Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2015-03-10):
Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, keď som videl ten zhrozený pohľad pána Číža, tak mi dovoľte uviesť, že aby som tu teda fakt nebol za Truhlíka, že ku všetkému, tak či mám dostatočnú kvalifikáciu sa vyjadriť k zákonu o knižniciach, som bol v námestovskej knižnici vyhlásený trikrát za najlepšieho čitateľa ako malé dieťa a môj brat trikrát. Tak možno už len kvôli tomu mi nedá, naozaj, máme v rodine knižky radi, ale tak kratučko, pán minister, aspoň to vám viem sľúbiť, dobre? Ja som si pozrel ten zákon a ja sa teším všetkému, čo pomôže na to ešte, aby sa knižky dali kde kúpiť, hej? Ja som dokonca už aj stotožnený s tým, že máte knižky vedľa bôčiku, hej, že to už, aj to je možno riešením, hej, že proste v tých hypermarketoch, aj to, že teraz som čítal aj takú zaujímavú diskusiu, že ako vlastne jedna skupina aj pomohla predaju knižiek tým, že sa dostala do supermarketov. V zásade áno, v tomto som liberálny, že môže na tom niečo byť. Možno pomôže predaju, že sa bude Evita predávať hore bez, neviem, ale všetko, keď niekto číta, je to vždycky lepšie, ako keď nečíta. I keď pravdou je, že niekedy sa čítajú, alebo vydávajú niekedy strašné hlúposti. Takže tomu sa treba tešiť, že to bude a možno to je tá moja taká mierna obava, kto by ju nemal dneska, keď sme sa dočítali, že, a dokonca aj vy ste zareagovali, že Protimonopolný úrad v zásade nemá prečo reagovať, lebo nevie a nemá poznatky o tom, že by dochádzalo k monopolizácii niektorej v oblasti kníh. No tak to je pravda, že ja sa teda Protimonopolnému úradu ani nečudujem, lebo to by nikoho nenapadlo, hej, že je možné vytvoriť monopol aj v knihovníctve. A žiaľ, my sme taká krajina, kde sme na najlepšej ceste sa k tomu dopracovať. Tak pán minister zareagoval, že pripraví nejaký zákon o, to bude asi iný, o knižničnom fonde. Ja sa teším, neviem, čo to bude, ale nech to je, lebo mi naozaj to hrozí, že do kníhkupectva sa dostanete iba cez Riverpark. Ja neviem, viete, to, toho by som sa trošku bál. To boli časy, keď bola inkvizícia, ktorá to púšťala vonku, hej, a teraz to bude púšťať, ja neviem, možno na 5. poschodí v Riverparku budú robiť editorov, toho sa trošku bojím. Čiže naozaj by sme mali nájsť tie nastavenia také, aby to fungovalo, na túto legislatívnu iniciatívu som zvedavý. V rámci tejto, ktorú predkladáte, pán minister, dve veci sa chcem, pri dvoch sa chcem zastaviť. Trošku ma vystrašuje vzhľadom aj na tieto okolnosti, nespomínam to samoúčelne, že je tu tendencia ovládnuť ten trh, však koniec koncov prečo nie, však každému sa páči, je tam desiatka DPH, to sa dobre robí, dá sa to aj politicky zneužiť, koho knižku pred voľbami vycapíte na, to je, všetko vieme, všetko poznáme, vieme, kde žijeme, tomu rozumieme. Čo ma vystrašilo, tá zmena formulácie, ktorá možno je nepodstatná, ale je. Lebo ak doterajší zákon hovoril o tom, že regionálne knižnice zabezpečujú na základe zmluvných vzťahov doplnenie knižničného fondu, z toho, to bolo platné aj do teraz a ide z toho určitá obava, lebo nikto nevie, či zrazu tie regionálne knižnice nezistia, že najlepšie podmienky dáva IKAR, hej a tie zmluvné záväzky sa urobia a vo všetkých tých knižniciach budú, bude, fúka celé portfólio IKAR-u. Teraz meníte, a to nehovorím, korektný som, že to bolo aj doteraz. Čiže ak to chceli, tak to mohli aj teraz. Ale teraz meníte jednu formuláciu vo financovaní tých knižníc, čo je vždycky kľúčovým bodom a tam to cizelujete v tom, že to financovanie knižníc môže byť aj z príspevkov z rozpočtu obcí na nákup knižničného fondu, ak regionálna knižnica plní funkcie mestskej knižnice. Trošku je z toho obava, lebo ak regionálna knižnica môže robiť zmluvné záväzky na to, aby sa obnovovali knižničné fondy obecných knižníc a niekto, obecné knižnice môže nahradzovať aj školská knižnica, to znamená my nehovoríme o 40 knižniciach, neviem, koľko tam teraz, som sa na to pozeral, tých obecných a školských, to sú tisícky, ešte chvalabohu sú, hej, už bohvieako kde, niekde sú pavučiny, niekde nie, ale ešte stále je to veľa. Čiže ak by sa náhodou dostal ten systém fungovania aj tam, tak či sa náhodou nezjaví nejaký príspevok rozpočtov obcí, ktorý zaviaže, proste využije sa ten mechanizmus, že ten zmluvný záväzok tej regionálnej obce môže ten knižničný fond proste vytvárať takouto formou, ktorej vy to tam, teda niekde hovoríte, že nemôže byť samozrejme knižničný fond, musíte obnovovať na základe nejakých parametrov, všetko vieme, akceptujeme, ale vieme, kde žijeme. Mierna obava, pán minister, nemusíte ani teraz, možno v druhom čítaní si povieme, že nepodstatná a ja budem rád a ochotný tomu veriť, že nepodstatná, že to vôbec nič neznamená, vôbec nič, to nič neznamená, že nikto nebude nútiť obce vytvárať takéto fondy, posielať ich do regionálnych knižníc a regionálna knižnica na základe zmluvy s Ikarom trebárs, to bude zase tá šťastná zhoda náhod, že z desiatich deväť bude s Ikarom, nevieme, vieme, kde žijeme, verím, že to tak nebolo myslené. Chcem sa možno o trošičku viac zastaviť pri tom druhom zákone, ktorý novelizujete, a to je o tých galériách a to je také pre mňa zaujímavé, že si s týmto moc nepomôžem, ľudia by vedeli prípadne, o čom to je. My meníme aj teraz, formulácia, že galérie, čo sú, to je v poriadku, múzeá a galérie a čo zbierajú a čo kolektujú a ako k tomu pristupujú a meníme formuláciu, že výtvarné umenie sa nám mení na vizuálne umenie. Pri tom by som sa trošku pozastavil. Trošku sa toho bojím, pán minister. Ono to nie je synonymum. V slovenčine určite to nie je synonymum, to znamená výtvarné ergo nerovná sa vizuálne. Dnes, žiaľ, žijeme v dobe, kde je umením už všeličo, hej? Obzvlášť vizuálnym umením, hej, že vizuálnym umením v ponímaní dnešného, a to nedajboh poviete, že to nie je pravda, že to nie je umenie, tak vás ukameňujú, že aký ste vy barbar a ako nerozumiete umeniu. Čiže naozaj je tendencia predstavovať za umenie, špeciálne za vizuálne umenie už všeličo. Prečo to hovorím? Tým, že to meníme, tú formuláciu, tam sú aj povinnosti a povinnosťou teda Slovenskej národnej galérie je to adminovať, je, povieme to nejako, zbierať, sústreďovať, nakupovať samozrejme. Viete a toho sa trošku bojím. Pán minister, vy určite ako scenárista poznáte Ephraima Kishoma, napísal knižku Picassova sladká pomsta. Kishona. Ja som si nikdy nepotrpel na výslovnosť, ale viete, o kom hovorím. Bol to scenárista, a tá knižka je ináč fantastická. On v zásade zjednodušene povedal, že Picasso vedel maľovať, ale on zistil, že to tí ľudia kupujú aj tak a na čo by sa on trápil, lebo to (povedané so smiechom) dá strašnú robotu namaľovať poriadny obraz, tak proste zistil, že ten kubizmus mu kupujú tiež, no tak to povýšil, no a to bola tá jeho sladká pomsta. A tým to začalo, na tomto príbehu Picassa rozvíja to, že naozaj, že častokrát aké sú absurdné situácie, ktoré nastávajú a že sa to skrýva za umenie. A toho sa bojím, aby sme my sa nedostali do polohy, že Slovenská národná galéria bude nakupovať vizuálne umenie určitých autorov a budeme si tam všetci, a ten príbeh poviem, ten Kishon to tam spomína a na tomto dokumente, že aká je to absurdita. Urobili pokus, že opice nechali poskákať po plátnach. Normálne opice poskákali, a potom tie plátna zobrali a urobili v New Yorku výstavu a predstavili, že bude teda výstava jedného moderného, nádejného abstraktného maliara a on tam fantasticky rozoberá, že jak si tí veľmi cenení a vysoko vážení, v češtine som to čítal: „kritici mnuli bradu a pozerali na ten obraz a hledali význam, co tím chtěl umělec povedať“, až potom im povedali, že to poskákala opica. Naozaj to sa stáva, on rozprával aj o príbehu, a to je aj na mieste tu spomenúť, nemeckého Bundestagu, kde tam sa tá aj téma otvárala, že nemecký Bundestag kúpil inštaláciu, to bolo kreslo a z kresla išla nitka a také klbko, a teraz to ešte marka, neviem, či nie milión mariek za to zaplatili. Nemecký Bundestag zaplatil za toto umenie milión mariek. A tam sa vtedy rozvinula tá debata, že či to ešte je vôbec umenie alebo, že či proste, či to nie je len tunel na peniaze, lebo to je tiež jedna z teórií, ktorá hovorí, že to je vec, ktorú nikdy nikto nezmeria, že koľko to má cenu, cenu to má takú, ako je kto ochotný za to zaplatiť, hej, lebo tomu neviete stanoviť cenu, ani pán Kvasnička, ktorý je súdny znalec. To sa ťažko dá, si myslím ja osobne, ťažko stanoviť cenu, kreslo, z ktorého ide šnúrka. No a tam sa tá téma tiež otvorila, čiže, pán minister, ja nie som celkom komfortný s tým, že ak sme doteraz zbierali výtvarné umenie, tak teraz meníme v celom texte toho zákona, že ideme zbierať a ideme dokumentovať vizuálne umenie, lebo by ste neverili, kto tu všetko sa vydáva za umelca. Viete, to dneska ste umelec vtedy, keď máte dva stĺpčeky niekde v novinách, to si viete vybaviť. Jednu, otvoríte jednu výstavu v River parku a zrazu ste umelec. Viete, zrazu ste umelec. To, že dáte dve čiary cez obraz, ešte každý, kto povie, že čo to je za blbosť, ešte vy ste za nekultúrneho barbara, že nerozumiete modernému umeniu. Ja by som možno bol s tým, že by sme to kľudne, keď to doteraz bolo, výtvarné umenie je stále výtvarným umením, že ale nevylučujem, že môžeme hovoriť o moderných formách vizuálneho umenia, kde trebárs patria aj inštalácie, aj možno digitálna grafika, všetky tie nové prvky, o ktorých sa chcete obsiahnuť, ale podľa mňa by ten split tam mal byť, aby sme my to nezhrnuli, že nech ešte stále zbierame, dokumentujeme výtvarné umenie, lebo ešte verím, že niekto tu niečo vie namaľovať a už keď je to nevyhnutné, tak trebárs zdokumentujme a zbierajme aj tieto rôzne inštalácie, ktoré pre niekoho údajne majú cenu, pre niekoho to už je možno na diskusiu. Ale hovorím, do tej diskusie by som sa veľmi nerád, lebo akonáhle ju chytíte, tú diskusiu, vždycky ste za barbara, ktorý tomu nerozumie. Vždycky ste za burana, ktorý nerozumie modernému umeniu, (povedané so smiechom) ním som sa práve stal asi, ak to niekto bude teda analyzovať. Aj s tým rizikom som do toho išiel, pán minister, že naozaj by som bol vcelku opatrný v tom, že zbierajme stále výtvarné umenie a pripusťme, že v rámci tohto zákona, teda sa kolektuje výtvarné umenie a iné formy vizuálneho umenia, trebárs niečo také ma napadá narýchlo, nemám to úplne prerozmýšľané. Aby sme stále tam ten určitý rozdiel mali. Ja neviem, ako to kde uchopili v iných krajinách, ale toto sa mi javí ako možno pre túto chvíľu postačujúce. A možno nie, neviem. Však bojím sa toho, že čo všetko tu ešte budeme zbierať a budeme to vydávať za umenie. Ja som možno v tomto stará škola, možno nie, ale nechcem povedať, že obraz, alebo, čo je obraz, alebo nie je obraz, potom tam, viete, keby som trošku prehnal, tak poviem, dajte tam už, keď ste dali vizuálne, aj bytové doplnky, hej? Lebo to niekedy neviete ten rozdiel, či to je obraz alebo už je to bytový doplnok, hej? A potom, ale či máme zbierať bytové doplnky. A ja by som kľudne aj teraz skončil vo Viedni. Neviem, či ste boli, ale namaľovať nosiča vody je umenie. Hej a teraz ja by som ináč pristál aj na tú, aj by som možno bol ochotný dať peniaze za abstraktný obraz maliara, ktorý dokáže namaľovať nosiča vody, ale tento typ umenia on popiera a neguje ho tým, že napriek tomu, že ho dokáže, tak maľuje proste tú jeho výrazovosť, ktorú chce. To je úplne v poriadku, len my, sa bojím, že sa dostávame do polohy, že nedokáže namaľovať, a to, že to nedokáže, povyšuje alebo dokumentuje tým, že maľuje abstraktné a ešte nedajbože, keď ho nahriaknete, že či to je ešte vôbec umenie, tak zúri pena okolo neho, že jasné, že je, že tomu nerozumieme, no. Čiže asi by sa dalo dlhšie, nie celkom možno pre túto, pre tento parlament a pán minister, ja by som sa teda pripájal k tomu, že či by sme predsa len neboli v tomto ešte o niečo konzervatívnejší, ako, alebo ešte zostali v tom, ako to je. A prípadne, keď cítite, že je nevyhnutné to stočiť na vizuálne, tak to dajme, ako splitnime to, že aj môžeme zbierať aj vizuálne umenie, ale stále vieme, že existuje aj výtvarné umenie. Ďakujem pekne.