B. Bugár, podpredseda NR SR: (2001-09-12):
Nech sa páči, máte slovo. P. Tatár, poslanec: Ďakujem pekne za slovo. Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, dámy a páni. Dovoľte mi v prvom čítaní ku kompetenčnému zákonu sa pokúsiť vysvetliť veľmi komplikovanú vec. Čo sa týka celej reformy verejnej správy, tak zákony prijímané v júni a v júli pre verejnosť boli zrozumiteľnejšie, lebo sa dali merať počtom vyšších územných celkov a nakoniec to dopadlo tak, že tí, ktorí chceli najprv 16, potom 12, sa uspokojili s 8 a zostali teda z vládnych poslaneckých klubov len KDH a SMK, ktorí hovorili, že to nie je dobré riešenie a potom my ako občianski konzervatívci a ďalší poslanci, niekoľkí poslanci z klubu SOP. To bolo pre verejnosť veľmi zrozumiteľné. Odvtedy sa to riadne zahmlilo, pretože osem je vraj dobrá správa. Ja si to nemyslím a tu je to ťažšie vysvetliť, o čo tu ide. Aký bol cieľ alebo aký je cieľ? A on zostane aj po diskusii k týmto zákonom. Aký je cieľ reformy verejnej správy? Cieľ je rozdeliť. Rozdeliť verejnú moc. To je cieľ. Nie rozbabrať, rozmazať, popresúvať. Ide o tie presunuté kompetencie § 4. Cieľ je rozdeliť. No tak, ako sa nedosiahlo prirodzených 16 regiónov, ale neprirodzených 8, tak tento zákon nerozdeľuje, ale presúva. A to sa veľmi ťažko vysvetľuje, pretože je tam veľmi veľa položiek. Pokúsim sa k tomu povedať jednoduché príklady. Najznámejšie alebo najjednoduchšie, a už sa o tom hovorilo, je spočítať to na presune financovania. Ak by sa rozdelili tie kompetencie, že len časť si nechá vláda vo svojej pôsobnosti, to znamená, vláda, krajské a dnešné okresné úrady, ktoré majú zaniknúť, tak koncepcia hovorí o 56 mld. v rozpočtovaní za rok 2000. Tie isté čísla sú, samozrejme, pre rok 2001 a 2002 vždy o kúsok primerane väčšie. Keď zrátame reálne navrhovaný prenos, prenos aj tých prenesených kompetencií, o tých číslach už tu hovoril pán poslanec Bauer, tak narátame 12 mld. Čiže aj tak sa dá porovnať, či sa delí, alebo presúva. Nedelí sa. Je to málo. Druhá vec je, že môžeme porovnávať tento návrh zákona s koncepciou a nech mi dovolí pokojne povedať pán poslanec Sopko z SDĽ, že ju prijala vláda Slovenskej republiky. Nie že ju neprijala v úplnosti. Prijala. A dokonca súčasťou toho uznesenia z apríla minulého roku je ešte aj uznesenie z roku 1999, ktoré hovorí špeciálne o kompetenciách, kde sú veľmi presne vymedzené. Čiže druhý problém je, že tento návrh zákona, ak by sme boli striktní a dodržiavali to, na čom sa vláda dohodla, mnohé kompetencie neobsahuje. Dá sa to vyrátať, či je to v oblasti všeobecnej správy, alebo aj v školstve. V zdravotníctve napríklad bola diskusia, či nemocnice prvého typu majú ísť do obcí. Nakoniec sa tam dostali, ale nepohlo sa s nemocnicami tretieho typu, vždy budú nato vhodné argumenty. To isté je v sociálnej pomoci, v kultúre, v doprave a v ďalších. Sú ministerstvá ako poľnohospodárstvo, ktoré neponúklo nič. Tretí okruh problému. Nechcem vymenovať absolútne všetky rozdiely, je ich veľmi veľa, ale chcem povedať príklady, v čom je rozdiel. Tretí problém je práve v tej prenesenosti. Nakoniec sa koalícia pred vládnym prijatím tohto návrhu rozhodla, že v § 4 v druhom odseku bude napísané, čo je označené ako samostatné, je samostatné a všetko ostatné je prenesené, pretože výhrada koaličných politikov bola, že nie je jasné, čo je prenesené a čo je samostatné. No tým, že sa § 4 rozšíril o odsek 2 a ešte aj o odsek 3, tak sme si veľmi nepomohli, pretože slovo samostatné sa tam vyskytuje vari štyrikrát, všetko ostatné sa obnažilo ako prenesené. To znamená, že tu nejde o rozdelenie, ale presúvanie kompetencií. Veľmi presne hovoria tí, ktorí hovoria, že samosprávy, teda obce a mestá budú slúžiť dnešnej štátnej správe. Keby tam bolo jasne napísané, že tie odbory okresných úradov, ktoré sú prenesené, prestávajú fungovať, zanikajú a že je termín, kedy sa z dnešných okresných úradov po ich redukcii stanú špecializované štátne správy, aj keď sa tu každý odvoláva, akú má dobrú vôľu a ako to v budúcnosti bude, tak by sa aspoň formálne priznávalo to, čo sa pred tromi rokmi zamýšľalo. Takže § 4 veci nepomáha a skôr to bolo lepšie predtým, keď by sa bolo skôr to slovo, že je to originálna samostatná pôsobnosť, dalo doplniť do mnohých iných kompetencií. Tým pádom by som ho radšej navrhol zrušiť. A poďme sa pozrieť na detaily. Ak je slovo samostatná kompetencia pri civilnej obrane, tak tu sa stal neuveriteľný trik. Je to špeciálna kamufláž. Zákon, ktorý civilnú obranu definuje, tam neubudla žiadna kompetencia štátnej správe, teda krajským a okresným úradom, a vymyslel sa takzvaný samostatný nový § 14a pre samosprávy, ktorý je paragrafom hovoriacim, že dodávajú podklady, zjednodušene povedané štátnej správe. Čiže to je podvod. To je jednoducho zákon, ktorý sa len tvári, že ide o decentralizáciu. On len rozmnožuje to, čo už aj tak existuje, lebo tie zložky samosprávy doteraz boli len obce a aj tak dodávajú podklady. Samozrejme, keď použijeme slovo samostatné a pozrieme sa, hovoril som, že štyrikrát je v tom zákone použité, je to oproti číslu 310 kompetencií veľmi veľký nepomer. Keď sa pozrieme na sociálne kompetencie, tak tam je naprosto porušená koncepcia v tom, že väčšina zariadení a pôsobnosti v sociálnej oblasti, v sociálnych službách, v sociálnej pomoci mala ísť obciam, pretože tie sú najbližšie občanovi. Či ide o originálne, alebo prenesené. Obce najlepšie vedia urobiť to, po čom tu tri roky voláme v rámci túžby a nerealizovaní reformy sociálneho systému. Aby bol adresnejší, aby niekto dávky a všetky veci dával naozaj tým, ktorí to potrebujú, ktorým sa nedostáva, a nedával tým, ktorí to nepotrebujú alebo dokážu obísť pravidlá. Ale to sa jednoducho inak ako pri občanovi urobiť nedá. A keď sa pozrieme na zákon a pozrieme sa na prílohu 11 a 12, to sú tabuľky zariadení, ktoré sa presúvajú, tak po všetkých diskusiách zostalo obciam vari sedem alebo desať zariadení. Sedem zariadení obciam, to je tabuľka 11. Vyšším územným celkom zostalo 370, čím sa naprosto porušila zásada v koncepcii a aj princíp subsidiarity, na ktorej je koncepcia založená. Čiže napriek tomu, že sa štyrikrát použilo slovo samostatný v zákone, ide len o istú, povedal by som, politickú hru, aj keď mnohí môžu stále tvrdiť, že lepšie toľko ako nič. Ja len hovorím, aký je rozdiel oproti tomu, čo sa to tvári byť a čo to v skutočnosti je. Nakoniec štvrtýkrát je slovo samostatné použité pri kultúrnych zariadeniach, kde je ale napísané, že samosprávy až po súhlase ministerstva, čo je ďalší typický rys tohto zákona. Štvrtý problém je, že mnohé kompetencie, ktoré mali byť presunuté, sa nepresúvajú, čiže zostávajú buď na ministerstvách, krajských, alebo okresných úradoch, čím legitimizujú naďalej existenciu najmä okresných úradov. Piaty problém, ktorý chcem spomenúť, je, že aj keď sa presúvajú kompetencie, že sú prenesené, rozmazané, nie rozdelené. Či je to zdravotníctvo, kultúra alebo školstvo tým, že si príslušné ministerstvo ponecháva stanovovanie pravidiel hry až do poslednej chvíle, do posledného rozhodnutia samosprávy, v podstate drží nad rozhodnutiami samosprávy svoju ruku pri prenesených kompetenciách. Obce a VÚC sú len slúžkami štátnej správy. Aj pri tých, ktoré sa odovzdávajú ako zriaďovateľské, ministerstvá nepriamo cez to, že tvoria pravidlá do posledných detailov, si udržujú posledné slovo pri rozhodovaní samospráv. Šiesty problém, a to sa tu prepletá, len ho treba zaradiť do zoznamu problémov, je, že nie je žiaden náznak rušenia okresných úradov. Aj keď sa tu stokrát povie, že to bude, ja chcem, aby to bolo. Ja to potrebujem mať s jednoznačným dátumom. A ten dátum nepotrebujem mať za horizontom tohto volebného obdobia. To je siedmy problém, že sa rozparcelovali tie paragrafy a rôzne články zákona na rôzne doby účinnosti s odôvodnením, že to treba pripraviť. Ale ak je to dva roky, tak ja už neverím tomu, že to tak dlho treba pripravovať. Tak zas by sa dalo vymenovať, čo je na ktorú dobu účinnosti určené. A posledný problém, taký väčší okruh problémov, je o tom, že z balíka šiestich zákonov, ktoré teraz preberáme v prvom čítaní v skrátenom legislatívnom konaní, zákony hovoriace o peniazoch a o majetku, ktorý sa má presúvať zo štátnych ustanovení na samosprávy, ani jeden nevyhovuje, dokonca ani takto nedokonale postavenému kompetenčnému zákonu. Budeme o nich hovoriť, ja sa stručne potom vyjadrím. Zákon o rozpočtových pravidlách nepriznáva žiadne originálne finančné zdroje, ponecháva všetko po starom. Spomína síce, že už existujú vyššie územné celky, spomína, že možno raz bude aj nejaké, ale v návrhu zákona naprosto nejasne definované prerozdeľovanie financií, takže s tým budeme musieť zápasiť pri prerokovaní toho zákona. Čo sa týka majetku, tiež sa vyjadrím k tomu podrobnejšie neskôr. Myslel som si, že vláda, keď dáva do skráteného režimu, že prepracuje tieto návrhy zákonov, ale neprepracovala ich. Pokiaľ by tam malo zostať, že majetok, ktorý prechádza zo štátu na samosprávy, bude, čo sa týka jeho určenia využitia, plne na rozhodovacej právomoci štátu, tak to nefunguje nielen v rámci kompetencií, nielen v rámci deľby majetku a deľby právomocí, ale to nefunguje ani vo vzťahu k ústavnému ponímaniu vlastníctva. To platí o tých dvoch zákonoch o majetku vyšších územných celkov a o majetku obcí. Z tohto hľadiska, samozrejme, ja na jednej strane môžem súhlasiť s tým, že každý drobný krok je dobrý. Ale potom drobný krok nazývajme drobným krokom, prenášanie kompetencií nazývajme prenášaním kompetencií, a nie rozdeľovaním kompetencií, tvorbou originálnych kompetencií, rozdeľovaním moci. Keď sa nato pozrieme, tak to je aj dôsledok úplne logickej politickej hry, pretože môžem zjednodušene začať, že opozícia podľa všetkých vyjadrení, ktoré sme mali doteraz aj v tejto rozprave, jednoducho nemá záujem na rozdelení kompetencií. SDĽ nemá záujem na rozdelení kompetencií a SDKÚ sa prispôsobuje tomu, čo hovorí SDĽ. Rozprávaním o tom, že sa to volá kompetencie, že by to chceli, je možné krátkodobo presvedčiť pri obrovskej zložitosti toho problému možno že malú časť verejnosti, že to niekto myslí úprimne. Ale musím povedať, že keď tie zákony nebudú potom v druhom čítaní v tých zásadných veciach, o ktorých som hovoril, a v druhom čítaní budeme hovoriť veľmi konkrétne aj s pozmeňujúcimi návrhmi dopracované, tak my nebudeme môcť za takéto zákony hlasovať, pretože to nepovažujeme za skutočnú decentralizáciu. Ďakujem pekne.