vecou na Ústavný súd Slovenskej republiky s ústavnou sťažnosťou, ktorou sme predmetné uznesenie vlády dali zrušiť a ktorú aj Ústavný súd prijal.“ V úvode už som hovoril, ako reagoval na to Ústavný súd, aký výsledok bol a prečo vláda potom použila poslancov, aby to dostala do parlamentu, pretože na Ústavnom súde bolo rozhodnutie v neprospech vlády. „Pod tlakom týchto a ďalších súdnych rozhodnutí, ktoré v prílohe pripájame, pochopili aj členovia vlády a predstavitelia mesta Kežmarok, že konajú nezákonne, čo potvrdil aj sám primátor v masmédiách, a to v časopise Korzár, v ktorom potvrdil, že pravda je  na našej strane, že ak chcú pomôcť mestu Kežmarok, tak musia zmeniť zákony. Ďalej tam uvádza, že už sa na takejto zmene zákona o obecnom zriadení, teda č. 369/1990 Zb. pracuje a že ju predloží skupina poslancov do parlamentu. Tvrdí tam, že má prísľub od poslancov vládnej koalície a niektorých opozičných poslancov, že tento návrh podporia. Pán primátor však nehovorí úplnú pravdu, pretože jeden takýto návrh novely tohto zákona už skupina poslancov vypracovala a chcela doplniť § 2 ods. 5 zákona č. 369/1990 Zb., ktorý by krajskému úradu umožňoval meniť hranice našej obce a katastrálneho územia aj bez súhlasu obce, ako to teraz vyžaduje zákon, a to dokonca retroaktívne. Zmyslom takto uvažovaných noviel je teda rozhodnúť o nás bez nás, dosiahnuť zmenu hranice našej obce bez nášho súhlasu. Len šťastnou náhodou sme získali tento návrh aj so stanoviskom k nemu, v ktorom je právny rozbor tohto návrhu, v zmysle ktorého (stanoviska) bol tento návrh stiahnutý ako neústavný a nezákonný. Na základe našich informácií  získaných z ministerstva vnútra, ako aj z Úradu vlády Slovenskej republiky však vieme, že členovia vlády vo svojej snahe zavďačiť sa mestu Kežmarok za volebnú a inú pomoc neustali. A vieme, že na legislatívnom odbore vlády sa spracováva nový návrh tejto novely, ktorého cieľom je pripraviť nás o časť územia našej obce, t. j. o časť sídliska Juh, a dať ho Kežmarku, pričom tento návrh má byť údajne predložený Národnej rade už v najbližšom období. Pritom z informácií, ktoré máme, vyplýva, že napriek tomu, že návrh vypracováva legislatívny odbor vlády, má byť formálne predložený skupinou koaličných poslancov, aby vláda zostala čistá. Dokonca má byť návrh predložený takým spôsobom, že môže byť zakomponovaný aj do novely takých právnych predpisov, ktoré zdanlivo so zákonom o obecnom zriadení či s katastrálnym územím nesúvisia, aby tak bola odvrátená pozornosť poslancov od tejto veci. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, naša obec bola bez súhlasu obyvateľov v roku 1973 proti vlastnej vôli pričlenená ku Kežmarku. Teraz, keď sa nám podarilo naspäť sa osamostatniť, chce nás vláda, resp. niektorí jej predstavitelia z dôvodov veľakrát osobných a neštátnických pripraviť formou nesprávneho používania moci o časť nášho územia a o zdroje z neho plynúce a dokonca neváhajú na to zneužiť parlament i zákon. My však veríme, že Slovenská republika je skutočne právny štát, ako to zakotvuje čl. 1 Ústavy Slovenskej republiky, a že s vašou pomocou k takýmto neústavným, nezákonným a korupciou zaváňajúcim postupom nedôjde. Prosíme preto o vašu pomoc a pozornosť pri prerokúvaní návrhov zákonov, ktoré vám budú predkladané aj z hľadiska tohto nášho listu. Za pochopenie, starosta obce Otto Dovjak.“ Samozrejme, je tých návrhov niekoľko, pretože, tak ako sme mali možnosť sa oboznámiť s niektorými návrhmi, ktoré kolegovia už mali pripravené, postupne sa aj na tieto návrhy reagovalo, kým až ten oficiálny návrh sa objavil. Dokonca došlo aj k zmene niekoľkých predkladateľov oproti tým pôvodným, ktorí tam boli podpísaní, ale zrejme to sa v legislatívnom procese, ktorý prebieha medzi poslancami, dosť často stáva. Dovoľte niekoľko poznámok, tak ako boli vypracované, ako pripomienok k návrhu novely zákona č. 369/1990 Zb., ktorý bol predkladaný a vtedy ešte podľa návrhu s účinnosťou k 1. 10. 2003, samozrejme, tá účinnosť je teraz posunutá. Porušenie zásady retroaktivity je v navrhovanej novele ešte zdôraznené v § 30a ods. 4, kde sa vyslovene uvádza, že ustanovenie § 2 ods. 5 sa použije aj pre prípady, ak k rozdeleniu obce došlo pred 1. 10. 2003, teda pred účinnosťou navrhovanej novely. Znamená to teda spätnú činnosť navrhovanej novely a porušenie zásady ochrany už nadobudnutých práv podľa pôvodného zákona. Jasne to vyjadril Najvyšší súd rozhodnutím 2 Cdo 48/01, kde uviedol, že tieto pravidlá a zásady spočívajú v nutnosti ochrany nadobudnutých práv a nepripúšťajú, aby právne vzťahy a nároky niektoré vznikli podľa starého práva a posudzovali sa podľa nového práva, k základným znakom právneho štátu totiž neodmysliteľne patrí princíp právnej istoty a ochrany dôvery občanov v právny poriadok a súčasťou tohto princípu je i zákaz spätného pôsobenia právnych predpisov, resp. ich ustanovení, preto nie je prípustné, aby právna úprava so spätnou účinnosťou pôsobila na uzavreté skutkové stavy, na nadobudnuté práva a povinnosti, tzv. pravej spätnej pôsobnosti právnych noriem, a preto je predložený návrh aj v rozpore s čl. 1 Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého Slovenská republika je právnym štátom. Nóvum v tomto návrhu je, že § 2 ods. 5 nahradil možnosť rozhodnutia katastrálneho úradu o zmene územia obce bez súhlasu obce pri nedodržaní dohody s rozdelením obcí tou podmienkou, že katastrálny úrad môže rozhodnúť o inej územnej zmene obce bez súhlasu obce vtedy, ak to je v súlade s verejným záujmom. Nedefinuje však, čo je to verejný záujem, ale ponecháva to na výklad katastrálnemu úradu, čo dáva možnosť zneužitia takého vágneho pojmu, ako je verejný záujem, a teda vytvára stav právnej neistoty a zneužíva práva, čo je v rozpore s čl. 1 Ústavy Slovenskej republiky. Najviac účelovo protekcionistický charakter tohto návrhu zákona je daný a zdôraznený tým, že hoci sa ako dôvod na takúto územnú zmenu bez súhlasu obce proklamuje slovne v navrhovanom § 2 ods. 5 verejný záujem, realita návrhu je taká, že verejný záujem sa vôbec nevyžaduje a iba slovne deklaruje. V ustanovení § 2 ods. 6 sa totiž odkazuje na prílohu č. 1, v ktorej sú uvedené obce, pri ktorých sa má vykonať územná zmena bez súhlasu obce. Dá sa povedať, že ide o lex Ľubica, to znamená, bez ohľadu na verejný záujem sa katastrálnemu úradu ukladá horná časť obce Ľubica bez ohľadu na vôľu tejto obce a bez toho, aby sa verejný záujem ako taký konkretizoval. Ešte viac je táto formálna stránka deklarovaného verejného záujmu odhalená v ustanovení § 30a ods. 3 návrhu, kde sa dokonca príslušným správam katastra ukladá tieto územné zmeny realizovať do 30. septembra 2001. Teda to dokazuje, že žiaden verejný záujem sa tu neskúma, ale priamo sa diktuje, a to v prílohe č. 1, že toto sa má vykonať v Kežmarku a v Ľubici. V tejto súvislosti zdôrazňujem, že v prípade obce Ľubica a sídliska Juh je časť sídliska Juh, ktorá sa nachádza v katastrálnom území Ľubica a je urbanistickou súčasťou obce Ľubica. Ide teda o evidentný lobizmus, ktorý dokonca tak pre mňa Dzurinda, ako aj primátor Kežmarku deklarovali v masmédiách. Verejný záujem sa tu predstiera ako súkromná mocenská vôľa a privátny záujem jednej obce, v tomto prípade mesta Kežmarok na úkor druhej obce, t. j. obce Ľubica, a to dokonca pod egidou vlády Slovenskej republiky. Súčasne tým závažným spôsobom dochádza k zásahu do nezávislosti a práv obce ako samosprávnej jednotky, pretože sa jej v rozpore s jej vôľou, resp. bez jej vyjadrenia odníma časť územia, s ktorým sú spojené práva a povinnosti obce. Zásahom exekutívy teda dochádza k zásahu do práv a povinností obce ako územnosprávnej jednotky, t. j. do nezávislosti obce, čo je v rozpore s čl. 64 Ústavy Slovenskej republiky a čo deklaroval aj Najvyšší súd Slovenskej republiky v rozhodnutí 7 Sž 137/02, kde sa už vláda jedného takého nezákonného zásahu dopustila, pričom Najvyšší súd Slovenskej republiky jej uznesenie práve z tohto dôvodu zrušil. Ide pritom o tie isté obce, t. j. Kežmarok a Ľubicu. Rovnako ide o zásah exekutívou do Európskej charty územnej samosprávy. Návrh predstavuje pokus o zneužitie práva zákona, kde sa pod rúškom verejného záujmu protežuje cielene a účelovo jedna obec na úkor druhej, a to dokonca takým spôsobom, že dotknutá obec vôbec nemá právo sa k tomuto vyjadriť. Súčasne to znamená odňatie práva dotknutému účastníkovi vyjadrovať sa k zásahu do jej už nadobudnutých práv a povinností, čo predstavuje porušenie čl. 2 ods.3, čl. 46 Ústavy Slovenskej republiky, ako aj čl. 1 a čl. 6 ods. 1 Európskeho dohovoru o ľudských právach. Vláda skrývajúc sa za týmto návrhom poslancov chce týmto návrhom dosiahnuť to, že obíde obec, ktorá je dotknutá bez ohľadu na jej vôľu, rozhodne aj o území, teda aj o právach a povinnostiach, ktoré obec na tomto území má. Ide o zrejmé konanie kontra leges s úmyslom znemožniť dotknutému subjektu v zmysle citovaných ustanovení vyjadriť sa k vlastnému problému, ktorý sa ho absolútne dotýka. Podotýkam, že už v súčasnosti existujú právne predpisy, ktoré bez akýchkoľvek násilností, lobingu a nesystémových postupov umožňujú dosiahnuť cieľ sledovaný návrhom, a to postupom lege artis, bez porušenia zákona. Aj z tohto hľadiska je pri znalosti slovenského právneho poriadku tento návrh nesystémový, účelový a zbytočný. Dovoľte, aby som pre poriadok prečítal aj ďalší list, ktorým... (Hluk v rokovacej sále.) Môžem pokračovať? (Odpoveď z pléna.) Dobre, to som rád. Starosta Dovjak poslal doplnenie stanoviska k návrhu novely zákona č. 369/1990 Zb., a to po stretnutí s jedným z navrhovateľov. „26. 8. 2003 na základe pozvania navrhovateľa Jozefa Hurbana navštívili sme jeho poslaneckú kanceláriu v Poprade. Tu nás tento poslanec informoval, že predmetný návrh novely uvedeného zákona bol predložený Legislatívnej rade vlády a táto navrhovateľom vytkla o. i. to, že v rozpore s Európskou chartou miestnej samosprávy neprerokovala navrhované zmeny územia dotknutej obce s dotknutými obcami a že týmto stretnutím pán poslanec tento nedostatok odstraňuje. Za tým účelom toto rokovanie zvolal a chcel v tomto zmysle spracovať aj zápis, aby tak odstránil nedostatok vyčítaný Legislatívnou radou vlády. Zároveň nás informoval, že už prerokoval vec aj s predsedom parlamentu a že návrh novely zákona bude predložený do prvého čítania na septembrovom zasadnutí parlamentu. Po tejto informácii sme upozornili pána poslanca, že vzhľadom na štádium, v ktorom sa legislatívny proces nachádza, prichádza jeho iniciatíva z hľadiska dodržania Európskej charty miestnej  samosprávy oneskorene a že v súčasnom štádiu konania je už naším partnerom Národná rada, Legislatívna rada vlády a jednotlivé výbory Národnej rady, resp. v rámci rozpravy jednotliví poslanci. Upozornili sme ho na to, že podľa Európskej charty miestnej samosprávy bolo jeho povinnosťou prerokovať navrhované zmeny s dotknutými obcami v takom štádiu konania, keď ešte obce mohli vecne a právne relevantným spôsobom prednášať svoje argumenty a pripomienky, teda vopred, príp., kde to zákon umožňuje, uskutočniť referendum, tak ako to výslovne zakotvuje čl. 5 Európskej charty miestnej samosprávy s názvom Ochrana územných hraníc miestnych orgánov. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pán poslanec, je mi ľúto, musím vás prerušiť. Rokujeme do 19.00 hodiny, neodhlasovali sme si zmenu tohto rokovacieho času. Budeme pokračovať v rozprave zajtra o 9.00 hodine k tomuto bodu programu. Dovidenia zajtra, dámy a páni. (Prerušenie rokovania o 19.00 hodine.)