Záhumenský, Marian, poslanec NR SR (2014-05-14):
Áno, ďakujem pekne, pani predsedajúca. Ctené kolegyne, kolegovia, vážený pán minister, tak jak povedal pán minister, diskusia bola veľmi dlhá a nekonečná a odznelo tu strašne veľa poloprávd, neprávd a rôznych názorov od strašenia až cez vytvárania hystérie, čo sa okolo pôdy deje a čo sa s ňou ide diať, ale pravda je tá, že ak sa chceme pozrieť na celý návrh zákona, ktorý má skutočne za cieľ dať pôdu prednostne, umožniť nakúpiť pôdu poľnohospodárom, ktorí na nej hospodária a chcú hospodáriť. To znamená, že tu nie je ani tak primárne cieľ zamedziť zahraničným investorom vstupovať na slovenský trh, aby mohli hospodáriť, ale primárne je za cieľ zamedziť finančným skupinám a developerom a investorom, ktorí chcú na pôde špekulovať a zarobiť na úkor toho, aby poľnohospodári mohli vyrábať, a na úkor toho, aby likvidovali poľnohospodárske podniky v prospech buď energetiky, alebo v prospech investovania obrovských súm peňazí, ktoré pochádzajú z rôznych zdrojov. To znamená, toto je zmyslom a musím povedať, že v mnohých rozpravách to odznelo, že Slovensko desať, minimálne desať rokov od vstupu do Európskej únie nepripravilo dobrú legislatívu na to, aby sme týmto fenoménom zabránili. Ja som už včera povedal, že kto sú tí hlavní investori do pôdy, zahraničné finančné skupiny, ktoré majú na investíciu, sú to zahraničné finančné skupiny, ktoré investujú do poľnohospodárstva, domáce finančné skupiny, ktoré investujú na investíciu, a domáce finančné skupiny, ktoré investujú do energetiky. Toto sú hlavné skupiny, ktoré skupujú pozemky, a musím povedať, že do veľkej miery likvidujú slovenských poľnohospodárov obrovskou agresívnou, agresívnym vstupom a tým, že pri vstupe do Európskej únie sme neurobili primeranú legislatívu ako mnohé iné krajiny, a ktoré aj využili prechodné obdobie podstatne lepšie. Ak hovoríme, Česká republika má otvorený trh tak ako Holandsko, tak Česká republika počas tých sedem rokov urobila obrovskú kampaň a obrovský predaj pôdy – aj štátnej pôdy – pre poľnohospodárov. Vytvorili presné pravidlá a obrovské množstvo štátnej pôdy získali poľnohospodári, ktorí na pôde hospodária, a tam boli presné mechanizmy, kto môže nadobudnúť, ako môže nadobudnúť, ako sa robili dražby proste tej pôdy a tak ďalej. Keďže na Slovensku je tej štátnej pôdy oveľa menej a nestíha pokryť ani reštitúcie, tak štátna pôda sa nemôže dať nakupovať poľnohospodárom, aby stabilizovali svoje podniky. A presne to je ten problém, ktorý tu je, že podniky, ktoré sú ohrozené na svojej pôde, sú nestabilné a nemajú istotu, že budú môcť vyrábať, a aj tie investície, ktoré išli do tých podnikov, čo sa týka fariem alebo ovocinárstva, zeleninárstva, kde boli urobené obrovské investície aj za pomoci Európskej únie, aj za pomoci zdrojov z dotácií, tak stratia svoju hodnotu, stratia svoj zmysel a jednoducho budú nútení poľnohospodári ju odovzdať týmto developerom za smiešne ceny. Čiže toto je to riziko, ktoré je vážne riziko úpadku slovenského poľnohospodárstva, a preto tento zákon tu mal byť dávno. A keď som povedal včera, že nie je ten problém toho mesiaca preklenutia, že končí prechodné obdobie a teraz sa čosi udeje, ako nejaká apokalypsa nastane, že sa vykúpi slovenská pôda, toto nie je pravda. Aj obzvlášť ak hovorí kolega Hlina, že platí devízový zákon, áno, ten stále platí, čiže recipročne nemôžeme nakupovať, investori z iných krajín ako Európskej únie, pôdu, ale čo je smutné, je to, keď za prvej Dzurindovej vlády sa prijal devízový zákon, kde sa urobili veľmi mäkké podmienky pre občanov Európskej únie napriek tomu, že sme si vyrokovali 7-ročné prechodné obdobie, plus 3 roky sme ho mohli predĺžiť, čo aj Slovensko využilo, kde vlastne stačilo občanom Európskej únie, aby mali prechodný pobyt na území Slovenskej republiky, a 3 roky hospodárili na pôde, mohli nadobúdať pôdu do svojho vlastníctva. Ale najväčší problém bol ten, že sa nezabránilo nakupovať právnickým osobám. Toto bol základný problém, kedy sme mohli regulovať nákupy pôdy cez developerov a cez rôzne skupiny, lebo to všetko išlo v drvivej väčšine cez právnické osoby, a aj občania Európskej únie, ktorí u nás investujú do pôdy, tak investujú ju cez právnické osoby. Takže tento fenomén je a musím povedať, že tým, že obidve Dzurindove vlády odignorovali poľnohospodárstvo ako parazit spoločnosti, tak preto sa dostalo poľnohospodárstvo do toho stavu, a preto aj nastal tento boom ohľadne pôdy. Ale vrátim sa k jednotlivým kolegom poslancom, poslankyniam, v rámci diskusie, čo tu odznelo. Pán kolega Mikuš hovorí, že do poľnohospodárstva je potrebné priviesť konkurenciu. Áno, to s tým súhlasím. Konkurenciu treba priviesť, ale nemyslím si, že práve tieto finančné skupiny robia konkurenciu v poľnohospodárstve. Tieto finančné skupiny spôsobujú likvidáciu existujúcich poľnohospodárskych podnikov a komplikujú vlastne ich existenciu. Čiže toto nie je konkurencia, ktorú potrebujeme, ale potrebujeme poľnohospodársku konkurenciu, ktorá, si myslím, že je nutná, a tá súťaž musí prebiehať aj v rámci poľnohospodárstva tak, ako to je v iných, v iných sektoroch. Hovoril o nízkom nájomnom. Je pravda, že niektoré podniky platia stále nízke nájomné, ale práve dobrí poľnohospodári a veľkí poľnohospodári platia veľmi veľké nájomné. Dneska sa pohybuje nájomné od 100 do 140 eur, na juhu Slovenska to je niekde už okolo 200 eur plus dane, okolo 30 eur sa pohybujú dane. A keď hovorí, že platia nízke dane, tak chcem podotknúť a myslím, že to povedal kolega Fecko, ktorý povedal, že Slovensko je jedna z mála, ak nie jediná krajina, kde sa platí z poľnohospodárskej pôdy daň. Je to základný výrobný prostriedok pre poľnohospodárov a Slováci jediní platia daň z poľnohospodárskej pôdy. Iné krajiny túto záťaž, iní poľnohospodári túto záťaž nemajú. To znamená, že nájomné ide stále hore, už vlastníci si uvedomujú význam svojej pôdy, ale je tu aj taký iný fenomén. Ja poznám prípady, keď poľnohospodári ponúkli vlastníkom oveľa vyššie nájomné, ako dostávajú od súčasných užívateľov, ale tí vlastníci tú pôdu neprenajmú novým vlastníkom. Napriek tomu, že sú to dobrí poľnohospodári, dlhodobí poľnohospodári, že majú vynikajúce výsledky, že o nich to všetci vedia, tak napriek tomu nechajú svoju pôdu v družstve v svojej dedine, lebo jednoducho stále sú zžití s tým, že to je ich družstvo, a aj za oveľa nižšie nájomné, ktoré im splácajú povedzme dva roky dozadu, častokrát meškajú ešte viacej rokov, tak tú pôdu nechávajú v tých podnikoch a myslím si, že to je oprávnené rozhodnutie vlastníka, komu tú pôdu chce nechať. Tam, myslím si, že nie je možné robiť tlak na vlastníka pôdy, aby on musel dávať pôdu len za najvyššie nájomné. Je to jeho rozhodnutie. Ak chce z tej svojej pôdy a zo svojho majetku vyťažiť viacej, tak ponúkne tú pôdu alebo dá tú pôdu do prenájmu tomu, kto mu ponúka najvyššie nájomné, alebo sa rozhodne a povie si, áno, ja to nechám v mojej dedine, lebo to je naše družstvo, a budem dostávať 20 eur za ha pôdy a je mi jedno, že platia za dva alebo tri roky nájomné, že raz mi ho zaplatia. Čiže toto je skutočne fenomén, ktorý sa na Slovensku deje, a tento fenomén nie je ojedinelý. V mnohých poľnohospodárskych podnikoch sa platí nízke nájomné, a aj keď je ponúknuté vyššie nájomné vlastníkom pôdy, tak veľakrát nereflektujú na vyššie nájomné. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)