E. Kukan, minister zahraničných vecí SR: (2002-02-06):
K tomu, čo sa spýtala pani poslankyňa Keltošová. No tie dokumenty sa dostali do SME na základe, ja som to charakterizoval ako cielený únik informácií, ktoré sme my neorganizovali a ktoré urobili tí, ktorí majú záujem, aby sme sa nedohodli. Takže nechcem to podrobne komentovať, ale to, čo ste vy odcitovali, to bolo takmer odsúhlasené pri rokovaniach v Budapešti. S týmto maďarská strana takmer nemala problém, len pre informáciu. Pán poslanec Baco tu hovoril o tom, aká bola situácia v roku 1992. Nikdy sa nedajú situácie zrejme porovnávať, každá, každá je iná. A vtedy, čo sa stalo, to už tu odznelo, že boli prijaté smelé rozhodnutia a život dokázal, že tie rozhodnutia boli dobré a správne. Ale ťažko možno porovnávať Vodné dielo Gabčíkovo s tou situáciou, ktorá tu dnes je. Chcem odpovedať pani poslankyni Belohorskej, aby som aspoň na niektoré veci reagoval, moje hodnotenie štátneho tajomníka Chleba bolo vždy jasné, má moju plnú dôveru, a preto, keď sa proti nemu vystupovalo v médiách, vždy som sa ho zastal. To, že som to tu dnes neurobil, mal som vystúpenie, ktoré bolo širšie formulované a malo všeobecnejší rozsah. Pán štátny tajomník Chlebo si počína profesionálne a rokovania viedol tak, aby sme jednoducho v ničom, čo je pre nás zásadné, neustúpili. Nebudem komentovať to, čo ste hovorili, že sme mali konať skôr a podobne. Pán premiér to včera hovoril, ja som povedal, že nechcem opakovať argumenty. Môžem povedať iba jednu vec, že 7. júna 2001, to znamená ešte pred prijatím zákona v Maďarskom parlamente, sme na úrovni štátneho tajomníka Chleba tu, v Bratislave, prijali maďarského veľvyslanca, ktorému sme odovzdali aide mémoire, ktorý obsahoval náš podrobný právny rozbor pripravovaného maďarského zákona so všetkými tými výhradami, výčitkami, kritikou, ktoré tu pred vami dnes opakujem a ktoré tu aj vy niektorí prezentujete. A potom sme to urobili v mnohých, mnohých rokovaniach nielen s Maďarmi, ale aj s našimi partnermi z Európskej únie, európskych štátov a v rôznych medzinárodných inštitúciách. Takže iba toľko na záver. To, čo som povedal, že ak prijmete vyhlásenie Národnej rady, my môžeme využiť v našich rokovaniach. Nemyslím si, že môžeme prijať formulu večných rokovaní alebo dlhodobých rokovaní, treba sa naozaj snažiť dosiahnuť taký spôsob riešenia, ja možno aj nerád používam slovo „dohoda“, my nechceme dosiahnuť dohodu, my chceme dosiahnuť vyhlásenie, ktorým budú obidve strany definovať svoj postoj k tomuto zákonu. Ale nie je možné, prirodzene, rokovať nekonečne, a preto si myslím, že takéto vyhlásenie, ktoré tu dnes prijmete, nám v takýchto rokovaniach, ktoré, opakujem, my máme záujem, aby sme sa dohodli, bolo by to omnoho lepšie, ako prijímať tie jednostranné opatrenia, na ktoré je vláda pripravená i v budúcnosti urobiť. Ďakujem pekne. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán minister. Ďalej v rozprave vystúpi pani poslankyňa Kolláriková. Po nej pani poslankyňa Malíková. Nech sa páči. M. Kolláriková, poslankyňa: Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, kolegovia, považujem za veľmi nezodpovedné zo strany vlády Slovenskej republiky, že sa so Zákonom o zahraničných Maďaroch žijúcich v susedných štátoch, ktorý bol prijatý v maďarskom parlamente ešte 19. júna 2001, začala vážne zaoberať až po nadobudnutí jeho účinnosti, teda po 1. januári 2002. Tento zákon je pre Slovenskú republiku neprijateľný, pretože odporuje základným zásadám medzinárodného práva, Charte OSN, právam Európskej únie, zásadám dobrých susedských vzťahov medzi štátmi, základnej slovensko-maďarskej zmluve z roku 1995 a aj našej ústave. Už samotný názov zákona hovorí jasnou rečou, že sa bude týkať občanov maďarskej národnosti výlučne susediacich štátov s Maďarskou republikou. Týmto zákonom zavádza Maďarsko mechanizmus zasahovania do vnútorných vecí Slovenskej republiky a iných susedných štátov. Tento tzv. krajanský zákon sa opiera o Ústavu Maďarskej republiky, článok 6 ods. 3, v ktorom sa hovorí, že „Maďarská republika sa cíti zodpovedná za osud Maďarov žijúcich v zahraničí a že podporuje spojenia medzi nimi a Maďarskom“. Táto ústavno-právna konštrukcia je neštandardná a medzinárodné spoločenstvo ju neuznáva. Aj na Maďarov sa vzťahuje všeobecne uznávaná zásada, že pokiaľ žijú na území iných štátov, majú ako občania týchto štátov postavenie príslušníkov národnostných menšín a primerane tomu príslušný štát je v prvom rade zodpovedný za ich osud. Sú teda jeho štátnymi občanmi, a to v súlade s medzinárodnými dohodami, ktorými je tento štát vo vzťahu k národnostným menšinám viazaný. V nijakom prípade nemôže a ani nesmie túto zodpovednosť za naplnenie ich práv preberať iný štát. Uplatňovanie, nárokovanie si zodpovednosti za občanov iného štátu je východiskom na zasahovanie do vnútorných záležitostí, čo je podľa Charty OSN neprípustné. Rolf Ekéus, vysoký komisár OBSE pre národnostné menšiny, považuje Zákon o Maďaroch žijúcich v susedných štátoch, ktorý bol prijatý v Parlamente Maďarskej republiky 19. 6. 2001, za určitý precedens z hľadiska platných medzinárodných štandardov. Povedané zrozumiteľne, je v rozpore s platnými normami Európskej únie. Pán Ekéus vyjadril výhrady k tomu, aby právo jedného štátu zasahovalo do právneho poriadku druhého štátu, pretože sa to môže stať príkladom pre budúcnosť, čo by bolo škodlivé pre Európu. Zodpovednosť za menšiny spočíva na štáte, v ktorom žijú, toto v prvom rade zdôraznil pán Ekéus. Benátska komisia Rady Európy pri posudzovaní tohto zákona o zahraničných Maďaroch v októbri 2001 zdôraznila, že prvoradú zodpovednosť za menšiny má ten štát, na území ktorého menšiny žijú. Je zarážajúce a doslova neodpustiteľné, že od 1. 1. 2002 začali bez povolenia vlády Slovenskej republiky na území Slovenskej republiky beztrestne rozvíjať nepovolenú činnosť tzv. maďarské informačné kancelárie. Pýtam sa: Čo robí a čo robilo ministerstvo vnútra? Ako to, že nekoná? Činnosť týchto kancelárií je predsa v rozpore nielen s našimi právnymi normami, pretože narúšajú našu územnú a štátnu zvrchovanosť, ale táto činnosť je v rozpore i s odporúčaniami Benátskej komisie Rady Európy. Predseda Úradu pre Maďarov spoza hraníc pán Tibor Szabó vyhlásil, že podľa neho krajanský zákon nezasahuje do vnútorného právneho poriadku Slovenskej republiky a v súvislosti s ním nemožno hovoriť ani o exteritorialite. Musím podotknúť, že účinnosť akéhokoľvek zákona je limitovaná územím daného štátu. Ak teda pán Szabó tvrdí, že tzv. krajanský zákon nezasahuje do vnútorného právneho poriadku Slovenskej republiky a nemožno hovoriť v súvislosti s jeho aplikáciou o exteritorialite, zrejme už uvažuje v dimenziách Veľkého Maďarska. V týchto istých dimenziách zrejme uvažuje i premiér Maďarskej republiky Viktor Orbán. Dáva to jasne na vedomie svojím výrokom: „Konečne po osemdesiatich rokoch sa celý maďarský národ zjednocuje a vytvára Veľké Maďarsko a tak napĺňa svoju históriu.“ Orbán svojimi výrokmi kriesi a oprašuje v mysliach Maďarov a tiež i niektorých príslušníkov maďarskej národnostnej menšiny tzv. Veľké Maďarsko. A to je veľmi nebezpečné. Maďarská zahraničná politika, presahujúca svoje hranice na všetkých Maďarov, je podľa Pravej Slovenskej národnej strany skutočným ohniskom napätia a zdrojom sústavného konfliktu. Ide o kontinuálny a cielený proces vyňatia maďarskej menšiny na Slovensku spod zvrchovanosti ústavy a zákonov Slovenskej republiky. Maďarský krajanský zákon má svoju veľkomaďarskú logiku, pretože napriek dočasnej, iba dvojročnej platnosti je dôležitým medzi stupňom vyňatia menšiny spod jurisdikcie domovského štátu, Slovenskej republiky, a smeruje k následnému cieľu maďarstva po vstupe Slovenskej republiky a Maďarskej republiky do Európskej únie k získaniu plnoprávneho dvojitého občianstva. Preto akékoľvek čiastkové nádeje o dohodu s politikmi zastupujúcimi maďarskú menšinu, Maďarskú republiku alebo spoliehanie sa na lojálnosť menšiny k Slovensku sú pre Slovenskú republiku časovanou bombou. Zákon je zjavným nástrojom maďarizácie na územiach štátov susediacich s Maďarskou republikou a teda aj maďarizácie na južnom Slovensku. Je to zrejme zjavné z dikcie § 1 ods. 2, podľa ktorého sa tento zákon vzťahuje nielen na osoby hlásiace sa k maďarskej národnosti, ale dokonca aj na manželského partnera a na maloleté deti žijúce a vychovávané v spoločnej domácnosti, ktoré nie sú maďarskej národnosti. Manželský partner s maďarskou národnosťou môže získať podľa § 19 maďarský preukaz a príslušníci domácnosti, ktorí nie sú maďarskej národnosti, môžu získať podľa § 20 tzv. maďarský príbuzenský preukaz. Podľa § 14, ak v rodine minimálne dve deti navštevujú školu v maďarskom jazyku, každé dieťa má nárok na finančnú podporu. V tomto prípade nejde len o maďarizáciu, ale aj o diskrimináciu. Rôzne maďarské organizácie majú vykonávať na území cudzieho štátu niektoré administratívne funkcie maďarského štátu. Celý tento mechanizmus prerozdeľovania finančných prostriedkov z rozpočtu Maďarskej republiky medzi zahraničných Maďarov v susedných krajinách bude fungovať v záujme upevňovania veľkomaďarského povedomia. Zákon o zahraničných Maďaroch je úplne neštandardný v porovnaní so zákonmi iných štátov. Vzťahuje sa výlučne na Maďarov v susedných štátoch v prihraničných oblastiach s Maďarskou republikou, pričom svojimi ustanoveniami zasahuje do vnútorného práva susediacich štátov. Naopak, zákon o zahraničných Slovákoch pôsobí výlučne na území Slovenskej republiky a vzťahuje sa na Slovákov nezávisle od toho, v ktorom štáte žijú. Ak dovolíte, ja by som ukončila, aby som dala možnosť môjmu kolegovi Slotovi vyjadriť sa tiež k tomuto problému, pretože, žiaľbohu, časovo ste nás ohraničili a nedali ste nám možnosť plne sa vyjadriť a v plnom rozsahu sa vyjadriť k tomuto zákonu. Ďakujem. (Potlesk.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Jedna faktická poznámka, zatiaľ, pani poslankyňa Belohorská. (Reakcia z pléna.) Ešte raz opakujem, Miro Kotian, hovorím to teraz úplne priateľsky, nechci nás, nechci ma provokovať. Vyčerpal si skutočne čas k tejto problematike úplne. Ako nezávislý poslanec si svoj čas vyčerpal. Nedám ti viac k tomu slovo, pretože mám oporu v rokovacom poriadku. Pani poslankyňa Belohorská má slovo. I. Belohorská, poslankyňa: Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Áno, ja si myslím, že slovenská vláda by sa mala viacej zaujímať o postavenie Slovákov, ktorí sú v zahraničí, ale aj o postavenie, aké sa nám dostáva. Ako aj z dnešnej tlače si môžeme prečítať, že Slovenka zmenila nemecký zákon a vlastne sa nám dostáva najavo, že opatrovatelia z východnej Európy budú môcť vykonávať neodborné práce, napríklad nakupovať alebo variť. Tak bol zmenený nemecký zákon, že títo ľudia, ktorí prídu aj zo Slovenska do Nemecka opatrovať napríklad chorých ľudí, môžu robiť len tieto služby. A práve poukázanie na to, že sme akosi druhoradými občanmi Európy, má v sebe aj tento zákon. Ináč by sa nemohlo stať, že Rakúšania nepripustia, aby rakúski občania boli na svojom vlastnom území diskriminovaní a mali menšie výhody ako občania inej národnosti. Čiže aj na toto by mala myslieť naša zahraničná politika – aj na postavenie Slovákov aj doma, aj v zahraničí. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne. Pán poslanec Kotian, máš procedurálny návrh? Nech sa páči, procedurálny návrh. Prosím najskôr návrh, minúta.