D. Jarjabek, poslanec: (2005-06-28):
Pokiaľ je rezort školstva úloha definovaná pri deľbe verejných zdrojov, aj zohľadniť špecifiká jednotlivých typov študijných programov priveľmi náročná a niet ochoty riešiť ju, potom asi naozaj nebude iná možnosť, než aby sme sa, ak bude väčšinová vôľa takýto typ štúdia v tomto štáte uchovať a rozvíjať, začali zaoberať návrhmi, ktoré tu pred časom ako inšpirácie z Poľska boli, teda presunu umeleckých škôl z pôsobnosti rezortu školstva do gescie ministerstva kultúry. Dámy a páni, priznávam, že som bol trochu v rozpakoch, keď som mal rozhodnúť, na čo upriamiť vašu ctenú pozornosť, nechcel som zneužívať vašu trpezlivosť, veď o mnohých problémoch sme tu hovorili, či už v spojitosti s problematikou novostavby národného divadla, keď nám tu rozliční ministri tejto vlády pána Dzurindu predkladali celkom protichodné koncepcie a o ďalších sme mali možnosť rozprávať v súvislosti so situáciou verejnoprávnych médií, ktorých postavenie síce vláda spečatila novými zákonmi, no pozabudla na drobnosť, že totiž každá služba čosi stojí a teraz sa tvári nezainteresovane, ba dotknuto, ak Slovenský rozhlas chce, aby štát svoj účet zaplatil. Nechcem tu už otvárať tému likvidácie štátneho fondu kultúry Pro Slovakia a nefunkčnosť grantového systému, ktorý nezmyselne podporuje tlak na nárast administratívnych kapacít v rezorte, pretože normálne tvorivý človek nedokáže tie formuláre ani vyplniť, lebo na to nemá nervy, nieto ešte prelobovať ich úspech. Ani k projektu Obnovme si svoj dom sa radšej pre tie škandály, s ktorými je spojený, vyjadrovať nebudem. V januári sme sa na mimoriadnej schôdzi parlamentu naprieč politickým spektrom na základe pádnych argumentov dohovorili, že stavom kultúry v tomto štáte sa zaoberať musíme a že nám vláda predloží analýzu situácie, návrh, ako sa z krízy dostať. Nazdávam sa, že práve tu by sa mohol prejaviť aj pán premiér, ak je schopný vládu medzirezortne koordinovať. Veď dnes naozaj nejde iba o to, aby jedna či druhá inštitúcia dostala nové zdroje, ide o tie zásadné a koncepčné zložitosti, ktoré presahujú rámec jedného rezortu. Pán predseda vlády sa však stále tvári, akoby sa úloha týkala iba rezortného ministra a jeho záujem o kultúru sa prejavuje nanajvýš prítomnosťou na prezentácii knihy o jeho vlastnej letnej túre po Slovensku či kyticami na premiérach, ktoré sa rozhodol poctiť svojou prítomnosťou. Vážený pán premiér, viete aspoň popísať, ak už nie zrozumiteľne vysvetliť, vývoj vzťahu vašich vlád k novostavbe národného divadla? Ako je možné, že raz je to priorita vládneho programu, aj keď nesplnená, a potom hŕba betónu, ktorej sa štát musí zbaviť, aktuálne zasa stavba, ktorú slovenská kultúra potrebuje a ktorá sa má z verejných zdrojov dokončiť. Rád hovoríte o svojich konzistentných názoroch, ale čo je potom toto? Svedectvo nekonzistentnosti názorov vašich poradcov a spolupracovníkov, alebo absencia vlastného názoru? Dámy a páni, vysloviť nespokojnosť s výkonom úradu predsedu vlády je iste závažný krok. Hlasovať o jeho odvolaní z tejto funkcie je prejavom vyššieho stupňa takejto nespokojnosti. V bilancii Mikuláša Dzurindu ako najdlhšie úradujúceho poprevratového predsedu vlády sa nájdu aj svetlé okamihy a nik mu ich neberie. Ale tých situácií a procesov, ktoré nezvládol a ktoré pod jeho vedením vláda vyriešila zle, polovičato a nie na prospech občanov štátu, z ktorých vôle a pre ktorých by vláda mala pracovať, je nepomerne viac. Ak Mikuláša Dzurindu neprestala baviť hra na hasiča neustálych koaličných sporov, ak ho vnútorne napĺňa sústavné obháňanie podpory pre každé jednotlivé rozhodnutie menšinovej vlády, je to jeho problém a jeho zábavka. Spravovať veci verejné tak, aby občan mohol byť na svoju vládu pyšný, dôverovať jej a spoliehať sa na to, že splní úlohy, ktoré jej vo voľbách zveril, to však nie je hra. To vážna úloha a poslanie. Pán predseda vlády Slovenskej republiky ju opakovane a dlhodobo nezvláda a vláda pod jeho vedením prijíma rozhodnutia, ktoré spoločnosť väčšinovo odmieta. Iste tu niekoľko ráz budeme počúvať a už sme počúvali o tom, že koalícia dostala vo voľbách dôveru na štyri roky, že má na to právo a že na takýto čas si rozvrhla svoje úlohy, ba že teraz to už bude lepšie. Pán premiér, ale to sme už od vás tiež počuli. Už vieme, že to len zlá a netrpezlivá opozícia sa derie k moci, že najneskôr rok 2001, to ste povedali, bude rokom prelomu a budeme sa mať lepšie. Už máme dávno za sebou to avizované posledné zdražovanie, to ste tiež povedali. Už poznáme tú pesničku o reformách, ktoré už prinášajú makroekonomický efekt a občanova peňaženka to pocíti až o mesiac či o pol roka. To všetko tu už bolo. To všetko sme už od vás počuli, pri všetkých týchto rečiach ste sa tvárili podobne seriózne a vážne, ako by ste sa tvárili, keby ste tu sedeli. Ale vieme aj to, že sme stále (Potlesk.) medzi najchudobnejšími v Európe, že máme vysokú nezamestnanosť, nízku cenu práce a minimum sociálnych istôt. Vieme, vážený pán premiér, že keby ktorýkoľvek z vašich obľúbených priateľov predsedov vlád a prezidentov v Európe i zámorí navrhol svojmu ľudu takú terapiou, ktorú ste naordinovali Slovákom a ostatným občanom tejto republiky, už by sa vo vládnom bavoráku či mercedese veru nepovozili. V demokratických štátoch totiž premiérov, ktorí nevládnu na prospech štátu a jeho občanov, netrpia a ani netolerujú. Jednoducho ich pošlú z úradu preč. A už vôbec tam neveria rečičkám o tom, že niektorá koalícia je jedine možná. Dámy a páni, nebude iste jednoduché ujať sa správy vecí verejných po skončení Dzurindovej éry. Nebude ľahké predovšetkým znovu presviedčať občanov, aby uverili, že vláda nemusí občanom škodiť a prijímať rozhodnutia, ktoré ťažko dopadnú na najpočetnejšiu skupinu tých najmenej solventných. Veľa driny bude treba vynaložiť na to, aby sa zjednodušila správa štátu, pretože za Dzurindu sa u nás stalo čosi nevídané. Pravica v príkrom rozpore s obsahom tohto politického pojmu vytvorila kafkovský labyrint štátnej administratívy. Vo vražednej kombinácii s obyčajou tejto koalície novelizovať zákony ešte skôr, ako vstúpia do platnosti, a najnovšie i nápadom novelizovať právne normy cez absolútne nesúvisiace zákony, ako vláda predviedla na príklade pokút za dopravné prostriedky, zamontovaných do zákona o Horskej službe, sa za sedem Dzurindových rokov podarilo čosi pre demokratický štát neuveriteľné. Veď pre občana tejto republiky, dámy a páni, je dnes malým dôvodom na oslavu získanie pasu, technického preukazu, výpisu z katastra, slovom absolvovanie jednoduchej operácie, ktorá by mala prebehnúť za desať minút. U nás si na to musíte brať dovolenku a pripraviť sa na hororovú tlačenicu. Aj to je, vážený pán premiér, iba detská nemoc reformizmu. Nie je to len jeden z množstva prejavov skutočnosti, že táto vláda sa prioritne koncentruje na seba samu a na udržanie svojich kresiel a na vládnutie samotné už jej veľa energie, času a vôle nezostáva? Dámy a páni, končím slovami, ktoré sa tu dnes budú skloňovať v mnohých pádoch. Premiéra a vládu, ktorá nefunguje, treba vymeniť. Každý deň odkladu spôsobí len ďalšie problémy a nepríjemnosti. To predsa vieme všetci. Tak teda nebuďme masochisti. Ďakujem vám za trpezlivosť, ale verím, že vaša trpezlivosť s pánom premiérom je už vyčerpaná. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)