Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2013-06-26):
Ďakujem za slovo, vážený pán predseda Národnej rady Slovenskej republiky. Skončil som zhruba tam, že vznikajú tu ešte pri štátnom podniku dve všeobecné otázky, jedna, či vôbec existuje argumentácia podložená tým, že by sme v niektorých oblastiach spoločenského života mali štátny podnik považovať za najlepšiu formu spravovania čohosi, čo považujeme za dôležité, a to čosi, v tomto prípade nám poslúži najväčšie bohatstvo Slovenskej republiky, ktoré predstavuje pätinu územia našej krajiny spravovanú jedným jediným podnikom najväčším a najvýznamnejším, a to podnikom Lesy Slovenskej republiky, štátny podnik, Banská Bystrica. Zároveň tu však vzniká aj otázka, že keď porovnávame štátny podnik v porovnateľnej oblasti s privátnym podnikom, tak sa veľmi pravdepodobne dopracujeme k tomu, že privátny podnik je schopný fungovať efektívnejšie. Z toho vzniká rozpor a ak tieto dve tvrdenia považujeme obidve za oprávnené a správne – a ja ich so svojimi kolegami, ktorí sme vypracovali túto novelu, ich za také považujeme ‒, ako tento rozpor riešiť? Povedal som, že tento rozpor je riešiteľný, a to tak, že pozitíva, ktoré sú spojené so správou majetku v rukách štátu formou štátneho podniku, treba zvýšiť, podporiť, akcentovať a negatíva treba minimalizovať. Nuž pozrime sa teraz už konkrétne na spomínaný štátny podnik a pokúsme sa poukázať na to, čo by mohlo argumentačne podporiť skutočnosť, že štátny podnik ako taký nepovažujeme za formu, ktorá je prežitá, nepotrebná a hodná jediného aktu zrušenia. Ak si poslúžime príkladom lesov – a to si poslúžme ‒, prídeme k tomu, že je tu niekoľko dôležitých oblastí, kde ozaj privátna sféra, pri všetkej úcte, ktorú chcem prejaviť aj v tejto chvíli voči privátnym podnikateľom, nedokáže plnohodnotne nahradiť štát. Nedokáže to kvôli tomu, že existuje tu pohľad dlhodobý, perspektívny, ktorý zákonne a zákonite má v sebe zabezpečené asi také ponímanie, že zisky sú vzdialené kdesi do budúcnosti, ak vôbec, a povinnosti, ktoré sú spojené s takouto správou majetku, sú tu dnes a zaťažujúce. Logicky, privátny podnikateľ pri takomto rébuse nemôže mať dostatok dôvodov na to, aby sa ujal správy takéhoto majetku s tým, že to teda bude hodnotiť ako oblasť, ktorá je preňho zaujímavá. Nevravím, že sa nenájde ľudomil, nevravím, že sa nenájde ktosi, kto si môže dovoliť pozrieť sa aj na takúto podnikateľskú činnosť s istým nadhľadom, ale predpokladám, že nemožnosť dosiahnuť zisk, alebo až kedysi možno vo vzdialenej mnohodesaťročnej budúcnosti je natoľko významná, že môžme z toho odvodiť tvrdenie, že takáto oblasť je pre súkromný podnikateľský sektor a priori nie vhodná. A prečo? No preto, lebo pri správe lesov musíme mať na mysli parametre, ktoré sú dnes naprosto na programe dňa. Stabilizáciu krajiny, ekologické argumenty, ochranu proti povodniam, zabezpečenie hradenia bystrín a množstvo ďalších úkonov, ktoré sú jednoznačne spojené s nákladmi a neprinášajú možnosť pozrieť sa na takúto činnosť ziskovým pohľadom. Na druhej strane, možno ešte budem konkrétnejší, aby som ukázal rukolapnejšie, aby sme to mohli spolu uchopiť, aký je rozdiel medzi tým ziskovým pohľadom v lesníctve a pohľadom dlhodobým. Ja neprezradím veľké tajomstvo, ak poviem, že byť ziskový v lesníctve, keby sme chceli ísť iba práve týmto smerom, nie je žiadny problém, nie je to žiadne umenie a netreba na to žiadneho šikovného podnikateľa. Poslúžme si len takými faktami, ako je otázka tá, že dnes priemerné speňaženie dreva, tak ako napríklad podľa výročnej správy dosiahol práve spomínaný podnik Lesy Slovenskej republiky, je 49 eur a náklady, keď budem zase pracovať iba s hrubými priemermi na ťažbu, približovanie, odvoz, manipuláciu, no, aby sa nám jednoduchšie počítalo, povedzme, že to bude takmer 20 eur. Z toho logicky vyplýva, že ak by sme chceli vniesť len podnikateľský motív do správy lesov, tak nám z každého kubíka vyjde poľahky zárobok, zisk, nebavím sa teraz, nebavím o režijných nákladoch, 30 eur. Keďže kubíkov sa ťaží milióny, ľahko by sme si vedeli predstaviť pri takomto pohľade, že môžme vytvoriť v lesnom hospodárstve veľa milionárov. No ale práve pred chvíľočkou spomínaná, spomínaná oblasť spoločenských dôležitých zámerov, respektíve záujmov v podobe ochrany krajiny, jej stabilizácie, ekologickej, protipovodňovej v podobe potreby úspešne a veľmi cieľavedome pracovať na výchove lesných porastov, na ich ochrane sa ľahko dostaneme k záveru, že tento zisk, ktorý sme tak ľahko vyrobili pri ťažbe, nám nestačí na to, alebo nanajvýš nám na to stačí, aby sme zabezpečili plnohodnotnú správu lesného majetku z pohľadu stability krajiny a so všetkým, čo k tomu patrí. Možno ešte aj trocha sofistikovanejší príklad. Príklad, ktorý hovorí o jemných spôsoboch hospodárenia, ktoré nie sú povinnosťou lesného hospodára, ale ktoré práve pri štátnom podniku sa predpokladá – a to celkom oprávnene ‒, že bude pri svojej dlhodobej pôsobnosti v oblasti správy lesného majetku využívať tie najlepšie poznatky, ktoré má k dispozícii na to, aby správa štátneho majetku bola maximálne úspešná, aby jednoznačne pôsobila v prospech dlhodobých cieľov občanov našej krajiny. Súkromný podnikateľ by si určite nedovolil púšťať sa do tak jemných prístupov k riešeniu hospodárenia v krajine, ako to môžme oprávnene očakávať od štátneho podniku. Ja by som si v tejto chvíli poslúžil aj príkladom, ktorý je veľmi čerstvý, keď sme pred dvomi týždňami urobili z nášho výboru pre pôdohospodárstvo a životné prostredie spoločný výjazd a pozreli sme sa práve do výberkového hospodárenia Lesov Slovenskej republiky. To, čo som tam ja aj moji kolegovia, aj zúčastnení poslanci našli, jednoznačne potvrdilo, že sa jedná o vysokú pilotáž o maximálne zužitkovanie najmodernejších poznatkov lesníckej vedy. A veľmi otvorene môžem povedať, že tieto poznatky sú veľmi náročné na čas, vedomosti, aj na peniaze a že asi oprávnene môžme očakávať, že súkromný podnikateľ by práve týmto spôsobom, ktorý môžme z hľadiska celospoločenských dlhodobých cieľov považovať za jediný správny, nemal najmenší dôvod aplikovať vo svojej prevádzkovej praxi. Takže to sú argumenty, ktoré by mohli jednoznačne nám dať za pravdu, že sú oblasti, kde správa istej časti nášho majetku Slovenskej republiky formou štátneho podniku je nenahraditeľná. Je to forma, ktorá má prioritu, forma, ktorá dokáže z hľadiska dlhodobých cieľov oveľa lepšie splniť to, čo považujeme za potrebné pri takomto pohľade. Samozrejme, zopakujem to, krátkodobé ciele, ktoré je možné očakávať od hospodárení v lesoch, je možné niekedy považovať aj za legitímne. Nechcem povedať, že sú všetky a priori zlé, ale rozhodne nie sú v záujme tejto krajiny, a preto zdôrazňujem práve moment, ktorý som už povedal, že štátna forma vlastníctva v prípade správy lesov, v prípade správy pätiny územia Slovenskej republiky, je dlhodobo tou najlepšou správou. Ale to sme len pri tej prvej polovici pravdy. Tá druhá je spojená s tým, že som to už zvýraznil, že máme tam... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)