R. Bauer, poslanec: (2007-10-17):
Po druhé. Prečo je potrebný protokol? Preto, aby sme neopakovali chyby iných, aby sme dobrovoľne neochoreli americkou chorobou, preto potrebujeme priložiť k Reformnej zmluve tzv. protokol alebo aspoň jednostrannú deklaráciu po vzore Poľska. Text je jednoduchý, stačí si osvojiť poľskú výhradu a k zmluve priložiť nasledujúci text, ako čítal pán poslanec Fronc, že „charta nijakým spôsobom neovplyvňuje právo Slovenskej republiky vykonávať zákonodarnú činnosť v oblasti verejnej morálky, rodinného práva, ochrany ľudskej dôstojnosti a rešpektovania ľudskej, fyzickej i morálnej integrity“. A teraz k zdôvodneniu. Bolo by to niečo nové? Bolo by to niečo, na čo nemá slovenská vláda mandát? Nie, nebolo. Po prvé. Táto snemovňa – slovenský parlament vo svojom druhom volebnom období dňa 30. januára 2002 schválil Deklaráciu Národnej rady Slovenskej republiky o zvrchovanosti členských štátov Európskej únie v kultúrno-etických otázkach. Vtedy, pred takmer piatimi rokmi, táto snemovňa rozhodla, že považuje za užitočné a potrebné rešpektovať princíp zvrchovanosti členských štátov Európskej únie a štátov kandidujúcich na členstvo v Európskej únii v kultúrno-etických otázkach, ktorý spočíva v ponechaní rozhodovania o kultúrno-etických otázkach, ochrany života a dôstojnosti ľudskej bytosti od počatia až po smrť, ochrany rodiny a inštitúcie manželstva ako základu spoločnosti, ako i rozhodovania o veciach s tým súvisiacich v oblasti zdravotníctva, výchovy a vzdelávania vo výlučnej právomoci členských štátov. Text tohto vyhlásenia vtedy schválila Národná rada väčšinou hlasov naprieč politickým spektrom. Za deklaráciu hlasovali z dnešných vládnych strán napríklad pani poslankyňa Mušková, pani poslankyňa Tóthová, pani poslankyňa Belousovová, pán poslanec Jarjabek a ďalší vtedajší poslanci. Samozrejme, návrh získal podporu aj vtedajšej časti SDK, dnes SDKÚ, či neskôr podporu poslancov Strany maďarskej koalície. Na základe tohto dokumentu, predloženého pred piatimi rokmi poslancom Vladimírom Palkom a schváleného väčšinou slovenského parlamentu, sa domnievam, že ak snemovňa nemá pošliapať vlastné rozhodnutie, ak si nemá protirečiť, mala by podporiť aj priloženie výhrady textu tzv. Reformnej zmluvy. Problém aj výhrada, aj obrana slovenských záujmov sú tie isté. Nič okrem roku sa nezmenilo. Druhým príkladom, ktorým by som rád ilustroval potrebu dodatku a tiež existenciu podobného precedensu, je príklad z novembra 2004. Rada ministrov vtedy prerokovala tzv. Haagsky program, ktorý obsahoval aj plán v najbližších piatich rokoch federalizovať rodinné právo v Európskej únii. Federalizácia by znamenala, že akékoľvek manželstvo uzatvorené v jednej členskej krajine je automaticky platné v celej Únii. Bez ohľadu na to, či ide o manželstvo muža a ženy alebo dvoch mužov, či dvoch žien. Zástupcovia Slovenskej republiky na Rade ministrov, vtedajší ministri páni Vladimír Palko a Daniel Lipšic, vtedy protestovali a holandský návrh vetovali. Napriek tomu, keďže celý text nebol stopercentne prijateľný, Slovenská republika na záver rokovaní ešte k návrhu predložila jednostranné vyhlásenie týkajúce sa ochrany manželstva v duchu schválenej Deklarácie o kultúrno-etickej zvrchovanosti. Za Slovenskú republiku tak 4. novembra v tomto roku urobil vtedajší minister zahraničných vecí pán Kukan. Táto výhrada garantovala Slovensku suverenitu a právo výhrady v priamom či nepriamom uznávaní zväzkov osôb rovnakého pohlavia. Dámy a páni, dnes stojíme pred rovnakou potrebou priložiť výhradu, či už v podobe vyjednaného protokolu, alebo jednostranne priloženej deklarácie chrániacej suverenitu nášho štátu v najcitlivejších otázkach, tak ako to navrhol pán poslanec Fronc. Predseda slovenskej vlády Robert Fico je mužom veľkých slov a odvážnych vyhlásení. Som však presvedčený, že o tom, či si Slovensko dokáže chrániť svoje záujmy v Únii, nerozhodujú slová, ale činy. Robert Fico kedysi rád hovoril o potrebe štátnej doktríny Slovenskej republiky, o témach, v ktorých bude panovať zhoda, a politici ich bez ohľadu na príslušnosť ku koalícii či opozícii budú jednotne presadzovať. Kultúrno-etické otázky sú takouto témou. Ochrana rodinného práva patrí medzi prvoradé záujmy. Ak nie je toto obsahom pomyselnej štátnej doktríny, tak potom nič. Navyše domnievam sa, predseda vlády má záväzok brániť tieto princípy aj z vlastného vnútroštátneho rozhodnutia. Pred vyše rokom, v lete 2006, pán predseda vlády v mene svojej vlády uzavrel s kresťanskými cirkvami dohodu, kde sa zaviazal zachovať status quo v kultúrno-etických otázkach. Teraz má príležitosť dodržať svoje slovo. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)