Ľ. Jahnátek, minister hospodárstva SR: (2008-02-05):
Pán poslanec, vy ste tak v tom svojom vystúpení trošku meditovali ohľadne ceny. A pripustili ste teoreticky, že aj by sa mohlo uvažovať o 6 mld. až 8 mld. US dolárov ako o východiskovej predajnej cene, nie o 1,82 mld., ktoré si nahodil Gas Holding ako združenie Gaz de France, Ruhrgas a Gazprom. Ale ste povedali, teoreticky je možné uvažovať aj o tej cene. A 2,7 mld. síce nie je aritmetický podiel, ale keď sa predáva minorita, tak nemôže byť aritmetický podiel z tejto ceny. Len zabudli ste, pán poslanec, povedať jednu podstatnú vec, vy ste nepredávali len 49 % akcií Transpetrolu, ale vy ste zároveň predávali manažérsku kontrolu a vy ste predávali aj v určitých úsekoch aj akcionársku kontrolu, lebo v mnohých prípadoch sa nedá pri hlasovaní použiť absolútna väčšina 51 %, lebo je potrebných 52 % hlasov. Čiže už pri takýchto podmienkach, myslím si, sa nemá hovoriť vôbec o aritmetickom priemere, ale má sa hovoriť o tom ako o predaji majoritného balíka. A vtedy by to bolo správne. (Potlesk.) Ale nechcem útočiť na vás, lebo vy ste počas tej privatizácie pri tom neboli. Ja myslím, pokiaľ to tu odznelo v niektorých diskusných príspevkoch, vy ste sa vtedy snažili dostať do radov Smeru, takže to neberte osobne. Čo sa týka tých astronomických dividend. Prosím vás pekne, ja už som to tu v piatok vysvetľoval a ja vám to zopakujem znovu. Poďme k číslam a nehovorme o všeobecnosti a o nezmysloch. Dividenda môže byť vyplatená len vtedy, keď podnik dobre hospodári, má zabezpečenú budúcnosť, má zabezpečenú efektívnosť a vie dať svojim akcionárom dostatočný balík prostriedkov na to, aby mal aj ten vlastník nejaký podiel na tomto procese. Každý vlastník má ale v prvom rade záujem, aby firma, ktorú vlastní, mala perspektívu, mala budúcnosť, mala konkurenčné technológie, mala dobrú východiskovú pozíciu na trhu. Čiže v prvom rade je potrebné dať peniaze do stabilizácie firmy, teda na údržbu, do nových technológií, aby sa posilnila budúcnosť, a robiť ekonomicky efektívne činnosti. Takže ja budem znovu opakovať čísla z roku 1999, keď sa zrodila myšlienka privatizácie SPP, a z roku 2006 ako posledného uzavretého roku, ktorý máme k dispozícii. Príjmy SPP boli predovšetkým z tranzitu plynu a z distribúcie plynu. Tranzit plynu prevážal 20 % z Ruskej federácie do západnej Európy. V roku 1999 bolo tranzitovaných 88,3 mld. metrov kubických plynu. V roku 2006 však už to bolo len 73,8 mld. metrov kubických. Čiže pri tom vašom efektívnom riadení firmy ste poklesli o 15 mld. metrov kubických, čo je spotreba plynu pre Českú a Slovenskú republiku dokopy. Čo sa týka distribúcie? Distribúcia na Slovensku v roku 1999 predstavovala 7 mld. metrov kubických, ale v roku 2006 to bolo len 6,3 mld. metrov kubických. Čiže znovu ste prepravili podstatne menšie množstvo, hoci v privatizačných podmienkach budúci nadobúdateľ akcií mal práve deklarovať, že zvýši tieto podiely. Ale k tomu sa teraz nebudem vracať. Poďme ďalej k tým číslam. Aké boli investície? Investícia, to je to najpodstatnejšie pre každého, lebo bez investície nie je budúcnosť podniku. Investície v roku 1999 predstavovali 6,5 mld. Sk, ale v roku 2005 tu mám posledný údaj 2,889 mld. Čiže zle hospodáril. A z čoho boli tie geniálne dividendy? Tak poďme na čísla za plyn. Keď v roku 1999 bol kubík pre obyvateľstvo 3 Sk, v roku 2006 to bolo 12,22 Sk, vyše štyrikrát vyššie, ako to bolo pred privatizáciou. (Potlesk.) Keď veľkoodberatelia v roku 1999 platili 3,58 Sk, posledný zverejnený údaj je z roku 2005, tak v roku 2005 to bolo 7,62 Sk. A odvtedy sú už len zmluvné údaje, ktoré sa nedajú používať. Čiže, pán poslanec, mať dominantné postavenie na trhu, mať absolútne právo v rozhodovacích procesoch a moc neúmerne zvyšovať ceny vzhľadom na podmienky, ktoré ÚRSO vytváralo SPP počas celého tohto obdobia, jednoducho na takéto riadenie ste nepotrebovali strategického investora, tam ste kľudne mohli nechať toho vášho predavača hodiniek. Ďakujem. (Potlesk.)