P. Frešo, poslanec: (2007-10-18):
Ale ja právnik nie som a vidím tam politický problém. Ten politický problém spočíva v nastavení, akým spôsobom táto vláda rozmýšľa o spoločnosti a o právach jednotlivcov v tejto spoločnosti. Prvý raz som si to veľmi silno uvedomil, keď začala debata o tom, či by nebolo dobré v rámci zlého hospodárenia Sociálnej poisťovne zoštátniť úspory ľudí v druhom pilieri. Našťastie táto vec sa zatiaľ podarila odvrátiť, aj keď som si veľmi neistý, nakoľko aj premiér, aj ministerka mali výroky, ktoré úplne jasne smerovali k tomuto kroku. Druhý raz som si to uvedomil, a to už bolo trochu silnejšie, keď v súvislosti so zdravotnými poisťovňami pán minister Valentovič začal používať výraz ako vyvlastnenie. On to poňal veľmi technokraticky a to tak, že on má politické zadanie, ktoré musí splniť. V zásade mu je jedno, akým spôsobom to urobí. On nemá žiadny problém asi so žiadnou formou a normálne o vyvlastňovaní dokonca niekoľko takých návrhov podal aj do Legislatívnej rady vlády a vážne o tom uvažoval. A istú formu v podobe zákazu zisku tu máme dnes na stole, o ktorej účele znova sa nejakým spôsobom netají. Ide o vytlačenie súkromných zdravotných poisťovní z trhu. Teraz tu máme iný prípad. Iný prípad, kedy práve táto vláda pozýva súkromných investorov do diaľnic a v mene toho navrhuje znova, keď už teda nie vyvlastnenie, tak jednoducho úplné ignorovanie takej veci, že niekto niečo vlastní. Ten výraz zbúrať a zároveň stavať je úplne presný. Inými slovami, dostávame sa do situácie, kedy vláda zákonom pre súkromných investorov hocako potrebných, pán minister, ja tiež jazdím na východ, jazdím po Slovensku a viem, aký je rozdiel mať diaľnice a nemať, a keď si predstavím to množstvo kamiónov a množstvo fabrík, ktoré by to pritiahlo, bezpochyby v tomto sa zhodneme, nemám ako nula percent toho, že by som to nežičil tým regiónom. Napriek tomu, že to je takto dôležitá vec, tak sa dostávame do situácie, že súkromný investor sem príde a my mu urobíme zákon, ktorý umožní obísť, umožní obísť vlastníctvo ako-také. A tu dochádzame znova k takému sporu, aký bol v tom druhom pilieri, takisto aký bol v zdravotných poisťovniach, že existuje akási vízia nejakého veľmi silného verejného záujmu a proti tomu existuje akýsi individuálny záujem nejakých pár jednotlivcov, tak to cítim a chápem, ktorí vlastne nepochopili, o čo ide. Tých pár jednotlivcov je napríklad jeden a pol milióna ľudí v druhom pilieri, ktorí si tam sporia svoje peniaze, ale nepochopili, že je lepšie ich dať do Sociálnej poisťovne. Tých pár jednotlivcov je niekoľko sto tisíc zhruba, pokiaľ viem, tretina poistencov v zdravotných poisťovniach, ktorí nepochopili, že lepšie je trčať na čakačke vo Všeobecnej zdravotnej poisťovni a tých par jednotlivcov, to je zatiaľ nedefinovaná skupina ľudí, ktorá by mohla robiť pri výstavbe diaľnic problémy. A to, čo ma zaráža a k čomu sa chcem v prvom čítaní vyjadriť, je, že o čom je vlastne parlament a o čom je ten pohľad. Ja som veľmi hlboko presvedčený, pán minister, že zodpovednosť nás politikov je zastávať záujmy aj tých najslabších. A asi sa zhodneme v tom, že v tomto reťazci najslabšími nie sú tí, ktorí budú investovať, nie sú tí, ktorí budú, trebárs, vyberať mýto, nie sú tí, ktorí budú stavať a myslím si, že ani nebudú tí investori, ktorí vďaka diaľnicam prídu. Tými najslabšími sú zjavne jednotlivci, ktorí budú postihnutí. A našou povinnosťou by malo byť nie týchto jednotlivcov ignorovať, ale naopak, týmto jednotlivcom umožniť, keď už máme taký silný verejný záujem, za slušnú náhradu a za vysoko zákonných podmienok, alebo teda, keď už ani nie možno v zákone, ale ústavných podmienok umožniť týmto ľuďom u nás žiť. Inými slovami, som presvedčený, že sa dá ísť aj cestou, že budeme vždy nadraďovať verejný záujem a dokonca existuje jedna teória, ku ktorej sa tu veľmi často vraciam, ale, bohužiaľ, bohužiaľ, je to tak, volá sa komunistická, ktorá to nadradila vždy, nadradila vždy a došlo to do stavu, že to krachlo. Trvalo to síce niekoľko generácií a stálo to desiatky miliónov mŕtvych, ale krachlo to. A ja by som chcel veľmi varovať pred tým, aby sme sa uberali znova čo len náznakom touto cestou. A kedy sa na túto cestu púšťame? No presne v tom momente, kedy náš ústavný systém, povieme, je fajn, ale pre tento špeciálny a dôležitý prípad neplatí. A ja hovorím nie, za žiadnych okolností. Buď tá ústava platí, alebo neplatí. Vždy bude nejaká dôležitá stavba, vždy bude nejaká dôležitá udalosť. Ale myslím si, že na ústavné princípy by sme mali len v krajných medziach alebo teda v krajných okolnostiach siahať. A to nie je krajná okolnosť, keď chceme aj takú bohumilú vec, ako je výstavba diaľnic, podporiť. Nie, nie je to tá krajná situácia. Očakával by som lepšie riešenie. My nemáme problém o ňom diskutovať. Dokonca si myslím, že by sme nemali problém sa aj na ňom zhodnúť. Je to úplne všeobecný záujem všetkých občanov našej republiky, ale naozaj nechápem, prečo takto krajne provokatívne neústavným spôsobom ste navrhli do toho ísť. A, samozrejme, z tohto dôvodu nebudeme hlasovať za. Ďakujem pekne.