R. Rafaj, poslanec: (2007-09-20):
V ostatnom čase totiž dochádza od niektorých predstaviteľov – občanov hlásiacich sa k maďarskej národnosti na Slovensku, resp. aj od niektorých subjektov zastupujúcich buď menšinu alebo pôsobiacich v Maďarskej republike, k spochybňovaniu denacifikačných noriem upravujúcich povojnové pomery na Slovensku, známych v skratke aj ako Benešove dekréty, ale je to súbor viacerých noriem, ktoré upravovali v špeciálnom čase tesne po II. svetovej vojne usporiadanie pomerov a vyvrcholili viacerými dohodami, vrátane medzinárodných a bilaterálnych. Sme presvedčení, že je v záujme Slovenskej republiky, aby po viac ako 60. rokoch od skončenia II. svetovej vojny vzhľadom na tieto udalosti a požiadavky jednoznačne a nespochybniteľne deklarovala odmietnutie otvárania otázok súvisiacich s koncom a výsledkami II. svetovej vojny a prostredníctvom Národnej rady vyhlásila nespochybniteľnosť, nedotknuteľnosť a nemennosť právnych a majetkových pomerov vyplynuvších z týchto dokumentov, teda prezidenta Eduarda Beneša a Slovenskej národnej rady, ale aj ďalších. Preto došlo aj po rokovaniach s viacerými subjektmi – koalície aj opozície s navrhovateľmi – k úpravám pôvodného textu tak, že tieto povojnové rozhodnutia sa označujú ako rozhodnutia reprezentatívnych orgánov Československej republiky a Slovenskej národnej rady. Chcem zdôvodniť alebo odôvodniť tento návrh aj z titulu kompatibility nástupníckeho štátu s druhým nástupníckym štátom po bývalej Českej a Slovenskej Federatívnej Republike a upozorniť, že takéto uznesenie prijal aj parlament Českej republiky, a to uznesením Poslaneckej snemovne č. 2235 z 24. apríla 2002, pričom tretí bod uznesenia je úplne identický. To znamená, v treťom bode by sme skonštatovali, že právne a majetkové vzťahy, ktoré vznikli týmito rozhodnutiami, sú nespochybniteľné, nedotknuteľné a nemenné. Chcem tiež upozorniť, že podobné uznesenie už bolo na rokovaní tohto parlamentu v roku 2005 a prešlo aj prvým čítaním a bolo podstatne dôslednejšie, principiálnejšie čo do obsahu aj textácie. To, čo nie je uvedené v texte, ale to, čo by sme si mali pri plnej zodpovednosti uvedomiť, je fakt, že občania štátu sú zodpovední za svoju vládu a právne prostredie, ktoré spoluvytvárajú a že kladenie odporu voči tyranii, resp. totalite je trvalou občianskou a morálnou povinnosťou a nechránenie územnej integrity a suverenity štátu je neprípustné a rovnako tak porušenie zákonov na ochranu republiky v prospech agresorov, ktoré v čase vojny sú definované aj ako zločiny proti mieru. Tieto, pre niektorých možno prísne textácie navrhovatelia ani do prvej verzie nedali, takže naše uznesenie, ktoré by sme mali prijať, je predovšetkým za niečo a nie proti niečomu. Je za kontinuitu, právnu, spoločenskú, ale aj morálnu, je za nespochybniteľnosť udalostí, ktoré vyvolali v 2. svetovej vojne veľa tráum, rešpektuje stav, ktorý nastolili víťazné štáty a dohody s porazenými štátmi. Usiluje sa vniesť stabilitu do pomerov na Slovensku aj v strednej Európe, pretože máme za to, že takéto neustále spochybňovanie otázok súvisiacich s výsledkom a koncom 2. svetovej vojny neprospieva ani stabilite, ani dobrým bilaterálnym vzťahom s našimi susedmi. Ak by niekto pochyboval o opodstatnenosti takéhoto vyhlásenia, tak ako som v úvode skonštatoval, je spoločensky opodstatnené a dokonca naliehavé. Spomeniem naozaj len pár prípadov, ktoré vyvolali reakciu, ak odhliadneme, samozrejme, od kompatibility s normami, ktoré boli prijaté v Českej republike spomínaným uznesením z roku 2002. Strana maďarskej koalície 5. apríla 2005 pri 60. výročí Košického vládneho programu podpísala Deklaráciu, v ktorej žiada odškodnenie, teda odškodnenie v zmysle prijatých dokumentov, o ktorých hovoríme, a ospravedlnenie sa. Začiatkom augusta tohto roku predseda tejto strany ohlásil iniciatívu predložiť návrh na odškodnenie údajných obetí Benešových dekrétov do Národnej rady Slovenskej republiky. 7. augusta tohto roku pán poslanec Bárdos vyhlásil, že je morálnou povinnosťou SMK hovoriť o otázkach a riešení Benešových dekrétov. Čiže, len z posledného obdobia som si naozaj vybral pár jednoznačne nespochybniteľných a agentúrne potvrdených vyhlásení oficiálnych predstaviteľov a nebudem v dôvodovej časti hovoriť o tých, ktoré idú mimo územia Slovenskej republiky, pretože to nie je momentálne pre nás podstatné. Vážení kolegovia, chcem upozorniť, že touto problematikou sa zaoberala aj Európska komisia a prostredníctvom svojho hovorcu Jeana Christopha Philoriho jednoznačne odkázala, citujem: „Maďarskí a nemeckí politici so snahou o otvorenie Benešových dekrétov neuspejú.“ Takže návrh uznesenia je kompatibilný aj s postojmi Európskej komisie, pričom nie je našou snahou otvárať diskusiu o platnosti, či neplatnosti Benešových dekrétov, pretože toto je právne a medzinárodnoprávne vyriešené. Prijatím Listiny ústavných práv všetky tieto dokumenty stratili účinnosť, ale nie platnosť. Pričom chcem zdôvodniť, že občania, ktorí sa nejakým spôsobom subjektívne cítia byť poškodení týmito dokumentmi, už spadajú pod právomoc orgánov Maďarskej republiky, pokiaľ hovoríme o maďarských spoluobčanoch, ako to vyplýva z dvoch medzinárodných zmlúv, ktoré boli uzatvorené v roku 1946, 1947, no a vyvrcholili prijatím tzv. Štrbských protokolov. Taktiež chcem vytiahnuť na margo prísnosti týchto noriem Dekrét č. 33, ktorý hovoril o strate občianstva, ktoré bolo len dočasné, pretože mal 5 výnimiek, ktoré akceptuje celý demokratický svet. Ako som hovoril v úvode, občania sú zodpovední za stav prostredia, v ktorom sa nachádzajú. Čiže tí občania, ktorí boli proti rozbitiu republiky, ktorí sa prihlásili za občanov, ktorí neodhodili občianstvo na slamu a neprijali hneď druhé občianstvo iného štátu, okupujúceho štátu, a boli antifašistami, čiže prispeli k víťazstvu víťazných mocností, tak na týchto napríklad Dekrét č. 33, vzťahujúci sa k občianstvu, nebol uplatnený a neplatil. Takže, dámy a páni, dovoľte, keďže nechcem čítať celú dôvodovú správu, verím, že všetci ste si ju veľmi pozorne prečítali, mimochodom vychádzala aj z dvoch dokumentov a analýz, ktoré ešte v roku 2001 alebo 2002 prijalo ministerstvo zahraničných vecí a do vlády ich predkladal bývalý exminister Čarnogurský. Takže si myslím, že v dôvodovej správe je všetko povedané, všetky dôvody na to, prečo by Národná rada Slovenskej republiky, nezabúdajúc na utrpenie obetí 2. svetovej vojny, odmietajúc pokusy o spochybňovanie a revíziu zákonov, dekrétov, zmlúv a iných povojnových rozhodnutí slovenských a československých orgánov, ktoré by znamenali zmenu právneho a morálneho povojnového usporiadania, rešpektujúc dohody medzi víťaznými a porazenými štátmi, majúc na zreteli ustanovenia Dohody o výmene obyvateľstva medzi Československom a  Maďarskom z 27. februára 1946, Mierovej zmluvy s Maďarskom z 10. februára 1947 a Štrbského protokolu z 25. júla 1949, želajúc si rozvoj dobrých susedských vzťahov s Maďarskou republikou, usilujúc o pokračovanie integračného procesu v Európskej únii a v tejto jej vôli skončiť s otváraním otázok súvisiacich s koncom 2. svetovej vojny a jej výsledkami, vyhlasuje, že: 1. Ústavné, zákonné a politické rozhodnutia v rámci povojnového usporiadania boli prijaté tak ako v iných európskych štátoch v dôsledku 2. svetovej vojny a porážky nacizmu a vychádzali zo zásad medzinárodného práva reprezentovaného závermi konferencie v Postupime. 2. Povojnové rozhodnutia reprezentatívnych orgánov Česko-Slovenskej republiky a Slovenskej národnej rady nie sú príčinou diskriminačnej praxe a dnes na ich základe nemôžu vzniknúť nové právne vzťahy. 3. Právne a majetkové vzťahy, ktoré vznikli týmito rozhodnutiami, sú nespochybniteľné, nedotknuteľné a nemenné, inak povedané, tieto dokumenty sú obsolétne, čiže vyšli z používania. Dámy a páni, aj vzhľadom na to, že tento text prešiel pripomienkovaním naprieč piatimi politickými subjektmi, očakávam, že Národná rada Slovenskej republiky a všetci jej poslanci s vedomím zodpovednosti za stabilitu pomerov a v úcte k obetiam spred vyše 60 rokov budú hlasovať za prijatie tohto dokumentu. Ja vám ďakujem za pozornosť a za podporu.  (Potlesk.)