P. Miššík, poslanec: (2007-11-26):
Určite táto politická strana SMER – sociálna demokracia si myslela, že v osobe Pavla Pašku nájde človeka, s ktorým bude mať ďalekosiahle pozitívne predstavy. Ale prečo k tomuto aktu odvolávania vlastne prichádza? Začnem pekne po poriadku. Po vytvorení vládnej koalície po voľbách v roku 2006 sa koaliční partneri dohodli, že do funkcie predsedu Národnej rady Slovenskej republiky navrhnú a zvolia Pavla Pašku. Okamžite po jeho zvolení sám pán Paška v pléne vystúpil s inauguračným prejavom, ktorý naznačil svoje predstavy o fungovaní parlamentu pod jeho vedením. Sľuboval korektnosť, demokraciu, kultúrnosť, akčnosť a verejne vyhlásil, že chce byť predsedom parlamentu všetkých jeho členov, či už sú z vládnej koalície, alebo z opozície. Aj začal presadzovať tie svoje novinky. Prvou z nich bolo iniciovanie vzniku stálej komisie pre zmenu ústavy a rokovacieho poriadku, ktorá mala podľa jeho predstáv byť garantom ústavných zmien a pozitívnych krokov pre zmenu rokovacieho poriadku. Vždy bol v popredí, zjavne sa mu táto rola lídra parlamentu zapáčila. Aké sú však skutočné výsledky práce pána predsedu parlamentu, ktoré môžeme hodnotiť s odstupom toho roku a pol. Kultúra rokovania pléna Národnej rady Slovenskej republiky upadla, poklesla. Schôdze vedené predsedom majú úplne iný obraz, ako to namaľoval pán predseda. Opätovne sme svedkami vypínania mikrofónov, opätovne sa bezdôvodne a v rozpore s rokovacím poriadkom poslancom berie slovo, dokonca opätovne dochádza k vážnym porušeniam rokovacieho poriadku pri hlasovaniach, keď sa skracuje čas potrebný na rozhodnutie poslanca, ako hlasovať. Neviem si predstaviť, vážené dámy a páni, ako by asi reagoval Robert Fico ešte ako opozičný poslanec, keby sa podobné kroky diali v predchádzajúcom volebnom období voči nemu či niektorému z jeho spolustraníkov. Doba sa však zmenila a podobné kroky zo strany predsedu Národnej rady Slovenskej republiky sa stávajú zrejme charakteristikou novej kultúry súčasného vedenia parlamentu. Osobitnou kapitolou počas krátkej doby jeho pôsobenia na poste predsedu Národnej rady Slovenskej republiky je spomínané vytvorenie Stálej komisie pre zmenu ústavy a rokovacieho poriadku, do ktorej pozval všetky strany pôsobiace v parlamente. Prekvapilo ma to, ale nie z dôvodu, že pozval aj nás. Prekvapilo ma to preto, že to vôbec nedávalo zmysel, že komisia nemala v zmysle ústavy a rokovacieho poriadku žiadnu zákonodarnú iniciatívu a od začiatku sme vedeli, že bude slúžiť len na propagáciu iniciátora a lídra parlamentu. Čas nám dal za pravdu. Dnes médiá nazývajú komisiu Paškovou komisiou, dnes komisii chýba nielen opozícia, ale opustili ju aj koaličné strany, dnes a dodnes komisia dokázala posunúť do parlamentu prostredníctvom poslancov len oklieštený návrh na zmenu ústavy v súvislosti s obmedzením takzvanej priestupkovej imunity. Pokiaľ komisia slávnostne zasadala, my sme pracovali a plnili si povinnosti poslancov. Ja sám a spolu s kolegyňou Žitňanskou sme podali do parlamentu počas obdobia trvania komisie dve novely rokovacieho poriadku, ktoré boli zmietnuté zo stola v prvom čítaní, a keď sme sa pýtali na dôvod, naša neúčasť v komisii, nie zlé návrhy. My sme teda pracovali a využívali zákonodarnú iniciatívu, ktorú nám dáva ústava v čl. 87 ods. 1, ktorú má len vláda, výbory a poslanci a komisia zatiaľ len zasadala. Toto je ten nový pohľad na fungovanie parlamentu a zákonodarnej iniciatívy, pán predseda? Nebudem tu teraz opakovať známe dôvody, o ktorých hovorili kolegovia, alebo ktoré sú uvedené v dôvodovej správe k tomuto návrhu opozície. Poukážem na jeden signifikantný príklad z minulosti, ktorý ma presvedčil o tom, že predseda parlamentu nie je tým, za ktorého sa vydáva, teda predsedom všetkých poslancov. Ako podpredseda ústavnoprávneho výboru som mal viackrát možnosť sledovať, ako predseda Národnej rady Slovenskej republiky v prípade nezhôd v pléne parlamentu a možnej kolízie svojich rozhodnutí s rokovacím poriadkom volil cestu obrátiť sa o výklad problému na ústavnoprávny výbor, v ktorom má, samozrejme, väčšinu vládna koalícia, a to o dvoch členov nášho výboru. A tak ústavnoprávny výbor, pochopiteľne, niekoľkokrát rozhodol tak, ako si to vládna koalícia priala, predseda parlamentu si to prial. Tieto uznesenia v pléne rád spomínal, rád sa na ne odvolával. Tak to išlo, až kým nenastala úplne iná a nová situácia. Do parlamentu bola doručená petícia viac ako 160-tisíc občanov, ktorí žiadali, aby parlament rokoval o zdravotných poisťovniach a zachovaní súčasného právneho stavu. Predseda Národnej rady Slovenskej republiky poveril v súlade s rokovacím poriadkom ústavnoprávny výbor a za gestorský výbor určil výbor pre zdravotníctvo, aby túto petíciu prerokoval. Gestorský výbor síce neprijal platné uznesenie, ale stal sa akýsi zázrak. Ústavnoprávny výbor väčšinou hlasov, a teda i hlasov koaličných poslancov prijal platné uznesenie, ktorým odporučil prerokovať petíciu v pléne. Na môj návrh dokonca bolo uznesením schválené predradiť prerokovanie petície pred prerokovanie novely zákona o tom istom probléme. Ja to uznesenie č. 257 zacitujem: „Ústavnoprávny výbor prerokoval petíciu občanov Slovenskej republiky a odporúča Národnej rade Slovenskej republiky prerokovať petíciu občanov Slovenskej republiky za rešpektovanie názoru slovenskej verejnosti na smerovanie verejného zdravotného poistenia a zdravotníctva na 14. schôdzi Národnej rady Slovenskej republiky a zaradiť ju pred päťdesiaty šiesty bod vládny návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon o zdravotných poisťovniach.“ Na moje veľké prekvapenie však pán predseda parlamentu toto uznesenie ústavnoprávneho výboru prvýkrát počas svojej funkcie odignoroval. A petícia sa prerokúvala po funuse, teda po prijatí zákona o zdravotných poisťovniach. Teda, ak vládnej koalícii a jej predstaviteľovi rozhodnutie výboru vyhovuje, vyhovovalo, je to fajn, ak nie, ani ho nespomenul. Toto nie je dvojaký meter, pán predseda parlamentu? Toto je tá vaša nová kultúra, ktorú ste chceli zaviesť? A naozaj nakoniec to najdôležitejšie. Nikto, opakujem nikto, ani najvyšší a prvý muž parlamentu nemá, opakujem nemá právo dať pokyn zamestnancom parlamentu, aby vyhotovili čistopis textu zákona schváleného v Národnej rade Slovenskej republiky bez niektorého pozmeňujúceho návrhu, nech by bol akýkoľvek. Žiaľ, stalo sa to a priznal to aj sám pán predseda Národnej rady Slovenskej republiky. Pýtam sa. Existuje vôbec väčší dôvod na diskvalifikáciu prvého muža parlamentu, ktorý týmto konaním porušil niekoľko článkov ústavy? Z týchto dôvodov budem hlasovať za odvolanie predsedu parlamentu. (Potlesk.)