Š. Rusnák, poslanec: (2002-05-23):
I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Ďalej bola vyžrebovaná otázka pána poslanca Engliša, ktorý nie je v rokovacej sále, preto nebudeme odpovedať na jeho otázku. Ďalej sa pýta pani poslankyňa Katarína Tóthová podpredsedu vlády Slovenskej republiky pre legislatívu Ľubomíra Fogaša. Otázka znie: „Prečo dosiaľ nebol do Národnej rady Slovenskej republiky postúpený antidiskriminačný zákon?“ Pán podpredseda vlády, máte slovo. Ľ. Fogaš, podpredseda vlády SR: Vážený pán podpredseda, vážené panie poslankyne, páni poslanci, ide o otázku, ktorá tu už dnes bola dvakrát traktovaná, takže si myslím, že môžem vynechať popísanie celej genézy prípravy tzv. antidiskriminačného zákona, inak celým názvom zákon o uplatňovaní zásady rovnakého zaobchádzania. Stručne povedané, ide o ťažký právny predpis a myslím si, pani profesorka, že to obidvaja dobre vieme. Fakt je, že tá norma sa dlho pripravuje aj s ohľadom na to, že medzinárodnoprávne predpisy, ktoré na ňu nadväzujú, si vyžadovali podrobnejšie zapracovanie aj do našich iných právnych predpisov, než je sám tento. V konečnom dôsledku zákon, tak ako bol pôvodne pripravený a v nadväznosti na to, že dochádzalo k zmenám, obsahoval celý rad nedostatkov a musím povedať, že sme sa ich snažili odstraňovať operatívne, pretože zákon bol predložený na rokovanie na Úrad vlády 11. apríla a 18. bol okamžite zaradený do Legislatívnej rady vlády. Legislatívna rada sa však musela zaoberať otázkami ústavnosti niektorých ustanovení, dostatočnosťou transpozície príslušných smerníc Európskeho spoločenstva, ako aj absenciou dosahov na štátny rozpočet, samotných podnikateľov a ďalšie otázky, ktoré bolo potrebné prerokovať. Celkom úprimne hovorím, že veľmi zložitá je otázka, ktorá súvisela s novelou Občianskeho súdneho poriadku, pretože sa predpokladalo dokonca prenesenie dôkazného bremena na ďalšie strany, teda na tie, ktoré vlastne neboli žalobcami. Rovnako sa predpokladala novelizácia ďalších právnych predpisov. Okrem toho zákon predpokladal aj zriadenie centra na riešenie problémov plynúcich z tohto zákona. A myslím si, že centrum by bolo bývalo takým prvým nárazníkovým inštitútom, cez ktorý by bolo potrebné potom filtrovať jednotlivé sťažnosti vo vzťahu k súdu a tam, kde by došlo k dobrovoľnému vysporiadaniu, by nemohol vzniknúť žiadny súdny spor. My sme hľadali spoločnými silami isté riešenie, pretože tu máme aj iný inštitút, ktorý sa zaoberá ľudskými právami. Vznikla otázka, či by nebolo rozumné jednoducho implantovať takéto centrum práve do strediska ľudských práv, kde by sa mohla zriadiť jedna elegantná inštitúcia, ktorá by sa mohla zaoberať aj týmito otázkami. To všetko si vyžiadalo ďalšie legislatívne práce a predovšetkým uskutočnenie niekoľkých analýz. Výsledkom toho je, že sme sa zhodli na základných kontúrach, ktoré sú dnes v podobe charakteristiky tohto zákona, charakteristiky jednotlivých inštitútov... (Reakcia z pléna.) Ja odpovedám na otázku, prečo nie je zákon predložený. Vysvetľujem prečo. Realita je jednoducho taká, že sme sa zhodli na tom, že by sme sa asi obmedzili na tú definičnú základnú teoretickú časť zákona, v nej by sme potom poukázali aj na možné ochranné prostriedky, predovšetkým obranu či ochranu tých, ktorí sú diskriminovaní, prostredníctvom súdu. A keďže moderná teória občianskeho procesného práva predpokladá, že dokazuje ten, kto tvrdí, to znamená, že už by nemalo byť dôkazné bremeno rýdzo zaviazané iba na žalobcovi. Dá sa predpokladať, že i súčasná právna úprava v Občianskom súdnom poriadku, konečne návrh novely je predložený i v súvislosti s úvahami o rekodifikácii časti týkajúcej sa správneho súdnictva sem, do Národnej rady, by teda mohla poskytovať dostatočné záruky na to, aby sa antidiskriminačný zákon mohol uplatňovať. Rovnako, pokiaľ ide o tie ďalšie novelizácie, ja úprimne som to už tu niekoľkokrát povedal, nie som stúpencom niekoľkých novelizácií v jednom zákone, a preto si myslím, že bude potrebné prijať ten základ ešte v tomto období a vytvoriť si tak predpoklady na to, aby sme v budúcom období mohli postupne usporiadať všetky nadväznosti. Navyše Slovenská republika stojí pred podpisom a možnej ratifikácie Protokolu č. 12, ktorý obsahuje všeobecný zákaz diskriminácie. Myslím si, že s hrdosťou môžeme povedať, že dnes všetky antidiskriminačné normy, ak prijmeme ešte tento protokol, budú obsiahnuté v našom právnom poriadku. A keďže ide o medzinárodný právny predpis, tak treba povedať, že ten bude mať určite silu nad zákonmi. A znamenalo by to potom samozrejme, že samotná norma bude predovšetkým čitateľným prehľadom o základných inštitútoch, ktoré takýto zákon má chrániť. Som presvedčený, že chápete moje vysvetlenia súvisiace s ťažkosťami, ktoré sú spojené s prípravou takéhoto zákona. Myslím, že už tu tiež odznelo, len to zopakujem, takýto zákon je obsiahnutý v právnych poriadkoch málo krajín, pretože stále existujú aj pozitívne diskriminácie, aj negatívne diskriminácie v súvislosti s pracovným zákonodarstvom či inými odvetviami práva a zmyslom tohto zákona je postupne dosiahnuť odstránenie všetkých foriem diskriminácie. Aj preto jednoducho treba byť pri príprave takéhoto zákona opatrný a trpezlivý. Musíme mať na to, aby sme zvládli samotnú implementáciu takéhoto právneho predpisu, a musíme mať na to uspôsobené aj všetky ostatné inštitúty a inštitúcie. Ja verím, že Legislatívna rada v utorok dospeje k záveru, ktorý bude všeobecne prijateľný. A to, na čom bude existovať aj politická zhoda, sa stane predmetom návrhu, ktorý predložíme krátko na to vláde. Myslím si, že by bolo pre Národnú radu takou dobrou bodkou a vôbec pre nás a naše spoločné pôsobenie, ak by sme tento návrh prijímali v júni povedzme ako posledný návrh zákona, ktorým by sme vyjadrili svoj vzťah predovšetkým k tým, ktorí môžu byť diskriminovaní alebo ktorí by mohli takémuto návrhu zákona podliehať. Slovenská republika dnes patrí medzi krajiny, ktoré príkladmo chránia základné ľudské práva a slobody. Je to dané jednak ústavou a potom medzinárodnými predpismi, ktoré podpísala a ratifikovala. A som hlboko presvedčený, že takáto norma len prispeje k tomu, aby sme akosi stabilizovali stav, ktorý v súčasnom období už je. Rád vás ubezpečujem, že pripomienky, prípadne podnety, ktoré by ste vy mali k takejto norme, určite privítame. Len by som prosil, aby sme rešpektovali ten rámec, ktorý nám v súčasnom období právny poriadok poskytuje, a aby sme sa nezaväzovali eventuálne k niečomu, čo nebudeme môcť relatívne v krátkom čase splniť. Myslím si, že vaše otázky boli v tomto prípade úplne na mieste a doplňujúce otázky sa týkali aj toho, prečo bol zaradený až na, neviem, 40. miesto, myslím, ste hovorili, ja si to nepamätám presne. Ale dátum, ktorý som vám povedal, 11. apríla bol predložený. Ak by bol pripravený ten návrh zákona tak, že ho 18. môžeme schváliť, 26. mohol byť predložený Národnej rade. Žiaľ, diskusie, ktoré takto prebiehali, to zrejme neumožňovali. Zmyslom našej práce je pripraviť veci tak, aby ste vy s tým mali čo najmenej roboty. A myslím si, že Národná rada je súčasťou legislatívneho procesu, a preto nevidím žiadny dôvod, aby sa ho aj v tomto prípade plnohodnotne nezúčastnila. Ďakujem pekne, pán predsedajúci. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán podpredseda vlády, za odpoveď. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, čas určený na hodinu otázok sme vyčerpali. Pani poslankyňa, musím skončiť bod programu hodina otázok a prejdeme k ďalšiemu bodu programu bez toho, aby v tom bol akýkoľvek zámer. Čas uplynul. Ďakujem vám pekne za pochopenie. Ďakujem členom vlády. Vážení páni poslanci, panie poslankyne, budeme pokračovať v rokovaní prvými čítaniami poslaneckých návrhov. Prosím, teraz prerokujeme návrh poslanca Národnej rady Slovenskej republiky Tomáša Galbavého na vydanie zákona o vnútornej kontrole v územnej samospráve a o zmene niektorých zákonov , ktorý máte ako tlač 1500, súčasťou je aj uznesenie Národnej rady. Prosím teraz pána poslanca Tomáša Galbavého, aby sa ujal slova. Poprosím členov vlády o to, aby rešpektovali vystúpenie pána poslanca.