M. Záhumenský, poslanec: (2008-10-30):
K aktuálnym problémom agrosektoru patrí nestabilnosť ekonomických a výrobných podmienok týkajúcich sa podnikania v poľnohospodárstve, ktoré sa prejavujú nebývalým ekonomickým tlakom na poľnohospodárov v rámci celého Slovenska. Tento tlak je dôsledkom odbytovej a cenovej krízy letných plodín, keď mnohí farmári nielen v dôsledku zníženej kvality nevedia speňažiť svoju produkciu. Je to najhoršia kríza za posledných 20 rokov. Trh s obilninami sa v ostatných týždňoch prakticky zastavil. Situácia je o to zložitejšia, že v krátkom čase sa prepadli ceny takmer všetkých rozhodujúcich trhových komodít. Ponúkané ceny sú nízke a nestačia pokryť ani výrobné náklady. Predpokladám, že z dôvodu cenových prepadov utŕžia poľnohospodári o niekoľko miliárd korún menej za svoje výrobky, ako pôvodne očakávali. Aj v minulosti dochádzalo k takýmto výkyvom, ale vždy sa našla aj silnejšia komodita, ktorej realizácia vylepšovala ekonomiku poľnohospodárov. Teraz však roľníci nemajú čo predávať, aby na tom neprerobili a horšie je, že neexistujú záchytné mechanizmy, ktoré by daný stav dokázali zvrátiť. Situáciu navyše zhoršuje fakt, že táto odbytová kríza sa kumuluje so svetovou finančnou krízou, ktorá vyvoláva zvýšenú opatrnosť bánk pôsobiacich na slovenskom území. Preto si myslím, že je potrebné hľadať riešenia nielen na národnej úrovni. Na nej môžeme uplatniť niektoré podporné mechanizmy, aby sme zastabilizovali prvovýrobu a prípadne spustili intervenčné nákupy potravinárskeho obilia. To však pri cene 101 eur za tonu bude predávané hlboko pod cenu. Je zrejmé, že sú potrebné zmeny v cenových a intervenčných opatreniach, aby sa slovenský agrárny sektor nedostal úplne na kolená. Viem, že v tomto smere pán minister koná a oceňujem aj jeho aktívny prístup smerom k pani komisárke Marie Fischer Bolovej v snahe nadniesť uvedený problém na stôl Európskej únie, keďže Slovensko je súčasťou Európskej únie a teda aj naše problémy by mali byť problémami Európskej únie. Vážim si aj iniciatívu Slovenskej poľnohospodárskej a potravinárskej komory, ktorá sa v uplynulých dňoch obrátila listom na pána generálneho tajomníka Kopa Kožeka, pána Peka Pesonena so žiadosťou o konanie vzhľadom na kritickú situáciu na trhu s obilninami v Slovenskej republike a následne s ním aj rokovala. U komodity mlieko, ktorá vždy zabezpečovala cash-flow podniku, sa zaznamenal výrazný prepad nákupnej ceny. Od začiatku roka klesla nákupná cena takmer o 20 % a naďalej výrazne klesá. Predbežné analýzy hovoria, že prvovýrobcovia mlieka v súčasnosti vyrábajú so stratou na úrovni v priemere asi 1 koruny, čo je za celý sektor asi 1 miliarda korún. Je preukázané, že súčasný stav je jedným z dopadov opatrení Európskej únie súvisiacich so zrušením exportných dotácií, sprísnením režimu intervenčných nákupov, navýšením mliečnych kvót a znížením spotreby. Na vnútornom trhu Európskej únie sú veľké prebytky mlieka, ktoré spôsobujú tlak na ceny. Je mimoriadne dôležité, aby sa v tomto období urobila dôkladná analýza dopadov posledného navýšenia mliečnych kvót na sektor mlieka v celej Európskej únii, ale i v jej jednotlivých členských štátoch a nepristupovalo sa k prijatiu súčasného návrhu Európskej komisie o ďalšom navyšovaní mliečnych kvót. Pri analýze nákupných cien spracovateľskej a obchodnej marže poľnohospodárskych komodít som došiel k záveru, že reťazce naďalej zneužívajú svoje dominantné postavenie na trhu. V odbytovej cene spracovateľa nie sú zahrnuté skryté položky obchodných reťazcov ako zalistovacie poplatky, bonusy, poplatky za akcie a iné skryté poplatky, ktoré deformujú odbytovú cenu a spôsobujú následne tlak na cenu suroviny. Ako príklad môžem uviesť napríklad, že odbytová marža na syr Eidam dosiahla úroveň vyše 40 %. Alebo pri 1,5-percentnom trvanlivom mlieku, kým nákupná cena od farmára za obdobie od januára do septembra klesla takmer o 20 %, tak spotrebiteľská cena pre občanov klesla niečo len o 10 %. Navyše Zväz obchodu zavádza verejnosť, medializuje nepravdivé informácie o obchodných maržách jednotlivých účastníkov trhu a za nárast cien obviňuje prvovýrobcov a spracovateľov. Cenové analýzy sú preukázané len z časti priemerných nákupných cien a odbytových cien, pretože všetci prvovýrobcovia a všetci nákupcovia sú povinní v zmysle zákona o štatistike mesačne vykazovať a zasielať požadované údaje. Nedostatočne preukázané spotrebiteľské ceny, pretože tie sa získavajú z tzv. spotrebiteľského koša a nie priamou analýzou cien od obchodníkov. Títo nemajú v zmysle zákona o štatistike povinnosť vykazovať svoje ceny a skryté poplatky. Uvedená situácia je dôsledkom súčasného pôsobenia viacerých faktorov, keď sa naplno prejavujú vplyvy ponímania poľnohospodárskej politiky bývalej vlády. Cieľom pôsobenia pána Simona na poste rezortu rezortného šéfa bolo zlikvidovať „stratovú“ živočíšnu výrobu a podporovať iba producentov rastlinných komodít. Lepšie povedané, producentov ničoho, t. j. mulčovania a nevyrábania. Tomuto prispôsobil aj svoju politiku. Podpora z celkových priamych platieb plynúcich zo živočíšnej výroby tvorila v rokoch 2005 – 2006 len 6, resp. 9 % z celkových. Tvorba pridanej hodnoty prostredníctvom produkcie bravčového, hovädzieho mäsa, mlieka, vajec a hydiny mu nič nehovorila. Niet sa čomu čudovať, veď poľnohospodárstvo bolo na periférii záujmu aj ďalších pravicových politikov, ktorí viedli tento štát v uplynulých volebných obdobiach. Akosi si nevedeli, či nechceli uvedomiť význam agrorezortu v národnom hospodárstve, nielen ako producenta domácich bezpečných potravín, ale aj jeho dôležitých reprodukčných funkcií. Ak sa nechceme dožiť toho, že budeme na Slovensko dovážať, povedzme, mlieko s melamínom alebo potraviny, kde bude zvýšený obsah pesticídov alebo iných látok, tak skutočne sa musíme postarať o to, aby sme vyrábali dostatok kvalitných bezpečných a zdravých potravín pre našich obyvateľov. Teraz sme v situácii, keď počty hospodárskych zvierat na Slovensku rapídne poklesli, v dôsledku čoho väčšiu časť našich obilnín nie je možné predať a ani spotrebovať na Slovensku. Vplýva tu aj faktor nadúrody, keď celková produkcia obilnín v tomto hospodárskom roku na Slovensku dosiahla 2,7 milióna ton a uvedené množstvo prevyšuje produkciu predchádzajúcich rokov o 18 – 25 %. Navyše očakávame dobrú úrodu kukurice na zrno. Pre zlé klimatické podmienky sme tu mali jednu z najdlhších a najdrahších žatiev, čoho dôsledkom je, že viac ako tretina pšenice a štvrtina jačmeňa je v kategórii horšej potravinárskej alebo kŕmnej kvality. Situáciu navyše zhoršuje fakt, že slovenskí mlynári nakúpili údajne pre lepšie kvalitatívne parametre väčšie objemy obilnín na výrobu potravín a chleba v susednom Maďarsku. Trh na Slovensku je zároveň ovplyvnený dovozom pšenice z Ukrajiny za cenovej úrovne 2.000 korún za tonu, nakoľko tohtoročná nadprodukcia obilnín na Ukrajine dosiahla až 21 milión ton. Aj pre tieto skutočnosti existuje predpoklad, že viac ako 1 milión ton pšenice, 100 tisíc ton jačmeňa a 400 tisíc ton kukurice by malo byť stiahnutých zo slovenského trhu obilnín, či už prostredníctvom intervencie alebo jeho vývozu. Z uvedených dôvodov je potrebné, aby Slovenská republika podporila ďalšie členské krajiny Európskej únie, ktoré volajú po opätovnom zavedení dovozných cien na obilniny do Európskej únie, otvorení intervenčného nákupu pre oprávnené obilniny a odstránením kvótového systému pre kukuricu a zvýšením ceny pre intervenčné nákupy, keďže 101,31 eur už nezodpovedá súčasným výrobným nákladom. Pri nedostatku obilnín v roku 2007 Európska únia zrušila tzv. úhorovanie v krajinách pôvodnej európskej pätnástky. To je nechanie 10 % poľnohospodárskej pôdy ležať ladom. Toto opatrenie umožnilo starým členským krajinám Európskej únie obsiať viac ako 3,9 milióna hektárov, čo spôsobilo navýšenie produkcie obilnín Európskej únie a ďalších, najmenej 10 miliónov ton obilnín nadúrodu. Je veľmi dôležité pre zastabilizovanie obilného trhu Európskej únie túto výnimku zrušiť až do roku 2013, t. j., kým nepríde zrovnanie podpôr vo všetkých krajinách Európskej únie. Toto uvoľnenie spôsobilo aj rapídne navýšenie cien vstupov, t. j. osív, hnojív a chémie. K samotnej správe. Rok 2007 bol už tretím rokom uplatňovania spoločnej poľnohospodárskej politiky Európskej únie v slovenskom poľnohospodárstve. Chcem preto oceniť fakt, že správa sa náležite venuje hodnoteniu uplatňovania nástrojov a harmonizácie národnej agrárnej politiky so spoločnou politikou Európskej únie. V súvislosti s programovým vyhlásením vlády sa snahou o rozvoj ovocinárstva, zeleninárstva, vinohradníctva Slovenská republika aktívne zapojila do diskusného schvaľovacieho procesu reformy spoločnej organizácie trhu s ovocím a zeleninou, ako aj reformy spoločnej organizácie trhu s vínom. Ich zásluhou budú plynúť do sektora finančné prostriedky na propagáciu konzumu ovocia a zeleniny, ako aj na program školského mlieka v objeme asi 8 miliónov eur. K ekonomickému posilneniu oboch sektorov dôjde prostredníctvom jednotnej platby na plochu ovocia a zeleniny a vinohradov. Navyše národný finančný balíček bude možné použiť na reštrukturalizáciu a modernizáciu nášho vinohradníctva a opatrení nariadenia rizík. Výška celkových priamych platieb v roku 2007, vrátane doplnkových národných priamych platieb dosiahla po prvýkrát od vstupu Slovenskej republiky do Európskej únie maximálnu možnú úroveň 70 % platieb poskytnutých v európskej pätnástke, čomu prispelo aj poskytnutie maximálnych doplnkových národných priamych platieb. Práve nárokovateľné priame platby z Európskej únie zabezpečili poľnohospodárskym prvovýrobcom kontinuitu financovania výrob finančnými inštitúciami formou úveru. Priame platby sa tak stali finančným stabilizátorom poľnohospodárskych podnikov a zároveň sa stali dôležitým finančným nástrojom v rozvoji a prispôsobovaní sa poľnohospodárskeho sektora v konkurencii v rámci Európskej únie i mimo nej. Na druhej strane však musím kriticky skonštatovať, že bývalá vláda prijala v rámci prístupových rokovaní podmienky s rozdielnou úrovňou podpory pre staré a nové členské štáty, čím vznikli veľké rozdiely v konkurencieschopnosti. Z celkovej podpory sektoru poľnohospodárstva pre všetkých 27 krajín Európskej únie, ktorá predstavovala za rok 2007 objem 50,6 miliardy eur, až 88,5 % pripadlo starým členským krajinám, t. j. európskej pätnástke a len 11,5 % európskej podpory bolo poskytnutých krajinám pristúpeným do Európskej únie od roku 2004, vrátane Rumunska a Bulharska. Existujú neprimerané rozdiely v úrovni podpory jednotlivých členských krajín. Priemerná podpora na hektár poľnohospodársky využívanej pôdy v európskej 27 bola takmer 276 eur na hektár. Najvyššia podpora bola na Malte až 1.960 eur na hektár, vo Fínsku 923 eur na hektár. Úroveň podpory na Slovensku dosiahla menej ako 147 eur na hektár, čo je len 53 % priemernej podpory v Európskej únii. Táto podpora bola zároveň najnižšia zo všetkých okolitých krajín. Rakúsko 539 eur na hektár, Nemecko 375 eur na hektár, Česko 241 eur na hektár, Maďarsko 170 eur na hektár a Poľsko 151 eur na hektár. Z toho jasne vyplýva, že Slovensko so svojimi 147 eurami je najnižšie a vlastne tým pádom sa mu zhoršuje aj konkurenčná pozícia. S ekonomickým rozvojom klesá relatívny význam poľnohospodárskeho sektora v slovenskej ekonomike. To, že sa Slovensku ekonomicky darí, vplýva na hrubý domáci produkt vytvorený v poľnohospodárstve, ktorý bol menší ako rok predtým a jeho podiel na HDP národného hospodárstva predstavoval 2,5 %. Pozitívny zvrat nastal vo vývoji poľnohospodárskej zamestnanosti, keď jej pokles bol podstatne nižší ako v minulosti. Jej podiel na celkovej zamestnanosti sa znížil len o tri desatiny percenta. Medziročný pokles predstavoval od roku 1990 historické minimum. Svedčí to o určitej stabilizácii sektora v tejto oblasti. V roku 2007 pracovalo v poľnohospodárstve podľa výberového zisťovania pracovných síl celkovo 75 tisíc osôb. V štruktúre zamestnanosti podľa veku výrazne medziročne klesol počet zamestnancov od 20 do 39 rokov, to je 17 % a zvýšil sa počet zamestnancov vo veku 55 až 64 rokov, to je približne 38 %. Ubudol teda počet zamestnancov v nižších vekových skupinách a naopak, zvýšil sa počet osôb v najstarších vekových kategóriách. Takmer 2/3 všetkých zamestnancov  poľnohospodárstva boli vo veku nad 45 rokov. Aj preto sa toľko venujem tomuto ukazovateľu, aby som poukázal na stále sa zhoršujúcu vekovú štruktúru zamestnancov v poľnohospodárstve a úbytok mladej generácie pracujúcej v tomto rezorte. Tu by som chcel navrhnúť pánovi ministrovi, aby rezort na riešenie tejto nelichotivej situácie naplno využil svoju možnosť vstúpiť do prípravy nového zákona o odbornom vzdelávaní, odbornej príprave z dielne rezortu ministerstva školstva, ktorého jedným z cieľov je priama spolupráca odborných škôl s trhom práce. Zamestnávatelia sa budú môcť podieľať na tvorbe obsahu vzdelávania, profile absolventa, tvorbe učebníc a učebných pomôcok, či vytváraní podmienok pre praktické vyučovanie a vzdelávanie pedagógov. Zároveň sa vytvorí priestor na vstup súkromného investičného kapitálu do odborného vzdelávania a prípravy. Pozitívom roku 2007 je dynamika rastu tvorby hrubého fixného kapitálu, ktorá bola v poľnohospodárstve rýchlejšia 22,5 % ako v hospodárstve 9,2 %. Investovanie v poľnohospodárstve sa oproti predchádzajúcemu roku výrazne zvýšilo, pričom investície vzrástli o viac ako 52 %. Poľnohospodárstvo dosiahlo kladný hospodársky výsledok, ako spomínal pán minister, iba 314 miliónov korún. Tento výsledok je aj dôsledkom rastu cien rozhodujúcich komodít najmä obilia, olejnín a mlieka. Ceny obilia v roku 2007 v niektorých prípadoch vzrástli až dvojnásobne, z čoho profitoval najmä sektor rastlinnej výroby. Tento priaznivý vývoj v jednom sektore mal však fatálne následky pre chov ošípaných, keď v dôsledku rastu cien kŕmnych obilnín a zmesí došlo k výraznému zníženiu rentability chovu a výkrmu ošípaných. Výsledkom je pokles stavu ošípaných až o 153 tisíc kusov, ako aj stavu prasníc o 1/5. Uvedený vývoj pokračuje aj ďalej a za prvých 7 mesiacov roku 2008 poklesli stavy o ďalších 153 tisíc kusov. Ku koncu júla 2008 tak medziročne klesli stavy ošípaných až o 30 %. Podobná situácia je aj v sektore hovädzieho dobytka s medziročným poklesom o 3,4 % a hydiny o 7,4 %. Uvedené čísla poukazujú na zložitý vývoj tohto sektora v poľnohospodárstve. Môžeme povedať, že situácia živočíšnej výroby sa v roku 2007 zhoršila a ako celok zaznamenala historicky nevídaný prepad. Je to dôsledok toho, že poľnohospodárska výroba sa v posledných rokoch neuberala cestou, ktorá by zabezpečovala väčšiu tvorbu pridanej hodnoty. Tento stav nám primeraným spôsobom neumožňuje zhodnocovať produkty rastlinnej výroby v chove hospodárskych zvierat. Ochudobňujeme sa tak o možnosť zvyšovania tržieb, strácame navyše ďalšie pracovné príležitosti a postupne dochádza k znehodnocovaniu výrobných kapacít. Pritom celková domáca produkcia mäsa sa na celkovej ponuke podieľa iba 56 %, keď celková produkcia mäsa klesla medziročne o 5,5 %. Produkcia hovädzieho mäsa, ovčieho mäsa prevyšovala domácu spotrebu, naopak stúpa závislosť na dovoze bravčového mäsa a hydiny. Napríklad, keď pred niekoľkými rokmi sme boli sebestační v produkcii hydinového mäsa, tak v minulom roku sme doviezli hydinu takmer za 1 miliardu a pasívne saldo pri hydine dosiahlo viac ako 300 miliónov korún. Domáca produkcia mlieka sa v celkovej ponuke podieľa iba 76 %. Myslím si, že na základe uvedeného nastáva čas využiť živočíšnu výrobu ako faktor rastu pridanej hodnoty, najmä v čase, keď sa celosvetovo počíta s pomerne veľkým nárastom dopytu po bravčovom, hydinovom mäse, ako aj mliečnych produktoch. Je však otázne, ako dokážeme čeliť tejto výzve a, samozrejme, v medzinárodnej konkurencii, keď sme nedokázali zastaviť úpadok v chove ošípaných a čiastočne aj v chove hydiny. Ako východisko z daného stavu vidím v reštrukturalizácii výroby, t. j. možnosti prechodu poľnohospodárskych podnikov na nový sortiment poľnohospodárskej výroby aspoň čiastočne a tým aj možnosť objavovať nové trhy lukratívnejšími cenami a inými odberateľmi. Zároveň chcem oceniť kroky tejto vlády ktorá v roku 2007 na revitalizácii živočíšnej výroby zaviedla platby na veľké dobytčie jednotky, ktoré zabezpečujú tak potrebný tok financií pri podkapitalizovanom sektore poľnohospodárstva. Dochádza tak k podpore sektoru chovu oviec, kôz, dobytka a mlieka. Problematickými zostávajú chovy ošípaných a chovy hydiny. Tu bude potrebné aj naďalej hľadať ďalšie nástroje pomoci pre tieto ťažko skúšané sektory a to prostredníctvom existujúcich, ako aj nových podpôr a v rámci titulu Európskou úniou povolenej štátnej pomoci. Konečným cieľom musí byť pozastavenie úpadku stavov hospodárskych zvierat. Ako som už v úvode naznačil, priaznivý vývoj bol ovplyvnený hlavne rekordne vysokými cenami obilnín a olejnín vplývajúci na celkový vývoj a situáciu vlastnej výroby v roku 2007, je v týchto dňoch minulosťou. Na ceny uvedených komodít v roku 2007 významne vplývala aj zvýšená nepotravinárska spotreba obilnín a olejnín v súvislosti so zvýšeným dopytom po surovinách na energetické využitie. Dopyt po uvedených komoditách tak významne ovplyvňuje realizačné ceny. Z pozitívneho cenového vývoja na trhu s lacnými komoditami sa však poľnohospodári dlho netešili, nakoľko situáciu dokonale využili dodávatelia vstupov, keď len počas druhého štvrťroka roku 2008 oproti roku 2007 vzrástli ceny osív a sadív takmer o 44 %, ceny energií a mazív o 26 %, krmív pre zvieratá o 27 % a stúpli ceny hnojív o takmer 50 %. V sledovanom období tak vstupy do poľnohospodárstva spolu vzrástli o vyše 19 %. Ide o neuveriteľný nárast, ktorý bude mať vplyv na činnosť mnohých poľnohospodárskych podnikov, pretože aktuálne ceny obilnín nepostačujú pokryť náklady na vstupy do poľnohospodárskej produkcie vzhľadom na rapídny nárast cien hnojív, pesticídov a energie v ostatných mesiacoch. Najmä, keď vezmem do úvahy údaj za rok 2007, ktorý hovorí o medziročnom náraste cien vstupov do poľnohospodárstva na úrovni 5,1 % a ceny poľnohospodárskych výrobkov sa zvýšili o 5,4 %. Naproti tomu ceny poľnohospodárskych výrobkov vzrástli pri porovnaní II. štvrťroka 2008 oproti roku 2007 len o 10,8 % pri raste vstupov o viac ako 19 %. Situácia sa tak v súčasnosti opäť obracia proti poľnohospodárom, kým vývoj vstupov a výstupov v poľnohospodárstve v roku 2007, naopak, viedol k miernemu uzatvoreniu cenových nožníc. Ceny vstupov do poľnohospodárstva sa v II. štvrťroku 2008 oproti roku 2000 zvýšili o 148 %, ceny poľnohospodárskych produktov len o 117 %, ceny potravinárskych výrobkov o 111 % a spotrebiteľské ceny potravín o 127 %. Potravinársky priemysel je vstupnou bránou pre veľkú časť domácej poľnohospodárskej produkcie. Potravinársky priemysel dosiahol kladný hospodársky výsledok vo výške 2,8 mld. Sk s výrazným medziročným rastom o 50 %. Vzhľadom na to, že potravinársky priemysel je ťahúňom celého agrosektora, je potrebné hľadať ďalšie cesty jeho podpory zo zdrojov Európskej únie, ako aj Slovenskej republiky. Prioritou musí zostať zdravotná nezávadnosť potravín a kontrola bezpečnosti potravín z hľadiska zabezpečenia najvyššej ochrany zdravia spotrebiteľa. Osobitne nepriaznivá je situácia v zahraničnom obchode. Obrat zahraničného obchodu s poľnohospodársko-potravinárskymi výrobkami sa v roku 2007 síce zvýšil o 12 %, avšak jeho nárast spôsobil výrazné zvýšenie dovozu o 16 % pri súbežnom náraste hodnoty vývozu len o 7 %. V dôsledku vyššej dynamiky rastu dovozu v porovnaní s nárastom vývozu tak záporné saldo agropotravinárskeho obchodu medziročne výrazne vzrástlo o 46 %. Pozícia agrosektoru sa v rámci celkového zahraničného obchodu Slovenskej republiky v porovnaní s predchádzajúcim rokom výrazne zhoršila, keďže sa zvýšil podiel záporného salda z 22 % v roku 2006 až na 115 % na celkovom salde zahraničného obchodu Slovenskej republiky. Saldo zahraničného obchodu s poľnohospodárskymi a potravinárskymi výrobkami bolo v období január až júl 2008 pasívne v objeme 15,1 mld. Sk. V porovnaní s rovnakým obdobím roku 2007 sa zhoršilo o viac ako 1,5 mld. Sk. Vo svojom vystúpení chcem taktiež poukázať na skutočnosti, ktoré sa taktiež vyskytujú v našom agrárnom rezorte. Negatívne výsledky nie sú spôsobené len vonkajšími vplyvmi, ale v mnohých prípadoch aj neschopnosťou manažérov zreštrukturalizovať výrobu, dotiahnuť transformáciu vlastníckych vzťahov, ktorá je veľmi potrebná pre zvyšovanie rentability a efektívnosti výroby. Je skutočnosťou, že slovenské poľnohospodárstvo bolo minulými vládami výrazne podfinancované, ale je aj pravdou, že veľa finančných zdrojov sa použilo neefektívne a v mnohých prípadoch, dá sa povedať, že sa doslova prejedli. Ale ja si myslím, že aj za takéto „využité či zneužité“ peniaze je v plnom rozsahu zodpovedné ministerstvo pôdohospodárstva, ktoré priznáva dotačné zdroje, ale najmä vytvára podmienky, za akých sa môžu tieto zdroje čerpať a za akých by mala byť aj kontrola efektívnosti využitia zdrojov. Aj vzhľadom na uvedené nesmieme dovoliť podceňovať význam poľnohospodárstva, pretože agrárny sektor nadväzuje nielen na potravinársky priemysel, ale tiež na viaceré dodávateľské výrobné odbory. Poľnohospodárstvo priamo i nepriamo podnecuje okrem svojich hlavných funkcií, akými sú kontrola bezpečnosti potravín z hľadiska zabezpečovania najvyššej ochrany zdravia spotrebiteľa, zdravotná neškodnosť potravín, ale aj krajinotvorba a rozvoj ostatných ekonomických aktivít dôležitých pre život obyvateľstva nielen na vidieku a, samozrejme, nezastupiteľný podiel pri zabezpečovaní cenovo dostupných potravín. Národnoštátnym záujmom Slovenskej republiky by preto malo byť udržiavanie produkčne výkonného poľnohospodárstva umožňujúceho efektívne celoplošné obhospodarovanie pôdneho bohatstva krajiny a využitie jeho produkčného potenciálu. Preto si myslím, ctené kolegyne a kolegovia, že je nevyhnutné doceniť význam pôdohospodárstva ako dôležitej súčasti národného hospodárstva a tvorcu kultúrnej krajiny. Ďakujem za pozornosť.