Dubovcová, Jana, verejná ochrankyňa práv (2014-06-10):
... som informovala príslušné inštitúcie vždy v jednotlivých správach, ktoré som odovzdávala. Ale tie nedostatky, ktoré majú systémový charakter, tieto centrá ani ich zriaďovatelia nemôžu sami odstrániť. Je tu jeden nedostatok, ktorý má systémový charakter a ktorý je možné takmer okamžite odstrániť a napraviť, a to je ten, ktorý sa týka výživy detí, to znamená ustanovením takých finančných pásiem na stravu detí, ktoré sú v 24-hodinovom ústavnom umiestnení, aby mali dostatok stravy. Naposledy boli tie finančné pásma upravené od septembra 2011, doteraz bez zmeny. A potvrdilo sa mi v každom zariadení, že strava, ktorú je možné na základe týchto finančných pásiem pre deti nakúpiť, nepostačuje v žiadnom prípade na to, aby mohli byť najedené. Sú hladné. Myslím si, že s nápravou takejto veci, keď ju verejný ochranca práv zistí, netreba vôbec meškať, lebo je to jednoduchá záležitosť. Napriek tomu mi nebola oznámená náprava tejto skutočnosti. Považujem za dôležité podrobnejšie sa zmieniť aj o navrhovaných opatreniach, ktoré uvádzam v správe, a o súvislostiach medzi týmito navrhovanými opatreniami a zistenými porušeniami. Ešte predtým musím povedať, že verejný ochranca práv v roku 2013 po prvýkrát využil niektoré svoje oprávnenia, ktoré mu vyplývajú zo zákona, napríklad predloženie mimoriadnej správy o svojich zisteniach vzhľadom na mimoriadny rozsah porušení práv a ich závažnosť, aj žiadosť o prednostné prerokovanie tejto správy, to bolo využité po prvýkrát, dvakrát som predložila vyrozumenia vláde v prípade orgánov verejnej správy, ktoré neprijali opatrenia. To bolo tiež využité po prvýkrát. Ako sa v praxi ukázalo, tak možno aj preto, že to bolo po prvýkrát, príslušné orgány sa s touto skutočnosťou nevyporiadali tak, ako by sa to vyžadovalo vo vzťahu k verejnému ochrancovi práv a k zisteniam, ktoré im predložil. No a pokiaľ ide o navrhované opatrenia a súvislosti medzi zisteniami a porušeniami a prečo som navrhla také opatrenia, aké som navrhla na strane 68 mojej správy, považujem za potrebné povedať: Z mojich zistení vyplýva, že orgány verejnej správy svojím postupom porušovali základné práva a slobody najčastejšie tým, že nesprávne konali v niektorom individuálnom prípade, a ako som už uviedla, tak vo väčšine takýchto prípadov boli prijaté opatrenia, ale v niektorých prípadoch ani pri tomto mojom konštatovaní sa orgán verejnej správy k opatreniam neprinútil. Do tejto skupiny patrí napríklad porušovanie spôsobené policajným zásahom na Budulovskej v Moldave nad Bodvou, aj vo vzťahu k postupu košickej samosprávy pri vysťahovaní osady Nižné Kapustníky neboli prijaté žiadne opatrenia. Po ďalšie, orgány verejnej správy sa najčastejšie dopúšťajú porušenia základných práv a slobôd osôb vykonávaním svojej bežnej činnosti, teda tým, ako majú nastavený svoj rutinný chod, do tejto skupiny patrí napríklad permanentné porušovanie práv detí na vzdelanie a na prístup k vzdelávaniu v tých prípadoch, ktoré uvádzam v správe, aj postup pri umiestňovaní detí do reedukačných centier a ich umiestňovanie v nich, aj nedostatočná právna ochrana detí, nezabezpečenie riadneho vypočutia dieťaťa v každom konaní, ktoré sa ho týka, a to, že sa nevenuje náležitá pozornosť názoru dieťaťa v konaní, ktoré sa ho týka, pretože nie je možné z úradných spisov zistiť, ako sa s týmto názorom, ak ho vôbec orgán verejnej správy zisťoval, ako sa s ním vyporiadal. Taktiež boli zistené nedostatky dostupnosti právnej pomoci cudzincom, a to je tiež z dôvodu nesprávneho postupu, respektíve nastavenia tohto systému. Taktiež vznikajú nedostatky v dodržiavaní základných práv uzavretosťou systému, ktorú si niektoré orgány verejnej správy ako keby pestovali. Sú uzavreté, neposkytujú informácie, neumožňujú právnu ochranu tým, že nepriznajú právo, nárok a nerozhodnú o tom, ale oznámia to listom. V korešpondencii dôkladnejšie nepoučia o možnostiach právnej obrany, neumožnia nahliadanie do spisov bez relevantného a najmä preskúmateľného dôvodu, neumožnia objektívne preskúmanie svojich postupov alebo neexistuje ani právna možnosť objektívneho a nezávislého preskúmania správnosti postupu orgánov verejnej správy, ako je to napríklad v tých prípadoch, ktoré uvediem aj neskôr a týkajú sa najčastejšie polície. Z pohľadu verejného ochrancu práv je dôležité, aby boli prijaté také opatrenia, ktoré zlepšia ochranu základných práv a slobôd fyzických osôb a právnických osôb v činnosti orgánov verejnej správy. Pri tvorbe a aplikovaní opatrení je možnosť oprieť sa o názory, ktoré vo svojej rozhodovacej činnosti už vyslovil Európsky súd pre ľudské práva. Ja som navrhovala opatrenia na odstránenie porušovania práv detí postupom orgánov verejnej správy, a to v oblasti uplatňovania práva detí na vzdelanie, a poukazujem, aby sme si uvedomili, že od roku 1960 podľa dohovoru o zákaze diskriminácie vo vzdelávaní sa za diskrimináciu vo vzdelávaní považuje aj poskytovanie vzdelávania nižšieho štandardu, ide o materiálnu stránku obsahu pojmu právo na vzdelávanie. Zopakujem moje zistenia, ktoré iba potvrdzujú dlhodobo známe a doteraz neriešené porušovania práv detí, ktoré majú znaky systémovej poruchy v oblasti ochrany týchto ich práv. K porušovaniu základných práv detí dochádza v uplatňovaní práva na vzdelávanie maloletých detí, ktoré sú vzdelávané v špeciálnych školách a špeciálnych triedach, pretože súčasný systém im takmer neumožňuje prístup k vyššiemu vzdelaniu, k maturitnej skúške, vysokoškolskému vzdelaniu oboch stupňov. Na porušovanie práv detí poskytovaním vzdelávania nižšieho štandardu som upozornila aj v súvislosti so zisteniami v reedukačných centrách. Po prvýkrát v júni 2013 a neskôr ešte v ďalších nasledujúcich správach. Medzi možné závažné porušovania detských práv patrí aj poskytovanie vzdelávania nižšej úrovne a kvality, ako už bolo povedané, a vlastne pri preskúmavaní ponúkaného vzdelávania a možnosti výberu povolania v týchto reedukačných centrách som poukazovala na zistené nedostatky. Osobitne sa porušovanie práva na vzdelanie týka detí, maloletých detí rómskeho pôvodu zo sociálne znevýhodneného prostredia. Svoje zistenia som preto uviedla v mimoriadnej správe, ktorú som už uvádzala a ktorú ste doteraz neprerokovali. V nej som navrhla aj také opatrenia, ktoré mali krátkodobý charakter a ich účelom bolo zabrániť, aby sa pokračovalo v porušovaní práv tých detí, ktoré mali byť zapisované do školskej dochádzky v januári 2014. Tým, že Národná rada sa nezaoberala týmito mojimi zisteniami, neprerokovala ich, neprijala ani žiadne opatrenia, a musím konštatovať, že opäť aj tie deti, ktoré išli na zápis do školského systému v januári 2014, sú deti, u ktorých je možné predpokladať, že vo väčšine prípadov došlo k porušeniu ich základného práva na prístup k vzdelávaniu. Taktiež poukázala som na to, že príprava detí, školská príprava detí, ktoré majú jazykovú bariéru, ak je vykonávaná iba v štátnom jazyku a aj školská látka je im takto predkladaná, sú tak isto nezvýhodňované vo vzdelávaní a spôsobuje to porušenie ich základného práva na prístup k vzdelávaniu aj na vzdelávanie ako také. Zaraďovanie veľkej časti rómskych detí pochádzajúcich zo sociálne znevýhodneného a málo podnetného prostredia najmä do špeciálnych škôl a do špeciálnych tried iba z dôvodu ich sociálneho pôvodu som konštatovala vo svojich správach. Ani súhlas rodičov, ktorý dávajú s takýmto zaradením, nemôžem považovať za informovaný. A tak isto diagnostika, podľa výsledkov ktorej trpí väčšina detí, ktoré pochádzajú alebo majú tento pôvod, mentálnymi poruchami, nie je dôveryhodná, lebo sa vymyká akýmkoľvek vedeckým poznatkom o ľudskom druhu. Ďalej nemôžem vylúčiť existenciu priestorovej segregácie prostredníctvom účelového určovania školských obvodov, vylučovanie rómskych detí v školách do rómskych tried, priestorovú segregáciu rómskych tried v rámci internej organizácie školy a vyučovania. Nemôžem potvrdiť, že by som bola zistila prieskumom čo i len jediný konkrétny prípad, že dieťa po zaradení do špeciálnej vzdelávacej vetvy bolo opakovane diagnostikované a po čase preradené do riadnej vzdelávacej vetvy. Hovorili o tom všetci, ale konkrétny prípad mi nikto nevedel poskytnúť. Ďalej musím znova opakovať, opakovane poukazovať na to, že aby sme deti vyučovali v materinskom jazyku, ak by si to niektorý z ich rodičov prial, ak pochádzajú z rómskej národnostnej menšiny, náš školský systém nie je vôbec pripravený. Na školách, na ktorých sme boli, vyše dvadsať, boli asi traja ľudia – učitelia, ktorí ako-tak vedeli hovoriť rómsky. A to isté sa týkalo aj ostatného personálu. Nazvem to takto, tento spôsob vzdelávania recykluje biedu. Má priamy dopad na neskoršie možnosti Rómov umiestniť sa napríklad na trhu práce či spolunažívať s väčšinovou spoločnosťou a má dopad aj na schopnosť väčšinovej spoločnosti spolunažívať s rómskou menšinou. Ja považujem za dôležité citovať z rozhodnutia Európskeho súdu pre ľudské práva vo veci D. H. a ostatní proti Českej republike, je to sťažnosť 57325/2000. 13. novembra 2007 súd uviedol: Česká republika nie je jedinou krajinou, ktorá sa borí s ťažkosťami pri poskytovaní vzdelávania rómskym deťom. Súd s uspokojením konštatuje, že na rozdiel od niektorých iných krajín sa Česká republika rozhodla tento problém riešiť. Súd uznáva, že v snahe o sociálnu a pedagogickú integráciu znevýhodnenej skupiny, akú predstavujú Rómovia, sa žalovaný štát musí boriť s množstvom ťažkostí súvisiacich okrem iného s kultúrnymi špecifikami tejto menšiny a s istou nevraživosťou zo strany nerómskych detí. Voľba medzi jednotlivými školami pre všetkých, špecializovanými zariadeniami a integrovanými zariadeniami so špecializovanými oddeleniami vyžaduje neľahké hľadanie rovnováhy medzi navzájom protichodnými záujmami. Napriek tomu potom súd konštatoval, že zo skutkových okolností toho prejednávaného prípadu, ktorý sa podobá na tie prípady, ktoré máme my tu, zaradenie do špeciálnej triedy a špeciálnej školy, súd skonštatoval, že sťažovatelia boli zaradení do škôl pre deti s mentálnym postihnutím, ich učebné osnovy boli nižšej úrovne než na bežných školách, kde boli sťažovatelia izolovaní od žiakov z väčšinovej populácie. V dôsledku toho sa im dostalo nižšieho vzdelania, ktoré ešte zhoršilo ich ťažkosti a ohrozilo ich následný osobný rast, miesto aby im pomohlo riešiť skutočné problémy začleniť sa do bežných škôl a rozvinúť zručnosti, ktoré by im uľahčili život medzi väčšinovým obyvateľstvom. Za týchto okolností súd nie je presvedčený, že rozdiel v zaobchádzaní medzi rómskymi deťmi a ostatnými deťmi bol objektívne a rozumne odôvodnený a že by medzi použitými prostriedkami a sledovaným cieľom existoval vzťah primeranosti. Ja upozorňujem na toto rozhodnutie. Nie je jediné. Toto je vo vzťahu k Českej republike, ktorej systém sa v čase, keď toto rozhodnutie bolo prijaté, na náš systém veľmi podobal. V Čechách už došlo k zmenám tohto systému. Z tohto dôvodu navrhujem, a to je súvislosť s navrhovanými opatreniami, zákaz, zákaz priestorového, organizačného, fyzického a symbolického vylúčenia alebo oddelenia rómskych žiakov v dôsledku ich príslušnosti k národnostnej menšine alebo v dôsledku ich sociálneho pôvodu, často v kombinácii s ich sociálnym znevýhodnením, od ostatných žiakov a upraviť povinnosti orgánov verejnej správy a zodpovednosť za kontrolu dodržiavania tohto zákazu. Tiež stanoviť sankcie za jeho porušovanie a zabezpečiť ich vykonateľnosť. Čiže ešte raz. Navrhujem zákaz priestorového, organizačného, fyzického a symbolického vylúčenia alebo oddelenia rómskych žiakov ustanoviť výslovne v zákone a zabezpečiť dodržiavanie tohto zákazu, stanoviť sankcie za jeho porušovanie a zabezpečiť vykonateľnosť tohto zákona. Ďalej navrhujem, aby boli prijaté opatrenia na zabezpečenie prístupu ku všetkým stupňom vzdelania aj pre žiakov so špeciálnymi výchovno-vzdelávacími potrebami, ktoré sú vzdelávané v špeciálnych školách a v špeciálnych triedach. Niektoré školy takúto možnosť majú a niektoré školy nemajú. Proste pozrieť sa na ten systém. Áno, navrhujem uskutočnenie bezplatnej predškolskej prípravy, nie, aby bola na papieri, ale aj v praxi, a to aj v štátnom jazyku, ak to vyžaduje záujem detí, a to v dostatočnom počte zariadení, s dostatočným počtom kvalifikovaných odborníkov, a sprístupniť možnosť predškolského vzdelávania najmä pre deti pochádzajúce zo sociálne znevýhodneného prostredia a pre deti, ktoré majú v predškolskom veku evidentne jazykovú bariéru, najmä rómskym deťom pochádzajúcim zo sociálne znevýhodneného prostredia s cieľom pritiahnuť ich k vzdelávaniu. Potom navrhujem postup v najlepšom záujme dieťaťa aj vzdelávaním žiakov rómskej národnostnej menšiny nielen v štátnom jazyku, ale aj v ich materinskom jazyku, najmä ak je to pre porozumenie učiva potrebné, v útlom veku hlavne. Bezplatné používanie všetkých potrebných učebných pomôcok a potrieb nielen počas vyučovania, ale aj počas prípravy na vyučovanie a zabezpečiť takýmto deťom odbornú pomoc pri príprave na vyučovanie s cieľom opäť získať ich pre vzdelávanie a zamerať sa v tomto úsilí aj na žiakov rómskej národnostnej menšiny. Navrhujem zabezpečiť dostatočný počet asistentov učiteľa vo všetkých školách a triedach, v ktorých sa vzdelávajú žiaci so špeciálnymi výchovno-vzdelávacími potrebami. Sú to návrhy, ktoré opakujem, zdôrazňujem v tomto svojom ústnom vystúpení. Sú uvedené v správe. Niektoré sú uvedené aj v mimoriadnej správe, ale sú veľmi kľúčové a rozhodujúce, preto ich znova pripomínam. Ďalej som zisťovala v oblasti stravovania, starostlivosti o deti, obmedzenia osobnej slobody dieťaťa za účelmi jeho reedukácie. Treba povedať, že základné právo je právo na slobodu, patrí aj deťom. V prípade, ak ide o dieťa, ktoré je umiestnené do ústavu, tak je to legitímny spôsob jeho umiestnenia, ak sa preukáže účel a ak sa preukáže, že toto umiestnenie plní účel obmedzenia slobody dieťaťa. Ja sa obávam, že v prípade, ak by som opakovane vykonávala prieskumy a nedošlo by k žiadnym zmenám v systéme reedukácie, musela by som konštatovať, že umiestnenie dieťaťa neplní svoj účel, že v každom prípade, ak dieťa bolo takto umiestnené, bolo porušené jeho základné právo na slobodu, lebo obmedzenie slobody neplní účel. Prečo to hovorím? Preto, lebo pre umiestnenie dieťaťa na reedukáciu neexistuje okrem ústavného zariadenia žiadna iná alternatíva. Ďalej, pri umiestnení dieťaťa do reedukačného zariadenia väčšinou víťazí tzv. inštitucionálny záujem. Už niekoľko rokov sa nevykonáva diagnostika takéhoto dieťaťa, neurčuje sa, aký spôsob reedukácie by bol preň najvhodnejší a ani aký typ vzdelania a čo by vlastne bolo potrebné robiť, aby sme takémuto dieťaťu otvorili šancu zapojiť sa do riadneho života v spoločnosti. Naopak, jedným z najdôležitejších kritérií pre jeho umiestenie je kritérium, kde je voľné miesto. Čiže je to úplne v rozpore so záujmami tohto dieťaťa, každého dieťaťa, ale aj so záujmami tých reedukačných zariadení, v ktorých sú deti, do ktorých sú deti takto umiestňované, lebo ony by sa mali špecializovať na určitý typ problémov, na určitý spôsob výchovy. Takisto sa nezohľadňuje ani to, že ako bolo dieťa doteraz vzdelávané. Niekedy je to bez úplnej nadväznosti na jeho predchádzajúci život. Čiže tento systém reedukácie nie je založený pre dieťa a nefunguje pre dieťa, ale, naopak, tento systém funguje pre systém. Preto to kritizujem a musím sa starať o to, aby došlo v tomto smere k prehodnoteniu a k náprave. Vo vzťahu k výchove som už uvádzala aj predtým, že boli zistené rôzne výchovné metódy, ktoré sa používali v reedukačných zariadeniach, tradičné, z minulosti, aj napríklad holenie hláv detí po návrate z vonkajšieho prostredia ako opatrenie proti všiam, povinné gynekologické a venerologické prehliadky dievčat po návrate z domáceho prostredia, čo je úplne absurdné, absolútne vylúčené, v rozpore so základnými ľudskými právami. Ako výchovná metóda sa používalo vyčleňovanie dieťaťa z kolektívu ostatných detí tým, že dostalo odlišný oblek, aby bolo viditeľné, že porušovalo nejaké povinnosti. Bol to trest. Takáto výchovná metóda je z pohľadu verejného ochrancu práv neprijateľná. Deti boli umiestňované po úteku za trest do ochranných miestností na 24 hodín. Takisto boli umiestňované do ochranných miestností, ktoré sú ustanovené zákonom z určitého dôvodu, ale nezohľadňoval sa tento dôvod a dĺžka pobytu. Čiže automaticky na 24 hodín, nech tam boli dané za čokoľvek. Aj keď sa napríklad po hodine upokojili a ostatný čas tam už boli vlastne obmedzované na svojej slobode bez akéhokoľvek titulu. Poukazujem na uzavretosť oddelení, demotivačné bodové systémy, dehonestujúcu komunikáciu s deťmi, vysvetľovanie pobytu dieťaťu, že si tu za trest miesto toho, aby mu to bolo podávané tým spôsobom, že je to jeho šanca na ďalší život. Jednotvárne, netvorivé využívanie voľného času, častokrát kasárenská disciplína, uzavretosť niektorých zariadení. V tých prípadoch, keď centrá mohli zmeniť svoje postupy a čo bolo v ich pôsobnosti, to sa už vo väčšine zariadení, v ktorých som bola, zmenilo v priebehu roka 2013. Opäť som si to preverovala vo februári a v marci 2014, čiže naprávame tieto veci spolu s vedením centier. Ale sú veci, ktoré majú systémový charakter a tie nemôže napraviť riaditeľ alebo riaditeľka centra. Z toho dôvodu je potrebné komplexne vyhodnotiť uplatňovaný systém reedukácie v Slovenskej republike a po komplexnom vyhodnotení prijať také opatrenia, aby tento systém plnil svoj účel. To znamená, aby bola ponúknutá deťom reedukácia naozaj. Opatrenia v oblasti výživy som už uvádzala. Tam sa to dá urobiť veľmi rýchlo, a to bezodkladne zvýšiť normatívy na zakúpenie stravy pre deti. Samozrejme, že som preskúmavala aj oblasť ochrany práv dieťaťa. To som už spomenula v prípade kolízie práv dieťaťa s právami jeho zákonných zástupcov. Dieťa v skutočnosti nie je ochránené. Funguje tu formálnoprávny systém, ktorý je z pohľadu verejného ochrancu práv neprijateľný. Preto navrhujem opatrenia, aby deťom v takejto situácii bola poskytnutá kvalifikovaná právna ochrana ich práv a oprávnených záujmov osobou znalou práva, aby takúto osobu museli súdy ustanovovať ako kolízneho opatrovníka dieťaťa. Taktiež navrhujem systémovú zmenu, aby úrad práce, sociálnych vecí a rodiny vystupoval v takýchto prípadoch ako opatrovník celej rodiny, pretože on – podľa zákona – má pomáhať rodine v kríze. Mohol by mať v súdnom konaní postavenie vedľajšieho účastníka so všetkými právami, ktoré k tomu patria. Je potrebné upraviť procedurálne pravidlá vypočutia dieťaťa v konaní, ktoré sa ho týka. Podľa mojich informácií ministerstvo spravodlivosti už niečo takéto pripravuje. Toto bola oblasť základných práv, ktoré sa týkali detí. Považovala som za dôležité v svojom ústnom vystúpení poslancov Národnej rady na tieto veci upozorniť aj v tomto komentári k správe verejného ochrancu práv. Potom je druhá veľká oblasť, na ktorú považujem za potrebné upozorniť vo svojom vystúpení, a to je oblasť základných práv, ktorá sa týka práva na život, ale aj na súdnu a inú právnu ochranu a iné základné práva. Považujem za veľmi dôležité, že prieskumom sa potvrdilo, že Slovenská republika nemá pre prípad podozrenia z možnej zodpovednosti policajtov, z podozrenia, že spáchali trestný čin, nezávislý orgán vyšetrovania, ktorý by sa mohol touto vecou zaoberať. Pripomínam zistené závažné nedostatky v postupoch polície z dôvodu, že policajný postup nebol objektívne a nezávisle preskúmateľný. V policajných oddeleniach, v ktorých polícia vybavuje prípady osôb, ktoré predviedla z rôznych dôvodov na políciu, nezaznamenáva kamerami spôsob, ako tieto osoby vybavuje, ako s nimi zaobchádza od ich predvedenia až po ukončenie ich vybavenia, iba sama o tom vyhotovuje alebo môže vyhotoviť písomnosť. V tejto situácii je predvedená osoba bez akejkoľvek právnej ochrany. Pre túto chvíľu, keď sa ocitá predvedená na polícii, nemá právne ustanovené svoje postavenie, nemá ustanovené svoje práva a pre túto situáciu nie je upravené ani jej postavenie vo vzťahu k polícii. A naopak. Predvedená osoba nie je nijakým spôsobom uchránená ani pred možnou policajnou svojvôľou. Preto je v 21. storočí nevyhnutné, aby spôsob, akým polícia vybavuje na svoje oddelenia predvedené osoby, bol zaznamenávaný kamerou a bol preukázateľný a kedykoľvek k dispozícii. O tom, že polícia nezaznamenáva svoje policajné zásahy mimo svojich oddelení na kamery, už je to verejne známa skutočnosť, resp. verejný ochranca práv len konštatuje, že niekedy zaznamenáva, niekedy nezaznamenáva, niekedy ich sprístupní, niekedy ich nesprístupní, a teda v tomto smere nemožno vylúčiť účelový postup. Aj toto treba podľa môjho názoru upraviť v legislatíve. Preto som navrhla na nápravu týchto skutočností opatrenia aj vo svojej mimoriadnej správe z augusta 2013, ktoré ste neprijali, nerokovali ste o nich. Zistila som, že polícia postupovala v rozpore s princípmi demokratického a právneho štátu, keď vykonala policajný zásah a nepreukázala existenciu legitímneho dôvodu na takýto zásah a okrem toho ho vykonala neprimeraným spôsobom, použila neprimerané donucovacie prostriedky a závažným spôsobom veľkému počtu fyzických osôb porušila ich základné práva a slobody a potom odmietla prijať zistenia verejného ochrancu práv aj opatrenia na ochranu základných práv a slobôd v konaní pred svojimi orgánmi. Opakovane poukazujem na to, že inšpekcia ministerstva vnútra nie je nezávislý orgán vyšetrovania. Takýto orgán totiž nemôže mať vzťah priamej či nepriamej podriadenosti k ministrovi vnútra a požiadavky na nezávislosť vyšetrovania nespĺňa tento orgán ani vtedy, ak by jej vyšetrovanie dozorovala prokuratúra. Teda orgán prokuratúry, ktorý so svojou právomocou vykonáva dohľad nad zákonnosťou vyšetrovania. K tomu, prečo som toto opatrenie navrhla a prečo je potrebné, aby Slovenská republika prijala všetky tri opatrenia vrátane tých kamier, odcitujem názory Európskeho súdu pre ľudské práva. Vo veci Eremiášová a Pechová proti Českej republike je rozsudok zo 16. februára 2012, išlo o vyšetrovanie možnej zodpovednosti policajtov za samovraždu vo väzbe. Súd ale pri preskúmaní tohto prípadu vyslovil aj svoje stanoviská na to, čo je nezávislé vyšetrovanie. Takže v tomto prípade konštatoval, že došlo k porušeniu čl. 2 dohovoru, pretože štátne orgány nevykonali účinné vyšetrovanie, a z hodnotenia súdu potom ďalej vyplýva – tá sťažnosť smerovala aj proti kontrole a sťažnosti, ktorú vykonávala inšpekcia ministerstva vnútra – a k tomu súd uviedol: „Vyšetrovacie orgány sa takmer automaticky spoliehali na záznamy a výpovede policajtov zo stanice, kde k incidentu došlo bez toho, aby z vlastnej iniciatívy vykonali ďalšie relevantné šetrenia. Sťažovateľom bol opakovane bez platného dôvodu odopretý prístup k spisu, a to napriek tomu, že táto skutočnosť, nahliadnutie do spisu, nemala podľa všetkého dopad na priebeh vyšetrovania.“ To je aj k tej uzavretosti tých postupov. Nemožno tvrdiť, že pri vyšetrovaní boli rešpektované požiadavky na adekvátnu starostlivosť a rýchlosť. Podľa zákona o českej polícii vyšetrovala trestné činy spáchané policajtmi inšpekcia, ktorá bola útvarom ministerstva vnútra priamo riadeným ministrom vnútra. V čele polície stál policajný prezident zodpovedný ministrovi vnútra, a teda všetky do vyšetrovania zapojené útvary priamo či nepriamo podliehali ministrovi vnútra. To nie je v súlade s požiadavkou dohovoru na inštitucionálnu a praktickú nezávislosť. Po tomto v Českej republike robili zmeny, podriadili inšpekciu priamo vláde, no a nasledoval rozsudok vo veci Kummer proti Českej republike z 25. júla 2013. Súd konštatoval, že povinnosť štátu podľa čl. 3 dohovoru v spojení s čl. 1 dohovoru začať efektívne vyšetrovanie, viesť vyšetrovanie s príkladnou svedomitosťou a rýchlosťou bol porušený. Súd konštatoval, že postavenie pracovníkov inšpekcie ako policajtov vykonávajúcich úlohy pre ministerstvo vnútra samo osebe výrazne oslabilo nezávislosť inšpektorátu. Na tom fakte nič nemení ani nezávislé postavenie dozorujúceho štátneho zástupcu v SR, je to prokurátor, ktorého prevažne dozorujúce právomoci nie sú dostatočné na to, aby vyšetrovanie prípadu inšpekciou mohlo byť považované za nezávislé. Súd pripomína, že nejde o prvý rozsudok voči Českej republike v tomto zmysle a že aj český verejný ochranca práv sa podobnými prípadmi zaoberal. Bola to svojím spôsobom priťažujúca okolnosť, že verejný ochranca práv upozorňoval na tieto nedostatky a štát na to nezareagoval. Je teda zrejmé, že Slovenská republika pre takéto prípady v hierarchii orgánov ochrany práva nemá nezávislý vyšetrovací orgán, ktorý spĺňa vyššie uvedené podmienky, a taktiež je zrejmé, že toto nie je ponechané na dobrú vôľu štátu, pretože podľa čl. 3 Dohovoru o ochrane základných ľudských práv a slobôd v spojení s čl. 1 dohovoru je to povinnosťou štátu, mať takýto orgán. Ja preto opakovane to navrhujem Národnej rade a apelujem na ňu, aby zriadila takýto orgán, pretože Národná rada Slovenskej republiky je podľa ústavy jediným orgánom v Slovenskej republike, ktorý má právo kreovať zo zákona nové orgány. Čiže upozorňujem na to, že všetky tieto opatrenia, ktoré som dávala do správy aj v priebehu roka 2013 aj do správy o svojej činnosti za celý rok 2013, sú zásadného významu a je potrebné, aby sa štát s nimi vyporiadal. Navrhovala som aj ďalšie opatrenia na zlepšenie ochrany základných práv, napríklad pri poskytovaní právnej pomoci cudzincom by bolo vhodné, aby § 27 ods. 3, tak ako bol novelizovaný, bol opäť vypustený z Občianskeho súdneho poriadku, aby sa rozšíril počet osôb teda aj na mimovládne organizácie, ktoré môžu týmto tretím osobám poskytovať právnu pomoc. Tiež opakovane prehodnotiť povinnosť lekárskych prehliadok pri nástupe do väzby alebo do výkonu trestu a navrhujem aj ďalšie opatrenia, sú na čísle listu 70, kde navrhujem riešiť právne postavenie občana, ktorý vykonáva menšie obecné služby, lebo je momentálne v akomsi právnom vákuu, jeho práva a povinnosti. Taktiež riešiť vdovské a vdovecké dôchodky opakovane navrhujem, pretože som to navrhovala aj v predchádzajúcom roku. Prijať aj opatrenia v oblasti správneho konania aj v špeciálnych zákonoch, ktoré sa týkajú rôznych úradných konaní tak, aby v prípade, keď rozhodujú negatívne o uplatnenom práve, boli povinné vydať rozhodnutia, a aby tieto rozhodnutia boli preskúmateľné aspoň v jednom stupni na základe podaného odvolania alebo iného opravného prostriedku. Tieto som považovala za najdôležitejšie z opatrení navrhnutých verejným ochrancom práv. A v druhej časti správy sa zaoberám postavením Kancelárie verejného ochrancu práv a podmienkami jej činnosti. Robím to preto, lebo to, aké má podmienky na vykonávanie svojej funkcie Kancelária verejného ochrancu práv, priamo ovplyvňuje funkciu ústavného orgánu verejného ochrancu práv. Verejný ochranca práv je totiž pri uplatňovaní a vykonávaní svojej pôsobnosti materiálne limitovaný práve podmienkami, ktoré má Kancelária verejného ochrancu práv. Ja som na to poukazovala už v predchádzajúcom roku a teraz opakovane poukazujem na to, že verejný ochranca práv od svojho vzniku až doteraz nemá vytvorené podmienky na svoju riadnu činnosť. Verejný ochranca práv nemá ani regionálne kancelárie, ani svoje sídlo, nemá potrebné personálne, materiálne a finančné vybavenie a nemá finančnú a personálnu autonómiu, ktorú verejný ochranca práv v krajinách, ktoré zriadili tieto inštitúcie, má mať. V odporúčaní 1615/2003 Parlamentné zhromaždenie Rady Európy potvrdilo dôležitosť ombudsmana v rámci národných systémov na ochranu ľudských práv a presadzovania právneho štátu. Jeho úlohou pri zabezpečovaní riadneho správania sa orgánov verejnej správy je vykonávať dohľad nad činnosťou týchto orgánov. V čl. 7 tohto odporúčania sa uvádza, že má mať úplnú autonómiu v otázkach týkajúcich sa rozpočtu a zamestnancov. Samozrejme, odporúčanie obsahuje aj iné odporúčania, napríklad týkajúce sa základného individuálneho práva na dobrú správu, ktoré tiež Slovenská republika zatiaľ nerealizovala. Pokiaľ ide o verejného ochrancu práv v Slovenskej republike, podľa zákona o verejnom ochrancovi práv má si určiť organizačný poriadok a počet zamestnancov. To je iba formálna vec, pretože verejný ochranca práv to určí, ale následne potom vláda a ministerstvo financií to nerešpektujú, čiže nerešpektujú jeho ústavné postavenie, nezávislosť. Aj rezolúcia Parlamentného zhromaždenia Rady Európy z roku 2013 č. 1959 vyzýva členské štáty, ktoré si zriadili inštitút ombudsmana, aby zaistili, aby tieto inštitúcie spĺňali kritériá predtým citovaného odporúčania Rady Európy. Okrem požiadaviek na prístup ombudsmana k Ústavnému súdu, na zdržanie sa hláv štátov, na zdržanie sa štátov znásobovania inštitúcií ombudsmanského typu vyzvali aj na posilnenie viditeľnosti týchto ombudsmanských inštitúcií, aj na ich podporu a vytváranie priaznivého prostredia pre ich činnosť, a to z toho dôvodu, že v právnom systéme, v ktorom parlament tvorí právne predpisy v oblasti základných práv a slobôd, je úlohou ombudsmana vykonávať dohľad nad výkonnou mocou z pohľadu uplatňovania týchto práv. V tejto rezolúcii z roku 2013 sa priamo vyzývajú parlamenty, teda aj náš, aby aj v tejto dobe krízy nevykonávali žiadne škrty vo vzťahu k rozpočtom verejného ochrancu práv. Ja musím konštatovať, že inštitúcia, ktorá má zabezpečiť plnohodnotné fungovanie verejného ochrancu práv v Slovenskej republike, doslova živorí. Napriek tomu Kancelária verejného ochrancu práv vybavila v roku 2013 alebo pracovala so 4 403 podaniami, vybavila 3 743 podaní, vykonala 11 tematických prieskumov a na mieste preskúmala vybranú činnosť v 43 inštitúciách, poskytla 827 odpovedí na stránke detského ombudsmana a poskytla 389 písomných usmernení. Je to ale približne iba polovica z tých úloh, ktoré by verejný ochranca práv Slovenskej republiky mal plniť. Neplní ich pre nedostatočnú kapacitu a finančné zdroje. Namiesto 34 právnikov môžeme zaplatiť tabuľkové mzdy iba devätnástim. Verejný ochranca práv by sa mal zaoberať napríklad preskúmaním zariadení, v ktorých sú umiestnené osoby s obmedzením osobnej slobody, napríklad sociálne a zdravotné zariadenia, psychiatrické oddelenia. Mal by preskúmavať zaobchádzanie s osobami v celách predbežného zadržania, podmienky v týchto celách. Mal by sa podrobnejšie zaoberať postupom cudzineckej polície, možnou diskrimináciou v postupoch a činnosti orgánov verejnej správy ako v systéme nielen s jednotlivými prípadmi. Mal by pripomienkovať zákony a mal by robiť analýzu prijatých zákonov z pohľadov dopadu na ochranu základných práv a slobôd. Nemá to s kým robiť. Mal by sa zaoberať ochranou životného prostredia, lebo je to základné ústavné právo. Nemá to s kým robiť. Verejný ochranca práv si nemôže zobrať poradcov, ako to môžu iné ústavné orgány. Čiže je množstvo oblastí, v ktorých by verejný ochranca práv mal pôsobiť, ale verejný ochranca práv Slovenskej republiky to ani nezačal robiť. Tak isto, keď idem napríklad preskúmavať podnet individuálny ako reprezentantka ústavného orgánu, mohli by vám to potvrdiť ľudia, musím prerokovávať vec s nimi v najbližšej kaviarni v niektorom meste, pretože verejný ochranca práv nemá žiadnu kanceláriu nikde okrem Bratislavy. Mohla by som sa dohodnúť s orgánmi samosprávy, ktoré by mi možno poskytli takýto priestor, lenže treba si uvedomiť, že tu je kolízia záujmov, pretože práve ich činnosť verejný ochranca práv tiež má preskúmavať. Čiže takéto bratstvá sú vylúčené. Na ilustráciu ešte uvádzam, že ministerstvo financií pridelilo Kancelárii verejného ochrancu práv napr. mzdové prostriedky na rok 2014 tak, že dovolilo láskavo, aby Kancelária verejného ochrancu práv mala 57 zamestnancov. Treba povedať, že ide o tabuľkové mzdy. Keby som v roku 2014 začínala na zelenej lúke, a kancelária by prijala 57 zamestnancov, ktorí nemajú ani jeden deň praxe, čiže by išli na úplne najzákladnejšiu priečku v svojej tabuľke, ktorá je v zákone ustanovená pre Kanceláriu verejného ochrancu práv, z pridelených mzdových prostriedkov by na ich zaplatenie chýbalo ešte 34 022 eur! Čiže je to prakticky nemožné obsadiť kanceláriu, a ešte k tomu kvalifikovanými právnikmi, ale aj iným, iným personálom. Takže záver. Mottom mojej správy bolo uznesenie verejných ochrancov práv V4, ktorí sa stretli v roku 2013 na území Slovenskej republiky, a stretli sa práve po tom, ako Národná rada vrátila verejnému ochrancovi práv úplne v rozpore s ústavou aj s jej oprávnením, aj so zákonom o verejnom ochrancovi práv správu. Verejní ochrancovia práv krajín V4 sa zhodli na tom, že úlohou verejného ochrancu práv je byť očami a ušami parlamentu. Ja myslím, že to predpokladá, že oči parlamentu by nemali byť slepé, jeho uši by nemali byť hluché. Myslím si, že každá inštitúcia má aj srdce, nemala by byť naplnená iba túžbou po eurách a po ochrane finančných vecí. Mala by si za svoj základ zvoliť to, na čom je Európska únia postavená, a to je ochrana základných práv a slobôd fyzických a právnických osôb. Ombudsmani V4 navrhovali, aby tak, ako je to aj v niektorých iných krajinách, sa zvážilo aj v Slovenskej republike, aby sa o správe verejného ochrancu práv nehlasovalo, aby bola iba prerokovaná, a to z toho dôvodu, že samotné hlasovanie môže vyvolávať pokušenie pre poslancov politicky hodnotiť činnosť verejného ochrancu práv podľa toho, ako sú zaradení v parlamente. Pritom práve parlament je ten partner pre verejného ochrancu práv, ktorému predkladá správu o svojich zisteniach preto, aby došlo k zlepšeniu činnosti orgánov verejnej správy. Taktiež verejný ochranca práv preskúmava všetky postupy orgánov verejnej správy ako jediný jedinečným spôsobom. Nevyvodzuje trestnoprávnu alebo pracovnoprávnu alebo inú zodpovednosť, ale apeluje na to, že niektoré postupy sú v rozpore so samou esenciou, podstatou základných ľudských práv, a preto sa žiada od štátu, ktorý je právny a demokratický, aby vo svojom vlastnom záujme jeho opatrenia zobral na vedomie aj sa nimi zaoberal. Neviem, či máte vedomosť o liste regionálneho prezidenta európskeho regiónu medzinárodnej organizácie ombudsmanov z apríla tohto roku, ktorý podpísali všetci členovia predsedníctva európskeho regiónu medzinárodnej organizácie ombudsmanov. Ja o ňom informáciu mám, pretože regionálny prezident a členovia Európskej rady v ňom uvádzajú; je to list pre predsedu Národnej rady Slovenskej republiky; že rada európskeho regiónu s obavami vníma problémy, ktorým čelí slovenský verejný ochranca práv. Ona označuje vo svojom liste vrátenie správy verejnému ochrancovi práv a nezaradenie jeho mimoriadnej správy na rokovanie pléna ako konanie bezprecedentné. Uvádza v liste, že verejný ochranca práv bude predkladať správy kritizujúce aktivity orgánov verejnej správy a v demokracii sa predpokladá, že tieto správy budú riadne prerokované a na ich základe sa vykonajú potrebné aktivity. Z tohto dôvodu apelujem na vás, vážení poslanci Národnej rady Slovenskej republiky, aj ako na jednotlivcov, aj ako na ústavný orgán ako celok, aby sa zaoberal vážnymi porušeniami základných práv a slobôd, o ktorých som vás v tejto správe informovala. Je to dôležité nie pre len akceptáciu zistení verejného ochrancu práv, ale je to dôležité pre posilnenie dôvery ľudí v inštitúcie právneho štátu a v to, že orgány verejnej správy majú skutočnú vôľu ‒ a nie iba formálnu ‒ dodržiavať a ochraňovať ich základné práva a základné slobody. Preto do vašej pozornosti dávam navrhované opatrenia a podčiarkujem, že z časového hľadiska, alebo z toho, ktoré je potrebné prijať čo najskôr, si myslím, že najskôr by bolo treba zdvihnúť stravné pre deti, že najskôr by bolo treba zriadiť nezávislý orgán vyšetrovania podozrení z porušovania právnych povinností policajtmi a taktiež by bolo potrebné zaviesť kamery na policajných oddeleniach, ako aj riešiť nevyhnutne a bezodkladne, aj keď to bude na dlhú trať, postavenie detí a ochranu ich práv a hlavne zaoberať sa vzdelávaním a prístupom k vzdelávaniu detí a, samozrejme, zakázať segregáciu rómskych detí. Ďakujem pekne.