B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-09-18):
Otváram všeobecnú rozpravu a konštatujem, že som dostal písomne prihlášky dvoch poslancov. Pani poslankyňa Bollová za klub poslancov za KSS a pán poslanec Ondriaš. Až potom otvorím, samozrejme, možnosť sa prihlásiť ústne do rozpravy. Takže, pani poslankyňa Bollová, nech sa páči, máte slovo. D. Bollová, poslankyňa: Ďakujem za slovo, pán predsedajúci. Dámy a páni, isteže chápete, že sa nie veľmi príjemne cítim v tejto chvíli, pretože viem, že čakáte na každé slovo, ktoré poviem. Ale, ale – aby ste sa ho zachytili. Ale určitým uspokojením pre mňa je to, že takisto ako pán predkladateľ, tak i pán spravodajca nie veľmi presvedčivo vystupovali a spomenula som si na začiatok obdobia normalizácie, keď som bola sedemkrát predvolávaná na previerkovú komisiu, kde mi vytýkali rôzne nezmysly a ja som sa obránila tým, že som oslovila predsedu komisie: „Prosím vás, keď mi chcete niečo vytýkať, pozerajte sa na mňa, nie na zem.“ Ja som si všimla, že ani jeden z týchto dvoch pánov sa často do auditória nepozeral, takže to ma uspokojuje v domnení, že nie sú celkom presvedčení o slovách, ktoré hovorili. Nie o podstate. Pripomienky k predkladanému návrhu rozšírenia pôsobnosti zákona č. 87/1991 Zb. (§ 1 a 2), zákona č. 553/2002 Z. z. a zákona č. 125/1996 Z. z. o nemorálnosti a protiprávnosti komunistického režimu klub poslancov Komunistickej strany Slovenska zhrnul do niekoľkých bodov. Dovoľte mi, aby som ich predniesla. 1. Niekoľkokrát sme sa pokúšali upozorniť toto ctené auditórium na to, že komunizmus nikdy a nikde nejestvoval, ani nejestvuje. V našom štáte po roku 1948 bol režim ľudovodemokratický, potom socialistický. Pred novembrom 1989 sme žili v Česko-slovenskej socialistickej republike. Aký režim je dnes v Slovenskej republike? Zdôrazňujete, že sa volá demokracia. Týmto termínom sa však nazýva forma vlády ľudu pre ľud, ktorej sa súčasná veľmi málo podobá. Pripusťme, že forma uplatňovania moci v minulom režime, a to pripúšťame i my, nerešpektovala vždy zásady morálky. Môžeme s ním porovnať morálku súčasného režimu? Považujete za morálne, ak štátom povolené inštitúcie okradnú tisíce občanov o celoživotné úspory a režim odmieta niesť za to zodpovednosť? Myslíte si, že je morálne, ak za chybu ministra financií pri príprave štátneho rozpočtu pykajú všetci občania znižovaním i tak biednej životnej úrovne? Je morálne, ak tento režim dovolí beztrestne unikať spravodlivosti notorickým neplatičom odvodov do Štátnej pokladnice, do poisťovní, čoho dôsledkom bolo zavedenie poplatkov v zdravotníctve a zúfalo biedny stav mnohých kultúrnych a vzdelávacích ustanovizní? Snaha navrhovateľov daného zákona sa podobá porekadlu: „Zlodej kričí, chyťte zlodeja!“ 2. Odškodnenie krívd, neprávostí a obetí považujeme za spravodlivé a malo by byť ošetrené zákonom. Do akej miery sú odškodnené obete fašizmu a ich pozostalí? Koľko žiadostí bývalých väzňov koncentračných táborov a účastníkov protifašistického odboja čaká na vybavenie? Hovoril o tom môj kolega poslanec Hrdlička. Udalosti v novembri 1989 vyvolali popri zahraničnej „pomoci“ najmä tí, ktorí boli nespokojní s dovtedajším režimom a ako sa sami nazvali, jeho obete. Dostali sa na vedúce pozície v štáte a veľmi rýchlo sa vysporiadali s páchateľmi a pôvodcami neprávostí plošne. Všetci členovia Komunistickej strany boli z funkcií odvolaní. Zdôrazňujem – plošne. Obete zaujali miesta svojich dovtedajších trýzniteľov. A tak sa stalo, že dovtedy neuznaný dramatik sa stal prezidentom, pochybný disident ministrom vnútra, priemerný herec ministrom zahraničných vecí atď. Čo sa dialo pri obsadzovaní stredných a nižších funkcií na závodoch, školách, v mestách a obciach, si pri trocha dobrej vôle mnohí spomeniete. Prepáčte, sama som patrila medzi nich, zvečera do rána som bola odvolaná z funkcie riaditeľky strednej školy, pretože som tlmočila ruským delegáciám, ktoré prichádzali na návštevu do okresu, hoci nikto iný lepšie po rusky nevedel. To bol dôvod na moje odvolanie. Samozrejme, že dôvod bol – nevystúpila si zo strany, neodovzdala si preukaz. Ja hovorím, po prvé, neviem, komu by som ho mala odovzdať a, po druhé, neviem prečo. Tak ma jednoducho vyrazili. Bolo by načim v záujme spravodlivosti a ľudí, ktorí svoju prácu vykonávali čestne a kvalitne a boli tvorcami novej spoločnosti zmätení, zvážiť prípravu zákona na odškodnenie obetí režimu, ktorý neprávosťami začal a pokračuje v nich dodnes. Myslíme si, že našou spoločnou snahou by malo byť vytvoriť taký štát, taký režim, ktorý bude štítom pred násilím a represiami. Mali by sme vytvoriť právny štát, plne rešpektujúci nárok všetkých občanov na rovnosť pred zákonom, štát so zákonmi, ktoré nedovolia ponižovať, prenasledovať občanov, a ochrániť ich majetok, bezpečnosť, životy. Už príliš dlho naši občania počúvajú nástojčivé ubezpečovanie o rešpektovaní ľudských práv a nastoľovanej demokracii, ktorým vládna moc kamufluje páchanie nezákonných činov zostávajúcich bez postihu. 3. Skupinu poslancov predkladateľov návrhu považujeme za hovorcov volajúcich po spravodlivosti. To hovorím úprimne a čestne. Patria k nim i bývalí členovia Komunistickej strany, ktorí sa po novembri 1989 rozpŕchli do mnohých vznikajúcich strán, možno okrem KDH? Hovoria i za tých, ktorí, všeobecne povedané, neprávosti spôsobovali a páchajú ich dodnes? I v mene tých majiteľov členských preukazov KSČ, ktorí ich okamžite po novembri okázalo i tajne likvidovali a stali sa prvými privatizérmi, prvými ideológmi novej doby, v ktorej sa rozhodli, nehľadiac na svoje bývalé, s odpustením, presvedčenie, zbohatnúť a dokazovať, že väčšina, ktorá sa nestane elitou, má mlčať a držať krok? I v mene bývalých nomenklatúrnych kádrov, ktoré získali za socializmu politické, odborné i diplomatické vzdelanie, a tak ako v minulosti diskreditovali socializmus, i dnes škodia krajine a ubližujú vlastnému ľudu? Vážení navrhovatelia, bohyňa spravodlivosti nevidí, nesnažte sa jej podobať. 4. Prosím, aby ste neodmietli naše názory, dávajúc im pečiatku dogmatizmus. Vieme, že keby boli zásady socializmu v minulosti uplatňované bezchybne, nemuseli sme dnes sledovať morálny, sociálny a ekonomický chaos v našej krajine. Nemôžeme sa však donekonečna ospravedlňovať, hlavne my, ktorí tu sedíme a na minulých krivdách sme sa nepodieľali. Sme tu preto, aby sme zabránili pokračovaniu zneužívania sily, politickej moci na úkor občanov v záujme nemorálne nadobúdaného majetku jednotlivcov a politických strán, ktoré sa veľakrát nelíšia od totalitného spôsobu vlády, ako nazývate ten minulý. Nelikvidujú vari vaše politbyrá inak zmýšľajúcich? Viete, koľko občanov sa stalo obeťami súčasného režimu? Evidujete počty mafiánskych vrážd, samovrahov dohnaných k smrti neudržateľnou životnou situáciou, počty bezdomovcov vyhnaných na ulicu, počty narkomanov a ich zúfalých rodičov? A tak ďalej atď. Kto, ako a kedy ich bude odškodňovať a odhaľovať im pamätné tabule? A ako dlho sa potom budú ospravedlňovať predstavitelia dnešnej tzv. demokracie? Dovoľte mi, aby som vás informovala, vážené kolegyne a kolegovia, že pripravujeme návrh zákona na odškodnenie obetí súčasného režimu. Potom – vôbec to nebude smiešne, pán Mikloško, uvidíte. Potom môžeme oba návrhy zvážiť a porovnať. Dnešné krivdy totiž nie sú o nič menšie. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)