Baránik, Alojz, poslanec NR SR (2023-03-31):
V pohode. Takže ak aj niekto píše o športe napríklad, tiež je novinár, sa hovorí športový novinár. A teraz je otázka, že či by sa trestný čin, ktorý na ňom bol spáchaný, že či by sa posudzoval v zmysle takéhoto ustanovenia alebo nie. No, samozrejme, tu prichádza potom v úvahu práve tá motivácia, motivácia jednak, jednak toho páchateľa a jednak toho novinára. Lebo predpokladám, že keď niekto píše o spôsobe ako upiecť koláč, tak ak sa nejedná o Richarda Sulíka, ktorý raz za štyri roky píše takéto veci vždycky pred voľbami, tak potom je, je jasné, že asi by tá motivácia tam absentovala. Ale keď píše niekto o tom, že, že napríklad tú naši kolegovia, že sú v podstate neonacisti a, že ich cieľom je dosiahnuť to, aby tu bol taký režim, ako bol v Nemecku v ´30 rokoch, tak to, samozrejme, by bolo niečo úplne iné. A to verím, že jednak vo verejnom záujme, je to legitímne o tom, o tom písať a že to môže vyvolať tresnú činnosť na tom novinárovi. Že ten novinár by sa mohol stať obeťou trestnej činnosti. Čiže treba hovoriť o týchto veciach, treba hľadať spôsoby, ako lepšie chrániť novinárov a treba bojovať o lepšiu spoločnosť, pretože ak to neurobíme, tak všetci tí ľudia, ktorí si myslia, že do politiky sa chodí len preto, aby aj oni mohli participovať na tom, čo tu fungovalo od vzniku tejto republiky, to znamená, že ako to povedal istý novinár, bolo to citované bývalým prezidentom Kováčom v denníku SME, že táto republika bola založená pre potreby desiatich rodín a do toho by sa nikto nemal starať. Tak, že tí, ktorí vstupujú do politiky, že tam idú preto, aby oni boli tá jedenásta rodina v tom, že to treba odhaľovať, o tom treba písať a je samozrejmé, že potom tých ľudí, ktorých sa to dotýka, hlavne, keď majú násilnícku povahu, tak môžu ľahko sa rozhodnúť, že to vyriešia trestnou činnosťou, veď sme toho boli svedkami a realita je taká, že teraz tí, ktorí boli za tým, čo sa tu stalo tým novinárom, tak tí teraz bojujú o to, aby sa to ešte viacej zvrátilo, aby sme sa tu dostali do situácie, kedy nemôžme v podstate nič, že tu budeme len taká bábková, bábková republika, kde demokracia je len na oko, že prípadne si tu v parlamente môže každý povedať, čo chce, ale tým to končí, a tak si myslím, že by bolo lepšie, keby sme mali novinárov čím viacej takých, ktorí sa nemusia báť o to, že dôsledkom ich činnosti budú nejaké útoky nielen verbálne, ale povedzme aj fyzické na nich, na ich blízkych a tak podobne. Čiže k samotnému návrhu uvádzam, že ja vítam tú tému, myslím si, že je spracovaná spôsobom, ktorý vyvoláva určité, určité pochybnosti vzhľadom na to, že už teraz máme v trestnom zákone úpravu o tom, že, že je prísnejšie stíhaná trestná činnosť s osobitným motívom, čo už tu, samozrejme, je v tom akosi zahrnuté, lebo novinár, ako som zmienil, sám osebe zo spoločenského hľadiska nie je potrebné, aby bol chránený, ak je to napríklad novinár, ktorý píše, ako som zmienil, povedzme o tom, ako najlepšie upiecť koláč alebo že kto bol najlepší útočník vo včerajšom zápase futbalovom. Čiže ten samotný status podľa mňa nie je až tak dôležitý, čo je dôležité, ale je tá motivácia, ktorá sa viaže k novinárovi a tou motiváciou, samozrejme, je dotknutie sa nejakého okruhu záujmov osôb, ktoré majú moc a ktoré motivujú možnože páchateľov trestnej činnosti k tomu, aby, aby útočili na novinára. Tak si to ja predstavujem, i keď pripúšťam, samozrejme, že je možné, aby bez takejto motivácie len preto, že niekto je novinár, bol niekto stredobodom útoku. Ťažko povedať. Je to téma, ktorú treba hlbšie rozobrať, neviem, či máme na to tu dosť času, ale jednoznačne, máme. Výborne. Takže čas je nekonečný a to ma, to ma teší, lebo vieme, že kolega Kočiš je polyhistor, pretože sa vyjadruje úplne ku všetkému a je to obdivuhodné pochopiteľné. Ja sám by som si netrúfol, ale to je možno tým, že nieže možno určite tým, že nemám taký talent, ako má kolega Kočiš. Tak ja myslím, že zatiaľ toľkoto a potom prípadne ešte budem reagovať na vaše komentáre. Ďakujem. (Potlesk.)