V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-05-17):
P. Oremus, poslanec: Vážený pán predsedajúci, pán minister, kolegyne, kolegovia, nie som pracovníkom v oblasti zdravotníctva, som okrem poslaneckého mandátu, ktorý mám v tejto snemovni, som poslancom Nitrianskeho samosprávneho kraja, a preto chcem také dva pohľady na zákony, ktoré boli predkladané, prezentovať. Jeden je pohľad, ktorý v podstate prezentujú i zahraničné médiá, a druhý je pohľad z pozície regionálneho politika v oblasti Nitrianskeho samosprávneho kraja. V tom prvom budem citovať zahraničných pozorovateľov, ktorí hovoria: Minister Zajac je obratný demagóg pri presadzovaní reformy, sľuboval všetko a všetkým. Uisťoval, že posilní práva pacientov, avšak vymáhateľné záruky sa z jeho zákonov vytratili. Najpodstatnejšia je tá, kde štát garantoval poskytnutie zdravotnej starostlivosti v najbližšom zdravotníckom zariadení, ktoré je schopné túto starostlivosť poskytnúť, na bližšie nedefinovanú minimálnu sieť týchto zariadení. Slováci majú vo zvyku porovnávať svoju situáciu s okolitými štátmi a zisťujeme, že Slovensko je v mnohých prípadoch najchudobnejší člen Európskej únie. Podiel zdravotníctva v hrubom domácom produkte je v Českej republike 7,2 percenta a v Slovenskej republike 5,8 percenta. Priemerná mzda v Českej republike je 17 800 Kč na Slovensku je zhruba 15 800 Sk. Nezamestnanosť vrátane skrytej nezamestnanosti je zhruba 17 percent, v Čechách 9 percent. I tieto skutočnosti spolu s reformou zdravotníctva urýchlili odchod slovenských zdravotníkov do zahraničia. Do krajín Európskej únie mimo Českej republiky odišlo v minulom roku 367 lekárov. Skutočným cieľom reformy je však ovládnutie verejných fondov súkromným kapitálom. Podľa nových zákonov sú slovenské zdravotné poisťovne premenené na akciové spoločnosti, tri z piatich zdravotných poisťovní ovláda finančná skupina Penta. Všeobecná zdravotná poisťovňa je akciová spoločnosť rovnako ako poisťovňa pre vojakov, policajtov a železničiarov. Zákon umožňujúci ovládnutie verejného zdravotného poistenia obchodnými spoločnosťami je svetový unikát. Zákonom bola zrušená i hranica 4 percent na režijné náklady poisťovní a dnes môžu spotrebovať, na čo chcú a koľko chcú. Tá istá spoločnosť, ktorá ovládla zdravotnú poisťovňu, ovláda i mnohé nemocnice s reťazcom lekární. Platí za zdravotnú starostlivosť sama sebe. Zákon jej umožňuje dohodnúť sa s rôznymi zmluvnými subjektmi na rôznych úhradách s rozdielom až 15 percent. To je rozdiel umožňujúci spoľahlivú likvidáciu a posilňujúci monopolizáciu. Na čom sa dá hlavne šetriť. Predovšetkým na mzdových nákladoch, ktoré predstavujú v mnohých nemocniciach viac ako polovicu všetkých výdavkov. Prepustia sa zamestnanci a ostatným sa znížia platy. V obchodnej spoločnosti nie sú viazané tabuľkovými platmi. Keď sa zníži zadlženie nemocníc, výsledkom jediného kroku, čiže radikálnym znížením výdavkov, miezd a nákladov môžem dokumentovať na nemocnici v Komárne, kde sú v podstate dnes už pod tabuľkovými stavmi, pod zdravotníckymi normatívmi, kde dnes je už problém s prevádzkovaním nemocnice ako takej. Vzrastá zisk, ktorý odteká mimo zdravotníctva. Kontrolné mechanizmy cez  Úrad pre dohľad nad poisťovňami nefungujú, pretože tento je obsadený a kontrolovaný politicky. Všeobecná zdravotná poisťovňa sa prakticky stala súčasťou ministerstva zdravotníctva. To je volené odpolitizovanie zdravotníctva. Reforma na Slovensku je krajne nepopulárna. A ministrovi nakoniec poďakujú len majetkoví podielnici v zdravotných poisťovniach a veľkých zdravotníckych zariadeniach. Tam, kde ide o peniaze, nemáva vďačnosť obyčajne veľkú trhovú hodnotu. To boli hodnotenia a citácie zo zahraničnej tlače, chcel by som teraz povedať taký pohľad svoj na reformy v zdravotníctve. Vo vzťahu k zdravotníckym zákonom zo zistenia roku 2004 možno konštatovať, že odrážajú reálny obraz celej transformácie koncipovanej ministerstvom zdravotníctva. V rámci rekapitulácie úspechov „rezortu zdravotníctva“ Slovenskej republiky za ostatné roky fungovania tejto vlády možno vyzdvihnúť niektoré rozhodnutia, ktoré sa nedajú označiť prívlastkom najšťastnejšie. Napríklad je to prevod zriaďovateľskej pôsobnosti na obce, mestá a vyššie územné celky v období, keď tieto z aspektu fiškálnej decentralizácie vôbec neboli pripravené a ani schopné delimitované kompetencie zvládnuť. Svedčí o tom napríklad zadlženosť drvivej väčšiny zdravotníckych zariadení, ktoré spadajú pod obce, mestá a vyššie územné celky. Títo zriaďovatelia z obáv o budúcnosť a následnú zodpovednosť hľadajú rôzne riešenia udržania chodu nemocníc či polikliník najčastejšie formou ich prenájmu. Vzhľadom na platnosť výnimky z exekučného zákona do 31. 12. 2005 sú obce, mestá i VÚC znovu pod tlakom časovej tiesne a často urýchlene schvaľujú rôzne pochybné koncepcie obetavých dobrodincov, ktorí cez rôzne formy podnikateľských subjektov, väčšinou právnických osôb, spoločností s ručením obmedzeným, neziskových organizácií či akciových spoločností sľubujú týmto zriaďovateľom bezproblémové fungovanie zdravotníckych zariadení, za ktoré preberajú zodpovednosť. Zaujímavá je skutočnosť, že väčšina nových, respektíve budúcich prenajímateľov, ktorých reprezentujú úplne nové, ale často aj pôvodné manažmenty zdravotníckych zariadení, ktoré doposiaľ nedokázali splniť vytúžený zázrak - vyrovnané hospodárenie, prezentujú širokej verejnosti zachovanie rozsahu, kvality či dostupnosti zdravotnej starostlivosti v privatizovaných alebo prenajatých zdravotníckych zariadeniach. S menším množstvom zamestnancov, ktorých budú môcť na prechodné obdobie zamestnávať s výrazne nižšími platmi ako doposiaľ. Otázkou zostáva, či z ušetrených prostriedkov s výrazne nižšími platmi ako doposiaľ budú  zabezpečované lieky, špeciálny zdravotnícky materiál, kvalitná strava a podobne, alebo sa tieto prostriedky investujú do zdravotechniky, obnovy budov, prípadne budú zákonnou tvorbou zisku nových majiteľov. Je scestné veriť tomu, že zostávajúci radoví pracovníci tej ktorej sprivatizovanej alebo prenajatej nemocnice s poliklinikou budú pracovať za nižšie mzdy, kvalitnejšie a obetavejšie. Je scestné podporovať filozofiu, že z prostriedkov ušetrených na mzdách zdravotníckych pracovníkov, ktoré sú aj tak oveľa nižšie ako priemerná mzda v Slovenskej republike, bude zabezpečovaný nákup, dostatočné množstvá liekov a potravín, pohonných hmôt, alebo bude zabezpečovaný iný zdravotnotechnický materiál. Otázne je, či v podmienkach súkromných prevádzok zdravotníckych zariadení si bude musieť pacient naďalej nosiť do nemocnice príbor, teplomer, mydlo, toaletný papier, či príbuzní, alebo pacienti  si na výzvy zdravotníckych pracovníkov na vlastné trovy budú kupovať jednorazové plienky, rôzne katétre a tak ďalej a pomôcky. Doposiaľ totiž pacienti touto formou sponzorovali štát, ak tak budú robiť ďalej, budú sponzorovať súkromné firmy. S dôvodnými obavami však možno jednoznačne predpokladať, že v privatizovaných  alebo prenajatých zariadeniach nastúpia síce tvrdé ekonomické pravidlá, avšak ich dopad na pacienta nebude pravdepodobne priaznivý. Kvalita starostlivosti o pacienta nebude na prvom mieste v hierarchii hodnôt nových prevádzkovateľov. Za maximálnu nespravodlivosť a diskrimináciu je potrebné označiť na jednej strane snahu a prísľuby pána ministra oddlžiť tie zdravotnícke zariadenia, ktoré po roku 2003 zostali v zriaďovateľskej pôsobnosti ministerstva zdravotníctva. Je namieste položiť otázku, čím si takúto výsadu zasluhujú tieto zariadenia. Poskytujú starostlivosť inej kategórii občanov ako zdravotnícke zariadenie delimitované pod obce, mestá či VÚC? Pracovníci zariadení, ktoré sú v zriaďovateľskej pôsobnosti ministerstva zdravotníctva, ich manažmenty majú iné výsady, podmienky, náplne, poslania ako pracovníci zdravotníckych zariadení, ktoré prešli pod iného zriaďovateľa? Pán minister, spomenula to už i pani poslankyňa Sabolová. Pýtajú sa pracovníci, ktorých sa to týka, či zákon č. 579 z 21. októbra 2004, ktorý vstúpil do platnosti od 1. 1. 2005, či môžete vymenovať aspoň jedno operačné či zásahové stredisko Záchrannej zdravotnej služby Slovenskej republiky, ktoré si plní dnes svoju úlohu v zmysle tohto zákona. Myslíme si, že nie. Spoločným menovateľom a prioritou číslo jeden v práci zdravotníckych zariadení vlády, Národnej rady Slovenskej republiky  by mal byť občan tejto republiky či už zdravý, alebo chorý. On je vystavený priamo i nepriamo hrozbám rôznych rizík na základe nekvalitných rozhodnutí ministra, vlády, ale aj parlamentu. Akosi sa už zabudlo napríklad na to, že len prednedávnom súdy rozhodli o povinnosti uhradiť vládou Slovenskej republiky pokutu i dlžnú sumu ČSOB vo výške 25 miliárd korún. Obrovskú sumu, ktorá zaťaží vrecká všetkých občanov tejto republiky len preto, že zodpovední ministri i vlády spred ôsmich rokov až doteraz nerozhodovali správne. Tieto prostriedky alebo ich časť mohli slúžiť občanom Slovenskej republiky, napríklad aj v oblasti deficitného zdravotníctva. Ďakujem.