P. Osuský, poslanec: (2001-11-07):
Preto je síce pravda, že je potrebné zdôrazňovať, že naša civilizácia má slobodu vo svojom centre, ale zároveň nie je možné ponechať túto skutočnosť bez ochrany. Iba ochranou slobody totiž dokazujeme, že si vážime všetku krv a životy, ktoré boli za ňu preliate, a dokazujeme aj to, že urobíme všetko pre to, aby sme ju ubránili aj do budúcnosti. V záujme samotnej slobody je predsa jej ochrana pred tými, pre ktorých nie je hodnotou, ale iba nástrojom k moci a jej zneužitiu. Konkrétnym príkladom je rozmach extrémizmu fašistického zamerania a myšlienok s tým spojených, ktoré máme dnes možnosť i v našej spoločnosti pozorovať. Máme možnosť vidieť podobný vývoj aj v českých zemiach. Tam po počiatočných demonštráciách a verejných totalitných prejavoch predsa len začala ruka zákona zasahovať. U nás represívne zložky dodnes nepovažujú hrozbu radikalizácie mládeže za vážny problém. Ten pritom existuje a rozmáha sa. Spôsob, ako sa mu rozhodneme postaviť, nespočíva len v dôslednom uplatňovaní už dnes legálnych možností, ale aj v rozšírení znenia Trestného zákona o vetu, ktorú navrhujem a ktorú som vám povedal. Táto veta nemení princíp § 261, iba ho konkretizuje tak, aby to bolo v prospech rozhodného a efektívneho pôsobenia represívnych orgánov. Minister spravodlivosti a vláda Slovenskej republiky vyjadrili k môjmu návrhu pripomienky. Na jednej strane ma teší, že stanovisko a predložený materiál ministerstva spravodlivosti nepodcenilo túto problematiku a vyjadrilo sa k nej zodpovedajúco čo do formy, ale už nie čo do obsahu. Zámerom môjho návrhu totiž nie je zníženie miery antisemitizmu a posilnenia tolerancie spoločnosti, ako sa píše v predkladacej správe uznesenia vlády Slovenskej republiky. Iste to nemožno vylúčiť ako vedľajší efekt, ale v zásade mojím apriórnym zámerom je potrestať tých, ktorí zneužívajú slobodu slova a kľučkujú v platnom zákone. Ako príklad si dovolím uviesť vetu. Tú vetu som si vymyslel a používam ju ako ukážku toho, ako jednoducho sa dá dnes vykľučkovať v tomto zákone. „Priatelia, samozrejme, že odsudzujem zločiny fašizmu, ale plynové komory sú židovský výmysel.“ V tejto vete som sa kategoricky dištancoval od sympatií a podpory fašizmu, čím som sa vyhol doterajšej dikcii § 261. Zároveň som v tej istej vete poprel zločin fašizmu. Neexistuje, aby bol dnes niekto za takúto vetu akokoľvek stíhaný, napriek tomu, že som sa pri predkladaní návrhu zákona na Úrade vlády dozvedel, že dnešné legislatívne normy umožňujú stíhať osvienčimskú lož. Neumožňujú! Podobne mojím zámerom nie je ochrana a prevencia pred traumatizujúcou emociálnou bolesťou dotknutých osôb. I to je napísané v predkladacej správe vlády. Na takýto cieľ predsa ľudské zákony ani stačiť nemôžu. Ale môžu chrániť slobodnú spoločnosť pred zneužitím jej mechanizmov na jej ovládnutie a zničenie jej výdobytkov. Štát teda má právomoc využiť zákony na to, aby organizácie či politické strany, ktoré naše usporiadanie ohrozujú, nielen rozpustil, ale ich predstaviteľov aj efektívne trestal. Opakovane chcem zdôrazniť, že neriešim utilitárny argument ministra spravodlivosti, že takáto úprava umožní tzv. negacionistom, teda tým, ktorí popierajú zločiny fašizmu, mať v médiách väčší priestor a reklamu alebo nebodaj, ako v priloženom rozhovore tvrdí Simon Weil, aby vyzerali ako mučeníci a obete. Naopak, riešim principiálnu stránku veci. To, či sa budú slovenskí antisemiti v médiách po tomto návrhu zjavovať na verejnosti viac alebo menej, je vedľajšie. Podstatné je, či za prípadné verejné popieranie zločinov, schvaľovanie a šírenie totalitných ideí budú môcť byť trestaní, alebo nie. Ostatne presne to sa týka aj interpretácie nástupu Hitlera k moci v Nemecku. V protiklade s názorom pána ministra som presvedčený, že nástup Hitlera k moci nebol daný nedostatočne liberálnym zákonodarstvom, ktoré mali nacisti údajne využívať na svoju reklamu, ale, naopak, príliš liberálnym zákonodarstvom štátu, ktorý nedokázal brániť slobodu a práva svojich občanov deň po tom, ako jedna strana získala 30 % hlasov v demokratických voľbách. Ak by bola Weimarská republika siahla po dostatočne represívnych nástrojoch moci, mohol byť Hitler dodnes príkladom vnútronemeckého problému, a nie zdrojom 2. svetovej vojny a smrti miliónov nevinných. Na záver mi dovoľte vyjadriť nádej, že práve takýto zákon pomôže aj na Slovensku brániť slobodu a práva jednotlivcov a bude prekážkou na verejné šírenie prejavov popierajúcich, spochybňujúcich alebo schvaľujúcich zločiny totalitných ideológií, čo by, ako vieme z dejín, neviedlo k ničom inému ako k logickým dôsledkom nastolenia organizovaného násilia a vraždenia nevinných. Preto nezabúdajme, Hitlerovmu vraždeniu v Treblinke a Osvienčime predchádzala organizovaná propaganda a príprava zločinov. Ak dnes bude oslava či len spochybnenie tých istých zločinov beztrestná, kto zaručí, že si vlastné dejiny neprežijeme ešte raz? Preto si dovolím túto snemovňu požiadať, aby sa Slovensko zaradilo do veľkej rodiny európskych demokratických krajín, ktorých zákonodarné zbory i ústavné súdy nepochybne ctia demokraciu a slobodu slova, ale napriek tomu podobný zákon, aký predkladám dnes, prijali. Ďakujem.