M. Gibalová, poslankyňa: (2009-02-05):
Vážené dámy a páni, pred štvrťrokom, keď bol prijatý zákon o sociálnych službách a diskusia k tomuto zákonu, som konštatovala už pri prijímaní zákona aj vo výbore, že návrh tohto zákona evidovaný ako parlamentná tlač č. 740 je nositeľom kvázi morovej nákazy. Generálnou líniou tohto schváleného zákona č. 448/2008 Z. z. o sociálnych službách z novembra 2008 je vo všeobecnosti znemožnenie slobodného rozhodovania sa klienta pri výbere subjektu poskytujúceho sociálne služby. Tento zákon znamená praktické uzákonenie monopolu obcí a VÚC na vykonávanie sociálnych služieb. A znamená vytvorenie podmienok pre hospodárske zruinovanie neverejných, neziskových poskytovateľov sociálnych služieb. Skôr, než sa zmienim o návrhu novely, ktorou chcem spolu s kolegami z KDH – a verím, že za vašej podpory – odstrániť tie najvypuklejšie deformácie platného zákona, pozastavím sa pri niektorých momentoch, aj pri koreňoch zákona o sociálnych službách. Nedá mi nepovedať niekoľko veľmi podstatných vecí. V súvislosti so zákonom o sociálnych službách sa stretávam najmä s dvoma mystifikáciami. Tou prvou je tvrdenie, že návrh zákona vypracovaný ministerstvom práce, sociálnych vecí a rodiny a predložený vlani do parlamentu bol vyhovujúci. A druhou mystifikáciou je názor, že kvalitu schváleného zákona zásadným spôsobom ovplyvnila poslankyňa za Smer Jana Vaľová. Obidva tieto názory sú podľa môjho hlbokého presvedčenia výsledkom hlbokého nepochopenia filozofickej orientácie tvorcov tohto návrhu a aj procesu schvaľovania zákona v parlamente. Prvé tvrdenie, t. j. že návrh zákona vypracovaný ministerstvom práce a predložený do parlamentu v októbri 2008 bol vyhovujúci, nezodpovedá skutočnosti, pretože mal dva základné nedostatky. Predovšetkým nedával klientovi možnosť slobodne si vybrať poskytovateľa sociálnej služby a to napriek tomu, že právo slobodnej voľby bolo formálne deklarované v § 6. Jednotlivé ustanovenia návrhu zákona v skutočnosti zabezpečovali monopolné postavenie subjektom zriadeným obcami a VÚC-kami, znemožňovali konkurenciu neverejných neziskových poskytovateľov, pretože klient mal možnosť slobodne si vybrať poskytovateľa služby iba vtedy a len vtedy, ak obec alebo VÚC takúto službu nemôže poskytnúť. Návrh zákona, ten pôvodný, tiež finančne znevýhodňoval neverejné neziskové subjekty poskytujúce paralelné služby s obcami a znevýhodňoval aj klientov, ktorí sa rozhodnú využiť ich služby, tým, že im ukladal povinnosť zaplatiť náklady spojené s poskytovaním sociálnej služby v plnom rozsahu. Druhé tvrdenie, že kvalitu schváleného zákona zásadným spôsobom ovplyvnila poslankyňa za Smer Jana Vaľová, je výsledkom zastierania si očí pred realitou, pred skutočnými zámermi ministerstva a je aj výsledkom neznalosti pomerov v parlamente. Je pravdou, že kolegyňa Vaľová predložila pozmeňujúce návrhy až na rokovaní pléna v 53 bodoch, ktoré zaberali 12 strán formátu A4. Kto len trochu pozná pomery v parlamente, vie, že poslanec s kvalitami pani Vaľovej nie je schopný vypracovať kvalifikovane taký rozsiahly návrh. Tu sa ponúka jediné vysvetlenie. Tety z ministerstva potrebovali zasiahnuť do znenia návrhu zákona a mohli tak urobiť iba s pomocou koaličného poslanca ako obetného baránka, na čo využili pani poslankyňu a moment nášho prekvapenia. Súhlasím s tvrdením, že prednesením návrhov na poslednú chvíľu neposkytla pani Vaľová príležitosť vyjadriť sa k nim ostatným členom výboru pre sociálne veci a rodinu, ale ani subjektom, na ktoré sa vzťahuje. Preto musím, žiaľ, konštatovať, že pani poslankyňa Vaľová zo strany Smer je zvedená a opustená, pretože úradníčky z ministerstva a ani pani ministerka Tomanová kolegyňu Vaľovú v nasledujúcich rozhlasových ani televíznych diskusiách na túto tému vôbec neobhajovali, práve naopak, pomáhali vytvárať dojem, že išlo o jej osobnú iniciatívu a my s tým nemáme nič spoločné. (Potlesk.) Jednoducho ju nechali v kaši, dali od nej ruky preč podľa hesla po použití odhodíme. Považujem za potrebné zdôrazniť, že pozmeňujúce návrhy, ktoré vzišli od úradníkov z ministerstva v podaní pani Vaľovej, nezmenili podstatu návrhu zákona, ale iba precizovali jeho znenie v tom smere, aby sa ešte dokonalejšie a jasnejšie a raz a navždy podľa predstáv tejto vlády a koalície obmedzila možnosť slobodného výberu poskytovateľa sociálnej služby, aby sa zabezpečil neotrasiteľný a jedinečný monopol sociálnych služieb poskytovaných obcami a VÚC-kami v duchu hesla iba jeden kohút na jednom smetisku a aby v horizonte niekoľkých rokov došlo k ekonomickej likvidácii neverejných, neziskových poskytovateľov sociálnych služieb. V zákone je už upravené aj znenie § 6, aby náhodou nevznikli ani najmenšie pochybnosti o tom, či klient má, alebo nemá právo slobodnej voľby poskytovateľa sociálnej služby, samozrejme, že má v mizivom počte prípadov. Chcem oživiť pamäť najmä kolegom z výboru pre sociálne veci a bývanie a vyvrátiť túto mystifikáciu, že tento zákon pokazila iba pani poslankyňa Vaľová. Keď sme mali výbor pred druhým čítaním, práve k týmto najzávažnejším skutočnostiam a obmedzeniam v zákone som dávala pozmeňujúce návrhy, ktoré, samozrejme, vo výbore neprešli. Keď som komunikovala s nemenovanými úradníkmi z ministerstva, bola som uistená, že toto sa zmení, keď som sa pýtala, kto to zmení, ako to zmení, no určite niekto z koalície. Žiaľ, musím povedať, že je to červená niť, ktorá sa tiahne celým týmto zákonom a dôsledky toho zákona budú rovnaké ako bačovanie komunistov po roku 1948, spôsobia úpadok sociálnych služieb, ale nieže spôsobia, oni už spôsobujú. Skupina poslancov za Kresťanskodemokratické hnutie predkladáme novelu zákona o sociálnych službách, ktorou chceme odstrániť tie najvypuklejšie a najhoršie ustanovenia. Chceme vytvoriť prostredie, v ktorom bude klient rovnocenným partnerom, má prednostné právo zvoliť si typ sociálnej služby, formu služby a poskytovateľa služby. Tento náš návrh odstraňuje nerovnaký prístup k neverejným poskytovateľom sociálnych služieb pri poskytovaní sociálnych služieb v prípade, ak obec alebo vyšší územný celok poskytovateľa sociálnej služby o poskytovanie služieb nepožiadal. Vo všeobecnosti tento náš návrh zákona odstraňuje nerovnosť príležitostí poskytovateľom sociálnych služieb a hrubé narušenie proporcionality pri poskytovaní služieb a jednoznačne ukladá poskytnúť finančný príspevok neverejnému, riadne registrovanému poskytovateľovi, ktorý poskytuje služby, ak si ho vybrala fyzická osoba ako svojho poskytovateľa. Rovnako novela zákona definuje poskytovanie sociálnych služieb neverejným registrovaným poskytovateľom ako verejný záujem. Tým nechcem povedať, že touto minimálnou zmenou považujeme zákon ako-taký za dobrý. Nepovažujeme ho za dobrý, nie je dobrý, treba ho zmeniť, my sme to vždy hovorili, aj sme žiadali, aby bol prepracovaný vo fáze jeho schvaľovania, ale práve v interakcii na tieto skutočnosti, ktoré chceme zmeniť. Chcela by som vás upozorniť na výsledok jednej minianalýzy, ktorú som si pripravila v súvislosti so slobodnou voľbou poskytovaním finančných prostriedkov, a síce porovnávala som obligatórnosť a fakultatívnosť v tomto zákone, jednotlivých ustanovení vo vzťahu k slobodnému výberu a ak som porovnávala prvok obligatórnosti a fakultatívnosti v zákone o sociálnych službách podľa formy služby s priradením jednotlivých paragrafov a zaradením tejto služby medzi originálne kompetencie obce alebo VÚC, vyšlo mi veľmi zaujímavé číslo, výpočet percenta obligatórnosti zo 100 % v tomto zákone 21,32 % a to som si nevyveštila z kariet, to som poctivo vypočítala. Toto je výsledok riešenia rovnakých podmienok, rovnakého prístupu postavenia a financovania neverejných poskytovateľov, to je v hrubom rozpore s Ústavou Slovenskej republiky vo vzťahu k neverejným poskytovateľom, ale aj ku klientom. Aj z tohto titulu je tento zákon sám osebe matériou na podanie na Ústavný súd. Ak sa podľa 195-ky – a vy viete, že som sa tomu stále venovala a donekonečna to opakovala –, financovanie sociálnych služieb vymykalo spod režimu zákona a podliehalo a bolo úplne závislé od politických rozhodnutí VÚC, dnes toto platí dvojnásobne. Toľko k zákonu a k nášmu návrhu. Samozrejme, že je tu viacej tých mystifikácii. Jednou z nich je aj argumentácia, že neverejní poskytovatelia sú drahší a že ak neverejný poskytovateľ poskytuje služby, klientovi nezostane žiaden zostatok. No to sú nepravdy, pretože, ak neverejný poskytovateľ uzavrie zmluvu a bude financovaný obcou alebo VÚC-kou, pre neverejného poskytovateľa budú platiť presne tie isté pravidlá financovania ako pre verejného poskytovateľa, čo je jasne už zadefinované v tomto zákone a to nepustí. Ak neverejný poskytovateľ poskytuje služby za úhradu so ziskom, v tomto zákone už je predsa zaradený medzi poskytovateľov, ktorí poskytujú sociálne služby na platforme zisku. Pani poslankyňa Vaľová, budete mať príležitosť sa k tomu vyjadriť a ja budem rada o tom diskutovať. Jeden malý príklad, ako je verejnosť zavádzaná, že sú drahšie služby u neverejného poskytovateľa. Do rany mi veľmi dobre prišla relácia Príklad v Rádiožurnále, kde som si vypočula príspevok o opatrovateľských službách v Ružomberku. Je to dobrý príklad toho, čo bude nasledovať, ak likvidovanie konkurencie obcami bude prebiehať v masovom meradle. Jednoducho monopol zabezpečený zákonom prinesie zvýšenie cien za služby. V príspevku pracovníčka Mestského úradu v Ružomberku obhajovala zvýšenie cien za opatrovateľskú službu, za čo mimochodom bola kritizovaná, teda mesto bolo kritizované, že zvýšilo v čase prechodu na euro ceny za opatrovateľskú službu, pritom sa mesto zbavilo konkurencie v poskytovaní opatrovateľskej služby poskytovateľom, ktorý túto službu poskytoval lacnejšie. Čo ma ale neskutočne zaujalo, bola informácia, že náklady na opatrovateľskú službu, ktoré mesto má, sú okolo 45 až 46 Sk za hodinu služby. Poďme si zobrať na pomoc matematiku. Ak budeme pracovať s informáciou, že náklady na jednu hodinu služby a to minimálne náklady sú 100 Sk – ja sa ospravedlňujem, že hovorím o slovenských korunách, ale psychologicky je to aj pre mňa a verím, že aj pre vás jednoduchšie –, ľahko si urobíme výpočet reálnych nákladov a ceny práce opatrovateľky, a to si musíme raz a navždy povedať, koľko stojí táto služba a chcem upozorniť aj na tú skutočnosť, že cenu 100 Sk za hodinu opatrovateľskej služby si nikto nevymyslel, keď sa ráno len tak jedného dňa prebudil. Ak zoberieme, že minimálna mesačná mzda je 8 900 Sk, ak pripočítame k tomu odvody a uvažujeme, že počítame to na jeden pracovný 8-hodinový úväzok na celý rok, tak minimálna cena pri minimálnej mzde, minimálna cena práce takejto opatrovateľky za rok je 144 tis. Sk. Fond pracovného času tejto opatrovateľky je 21 dní krát 8 hodín krát 12 mesiacov, je 2 000 hodín. Ak z toho celkového fondu odpočítame obligatórne straty, dovolenky, paragrafy, PN, obligatórne straty manažérske a zoberieme to, z toho ukrojíme len 25 %, tak fond pracovného času po odpočítaní je 1 500 hodín. Ak to vydelíme 144 000 : 1 500, cena práce, reálna cena práce na jednu hodinu je 96 Sk, to znamená, pri minimálnej mzde, kde je valorizácia, kde sú iné čiastky, ktoré sú povinné aj zo Zákonníka práce. Čiže, ak niekto tvrdí, že hodina služby stojí 45 až 46 Sk a také sú náklady na službu, tak buď si to nevie vypočítať alebo porušuje Zákonník práce, lebo v tom prípade by musela opatrovateľka pri plnom úväzku dostávať polovicu z minimálnej mzdy, t. j. niečo vyše   4 000 Sk. Čiže, konečne sa zbavme tohto tvrdenia, že neverejný poskytovateľ je drahší, či je to verejný alebo neverejný poskytovateľ, jednoducho náklady na tú službu sú také. Neverejný poskytovateľ je ešte aj v tej nevýhode aj pri ideálnych predstavách, že uzavrie zmluvu a bude financovaný podľa tohto zákona, že sa musí riadiť akousi prílohou a príspevky podľa tejto prílohy napríklad na opatrovateľskú službu tieto náklady nepokryjú ani túto minimálnu mzdu, to znamená, že prirodzene tento poskytovateľ je donútený žiadať úhradu od klienta, samozrejme, nie bezbreho, ale neverejný poskytovateľ v systéme, aký tu fungoval a funguje, a asi aj bude fungovať dlho, sa bude musieť veľmi ťažko obracať, aby si diverzifikoval zdroje a hľadal iné  a iné zdroje, ak chce tieto služby vykonávať. Naproti tomu, vo výhode je verejný poskytovateľ, či je to mesto alebo VÚC-ka, pretože on si môže vo svojom rozpočte finančné  prostriedky navýšiť tak, ako to schvália poslanci mestského alebo župného zastupiteľstva. Keď hovorím o trpkom ovocí zákona o sociálnych službách, tak hovorím o reálnom stave. To, že naša argumentácia o likvidácii neverejných poskytovateľov bola namieste, aj naše obavy, dokazujú aj také skutočnosti, ktoré môžem dokumentovať listom. Žilinský samosprávny kraj napríklad prostredníctvom svojej vedúcej odboru listom zo dňa 11. 12.  požiadal subjekty  poskytujúce sociálne služby, ktorých zriaďovateľom nie je, aby zaslali všetky žiadosti o poskytnutie sociálnych služieb čakateľov a náležitosti k žiadostiam na samosprávny kraj. Ja citujem: „V súvislosti s blížiacim sa nadobudnutím účinnosti nového zákona o sociálnych službách a o zmene a doplnení zákona Vás touto cestou žiadame o bezodkladné postúpenie všetkých žiadostí o poskytovanie sociálnych služieb spolu so súvisiacou spisovou dokumentáciou v zmysle § 106 ods. 1 vyššie  uvedeného zákona a zaslanie menného zoznamu klientov, ktorým sú poskytované sociálne služby vo vašom zariadení k 31. decembru 2008 a to najneskôr do 19. decembra 2008. Zároveň Vás touto cestou chceme informovať o povinnosti postúpiť všetky žiadosti, ktoré obdržíte po 31. decembri 2008, Úradu Žilinského samosprávneho kraja.“ Ešte nebol účinný zákon, úradníci si už vyžiadali a už rozdeľovali klientov do zariadení, ktoré si nevybrali sami, ale o ktorom rozhodli úradníci. Dámy a páni, možno pre mnohých nepodstatný, nepatrný, nepovšimnuteľný zákon, ktorý, žiaľ, aj pri schvaľovaní sa akosi zahmlieval, nehovorilo sa o ňom, bol na pripomienkovom, potom bol zase stiahnutý z pripomienkového, potom rýchlo, rýchlo len ho schváliť. O čo tu ide? Kdesi som počula, že strana Smer si dala predsavzatie do roku 2010 sa postarať o všetkých starých ľudí... (Vystúpenie prerušené predsedajúcim schôdze.)