Marcinková, Vladimíra, poslankyňa NR SR (2022-02-08):
Ďakujem veľmi pekne, pán predsedajúci. Chcela by som sa z tohto miesta prihovoriť pani ministerke kultúry. Svoje otázky a výhrady som jej chcela prv komunikovať za dverami nášho poslaneckého klubu, ale, žiaľ, v uplynulých týždňoch si nenašla čas na diskusiu s nami, s druhým najväčším poslaneckým klubom koalície, čo ma naozaj mrzí, pretože voči zmenám obsiahnutým v novom stavebnom zákone, ktoré podľa môjho názoru pri ochrane pamiatok neprinášajú žiadny progres a zlepšenie stavu, je naozaj nevyhnutná diskusia. Svoje výhrady pre krátkosť času zhrniem do piatich bodov. Po prvé, považujem za mimoriadne znepokojivé, že počas našej vlády, ktorú ja osobne vnímam ako ambicióznu v tom byť transparentná a rešpektujúca, sa jedna skupina profesionálov ocitla v situácii, kedy má strach vysloviť svoj názor a nesúhlas verejne napriek tomu, že sa pamiatkový úrad odhodlal na vydanie zásadnej pripomienky voči úmyslom svojho nadriadeného – ministerstva kultúry. Ich vyhlásenie budete len márne hľadať na internete. Po krátkom zverejnení na webe pamiatkového úradu bolo stiahnuté. Navyše nejestvuje nikto, kto by sa za ich záujmy bil na najvyšších poschodiach, keďže už vyše roka je pamiatkový úrad bez riaditeľa. Výberové konanie nového bolo zrušené a nové zatiaľ nie je vyhlásené. Druhé, druhá výhrada je tá, že súhlasím s tým, že to, ako na Slovensku chránime pamiatky, je nedokonalý systém, v tomto máme zhodu všetci. Zaslúžil by si revíziu, ale nesúhlasím s tým, aby sa to udialo spôsobom, kedy finančne, ale najmä personálne podvyživený systém prakticky stratí akúkoľvek kontrolu nad stavebnými zmenami v historických územiach a objektoch. Ďalšou výhradou je, ďalšia výhrada je spojená s pozitívnym trendom, ktorý sa v našej spoločnosti udial, a to je vzťah verejnosti k pamiatkam, pozitívne sa mení. Veľkú zásluhu na tom majú aj nadšenci ako napríklad združenie Čierne diery, ktoré pre popularizáciu slovenských pamiatok a priemyselnej architektúry podľa mňa spravili viac ako my všetci, teda štát dohromady. A často počúvam od pamiatkarov, že im trochu závidia, že aj oni by chceli byť popularizátormi našich pamiatok, ale cítia sa viac ako úradníci, nemajú na to vytvorené podmienky. To je jedna tiež z vecí, o ktorú žiadajú, aby naozaj mohli byť aj výskumníkmi, mohli byť naozaj pamiatkarmi v pravom zmysle slova. Ďalšou výhradou je to, že si úprimne želám, ako možno badať aj z celého navrhovaného znenia nového stavebného zákona, aby bolo stavebné konanie na Slovensku rýchlejšie, efektívnejšie, predvídateľnejšie, s tým absolútne súhlasím. Je to úplne legitímny cieľ pána vicepremiéra a ja developerov nevnímam ako zloduchov dnešnej doby, ale ako potrebných partnerov pri stavebnom rozvoji Slovenska. Čo však odmietam, je, aby sme k nohám developerov položili naše kultúrne dedičstvo ako lacný podklad realizácie ich podnikateľských plánov. Uľahčime stavebné konanie, realizujme moderné projektové zámery pružne a rýchlo, ale nedávajme tomu za obeť kultúrne pamiatky. Dopomôžem si slovami architektky Lívie Gažovej z jej včerajšieho komentára uverejneného v Denníku N: „Ak chcú investori rýchlejšie a predvídateľnejšie podnikateľské prostredie, nemali by sa zaoberať národnými kultúrnymi pamiatkami. Nič nie je nepredvídateľnejšie ako historický dom, nič nie je pomalšie ako kvalitná remeselná obnova. Existujú nástroje na kompenzovanie zvýšených nákladov pre majiteľov zákonom chránených pamiatok. A podľa mňa na tomto treba stavať.“ A posledná výhrada, ktorej sa dotknem, je súčasťou praktických dopadov navrhovaných zmien. Ja sama žijem v byte, ktorý je súčasťou historického objektu a poznám boľavý proces rekonštrukcie. Aj zvýšené náklady na takúto rekonštrukciu. Ak si však predstavím, že by som mala k vynaloženým nákladom pridať ešte 1,5 % z kalkulácie cenových nákladov, čo nové znenie predpokladá, viem si predstaviť, že v mnohých prípadoch to ľudí od rekonštrukcie svojej pamiatky bude demotivovať a v niektorých prípadoch nabádať k obchádzaniu zákona, ktorý bude v konečnom dôsledku pri nekontrolovaných rekonštrukciách na škodu nášho kultúrneho dedičstva. O absurdnosti toho, že po uplynutí 30 dní od žiadosti o vyjadrenie sa nevydanie takéhoto vyjadrenia považuje za súhlas, o tom ani nebudem hovoriť. Spomenula to moja kolegyňa Kozelová a úplne s ňou súhlasím. Pri viac ako 10-tisíc kultúrnych pamiatkach je táto zmena v priamom rozpore s ich ochranou. Alebo nebodaj plánuje ministerstvo kultúry navýšiť počet pamiatkarov z 200 na tisícku, ak áno, v akom časovom horizonte? Lebo toto je jediné riešenie. Poďme sa o tomto riešení rozprávať. Pán podpredseda, pán podpredseda vlády Holý sa už v pléne vyjadril, že v rámci právnej úpravy ochrany pamiatok je otvorený návrhom oboch strán a flexibilný pokiaľ ide o naše výhrady. Chcem tiež na jeho adresu oceniť, že vedie diskusiu. Zatiaľ k všetkým zákonom, ktoré boli pod jeho gesciou, ale, žiaľ, ja nemám tento priestor a ani pocit z pani ministerky kultúry a naozaj úprimne žiadam o diskusiu v tejto veci. Ja neviem podporiť navrhované znenie bez toho, aby som vedela, ako bude reflektovať na výhrady, ktoré máme k ochrane pamiatok. Ďakujem pekne.