Remišová, Veronika, poslankyňa NR SR (2016-11-29):
Vážené dámy, vážení páni, vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, dovoľte mi predložiť k návrhu zákona o štátnej službe pozmeňovacie návrhy. Niektoré z nich už prečítala pani kolegyňa. Ale ešte na úvod také možno zamyslenie k zákonu o štátnej službe. Zákon o štátnej službe by mal byť veľmi dôležitým zákonom. Lebo podľa zákona o štátnej službe budú pracovať desaťtisíce ľudí, ktorí sú zamestnaní v štátnej službe. Štátna služba nám poskytuje základné veci štátu, ako je napríklad bezpečnosť, vzdelávanie, dobré fungovanie daňových úradov, našu reprezentáciu v zahraničí. A preto je dôležité, aby do štátnej služby sme dokázali pritiahnuť tých najtalentovanejších ľudí. Aby skrátka neplatilo, že pre štát idú pracovať len tí, ktorí si nevedia nájsť uplatnenie inde, ale aby pre štát pracovali naozaj tí najschopnejší ľudia, ktorých v tomto štáte máme. Taká veľmi zaujímavá kniha, ktorá rieši problematiku fungovania štátnej služby, sa spomína aj v inšpiratívnej knihe od redaktorov týždenníka Economist a volá sa, že „Štvrtá revolúcia“. A autori v tejto knihe tvrdia, že najbližšia revolúcia, ktorá čaká demokracie a najmä demokracie západného typu, je práve fungovanie štátnej správy. Štátna správa a fungovanie štátu, a to neplatí len pre Slovensko, ale aj pre iné demokracie, žiaľ, v poslednej dobe zažíva krízu. Často je prebyrokratizovaná. Nestihla sa prispôsobiť technologickému pokroku. Tam, kde ostatné firmy, tam, kde súkromný sektor zareagoval okamžite, to znamená, že využil technologický pokrok napríklad na zníženie nákladov, na efektivitu, na otvorenosť, tam tá štátna správa zaostávala a stále fungovala tak, akoby sme ešte boli niekde v šesťdesiatych rokoch. Keď si pozriete niektoré úrady, tak vidíte, ale však o tom sme sa veľmi často bavili, o informatizácii verejnej správy, o prepojení rôznych registrov. Vidíte, že vlastne na niektorých úradoch stále ešte existujú papierové šanóny, kde sa vyhľadávajú informácie. A jednou z mála krajín, ktoré sa dokázalo veľmi úspešne prispôsobiť tomuto technologickému pokroku a dokázali adaptovať štátnu správu na modernú situáciu, bolo Švédsko. Švédsko, pretože tam, Švédsko je taká krajina, kde sa už všetko podstatné stalo, už mali aj vrchol demografickej krízy, teraz sú na tom stále lepšie a lepšie, takisto mali aj finančnú krízu pred tým, ako zasiahla finančná kríza Európu, no a vtedy zistili, že potrebujú zásadným spôsobom reformovať štátnu správu. A podarilo sa im to veľmi úspešne. Zatiaľ čo výdavky štátu vo všetkých ostatných krajinách dramaticky rástli, aj u nás keď si porovnáte výdavky, výdavky štátu za roky, ja neviem, po revolúcii dramaticky rástli, ale to sa týka aj Spojených štátov, aj Veľkej Británie, tak vo Švédsku sa im podarilo prekvapivo znížiť výdavky štátu zo 67 % HDP v roku ´93 na 49 % v roku 2014. Dokázali zreformovať školstvo, vytvorili tzv. slobodné školy, ktoré síce financuje štát, ale nereguluje spôsob výučby. A tak isto reformovali aj nemocnice. To bol veľmi dôležitý krok, kedy otvorili, otvorili registre, otvorili dáta, pacienti si môžu porovnávať úspešnosť liečby, kvalitu, kvalitu liečby. A v súčasnosti Švédi teda majú jeden z najefektívnejších zdravotníckych systémov v Európskej únii. Druhým problémom štátnej a vo všeobecnosti verejnej, verejnej správy je neustále sa zväčšujúca agenda, agenda štátu. Asi veľmi dobre poznáte také anglické, nejaký mysliteľ povedal, že, že „slušný Angličan sa so štátom stretol kedysi len vtedy, keď išiel na poštu, teraz ho štát otravuje už skoro stále“. No a je to fakt, že kedysi naozaj štát sa staral len o také základné funkcie. Staral sa napríklad o bezpečnosť, to bola polícia, strážil hranice, armáda. Postupne sa k tomu pridávali rôzne práva, právo na vzdelávanie, to znamená, že sa vybudovali vzdelávacie systémy, právo na dôchodkové zabezpečenie, vybudovali sa nejaké férové dôchodkové systémy, právo na bezplatné zdravotníctvo, vybudovali sa zdravotné poistenia a celý zdravotnícky systém. Čiže ten štát plnil stále väčšiu a väčšiu agendu a jeho výdavky sa stále viac zväčšovali, zväčšovali, zväčšovali a nafukovali. Ale popri tom zväčšovaní tej štátnej agendy nedochádzalo k nejakej, nedochádzalo k efektivite ani k meraniu kvality, ani k nejakému prehodnocovaniu toho, ako to, ako najlepšie tieto procesy robiť. A veľmi pekne to vyjadril Michael Bloomberg, mediálny magnát. On, viete, že dlho pracoval vlastne v korporátnom svete a potom sa stal primátorom New Yorku, no a vtedy čakalo ho teda také veľké rozčarovanie a povedal, že, hovoril, že je veľmi ťažké manažovať ten verejný sektor a štátnu správu, že to je skutočne veľmi ťažké. A povedal, že „v biznise môžete experimentovať a podporovať tie najlepšie projekty, zdravým projektom poskytnete finančné zdroje, nezdravé necháte zomrieť; v štátnej správe musíte celú pozornosť sústrediť na nezdravé projekty, pretože tie majú najhlasnejších obhajcov“. A to je pravda. V štátnej a verejnej správe skrátka nemôžete zrazu prestať poskytovať nejakú službu. Poviete si, že no dôchodkové poistenie je neefektívne, no tak prestaneme na tri mesiace platiť dôchodky. Skrátka sa to nedá a ten štát, aj keď sú tie služby neefektívne, musí ich poskytovať. Takisto si uvedomujem aj to, že keď hodnotíme teda tú výkonnosť štátu, že štát, žiaľ, niektoré služby, ktoré poskytuje, sa nedajú zefektívniť technologickým pokrokom, napríklad vzdelávanie. Vieme, že snažili sa mnohé univerzity teda zaviesť e-learning, ale stále v tom vzdelávaní budete mať tú postavu učiteľa, ktorá je skrátka vo vzdelávaní, vo vzdelávaní veľmi podstatná. A veľmi ťažko to vykompenzujete nejakým technologickým pokrokom alebo internetom. Čo však bolo veľmi podstatné, je, že hlavne v Ázii, napríklad známy Singapur, ale aj Čína, si zobrali príklad z toho, že zistili, že teda tá štátna správa je veľmi dôležitá pre dobré fungovanie štátu a inšpirovali sa dobrými prvkami v tých západných demokraciách plus si vytvorili taký vlastný systém. No a v škole, v Číne, pardon, v roku 2005 tak založili obrovskú akadémiu na vzdelávanie lídrov vo verejnej správe. Je to jedna obrovská prestížna univerzita na obraz Kennedyho inštitútu v Spojených štátoch amerických, ktorá sa venuje len výchove lídrov v štátnej a verejnej správe. A zistili, že je veľmi dôležité, že to, aké, aká štátna a verejná správa bude mať lídrov, tak, tak bude fungovať. No a tam sa venujú len takým trom, akože celý ten výučbový proces by sa dal zhrnúť do otázok, že čo funguje najlepšie a dá sa to aplikovať aj u nás. Čiže skúmajú všetky riešenia, čo fungujú vo svete, a skúmajú, či sa dajú aplikovať na tú Čínu. A, žiaľ, viete, že u nás sa často stáva, že štátna a verejná správa zabije akúkoľvek, často zabíja iniciatívu tých zamestnancov. Ak nejaký zamestnanec príde s nejakým nápadom alebo poukáže na niečo, čo nefunguje, tak zotneme mu hlavu, buchneme mu po hlave, lebo však v prvom rade treba by lojálny. No a ukazujú to aj mnohé, mnohé, mnohé teda kauzy z tej štátnej správy. A my sami dostávame desiatky podnetov, kedy za nami chodia zamestnanci zo štátnej správy, ktorí hovoria o tom, ako keď na niečo, na nejaké zlyhania poukážu alebo navrhnú nejaké zlepšenie zároveň, tak často sú degradovaní, v práci sú šikanovaní. A je to škoda, pretože štátna verejná správa, ktorá, hovorím, zamestnáva obrovské kvantum zamestnancov, tak by mala práve podporovať otvorenú a inovatívnu atmosféru. Všade inde tie inovácie vo všetkých ostatných sektoroch prosperujú, len nie v štátnej a verejnej správe. A ináč autori v tej knihe Štvrtá revolúcia uvádzajú aj príklad, ako práve v Číne podporujú inovácie vo verejnej správe, kde posielajú jednak svojich zamestnancov na taký job shadowing do korporátneho sveta, ale aj do mimovládnych organizácií. A teraz sa im podarilo zreformovať poskytovanie sociálnych služieb, napríklad. Teraz k samotnému zákonu. Ja som to už hovorila pri prvom čítaní, čo sa mi teda nepáči. Hovorila som o tom, že sa mi nepáči, že v zákone, v novom zákone o štátnej službe stále je veľmi veľa výnimiek na výberové konania. Hromadné výberové konania sa napríklad zavádzajú len pre absolventov. Hoci prečo sa neinšpirovať a prečo napríklad Európskou komisiou, ktorá má veľmi prepracovaný systém výberových konaní, a prečo ten systém výberových konaní nezaviesť aj na Slovensku? To samozrejme predpokladá to, že budete, že štátna správa by mala mať aj nejakú expertízu v manažovaní ľudských zdrojov. To znamená, že by nemalo to byť asi roztrieštené po jedných ministerstvách, ale mala by vedieť, mal by niekde byť prehľad, koľko miest budeme potrebovať napríklad nasledujúce dva roky v štátnej správe, aké typy miest. Mal by byť vyhlásený ročný plán výberových konaní a následne tieto hromadné výberové konania a štandardizované, bez toho, aby mohlo dochádzať k nejakému ovplyvňovaniu, by sa mali uskutočniť. Takisto som poukazovala na to, že vo výberových konaniach často je ponechaná možnosť len osobného pohovoru, že ústneho pohovoru, čo všetci vieme, že je veľmi subjektívne. Samozrejme ústny pohovor je dôležitý, ale možno až v treťom alebo štvrtom kole, kedy ten uchádzač už prejde nejakým objektívnym výberovým konaním. Ďalšie pozmeňujúce návrhy sa týkali, áno, týkali sa konfliktu záujmov. Týkali sa konfliktu záujmov z toho dôvodu, že je škandalózne, že tento zákon skrátka neriešil konflikt záujmov. Vieme, že konflikt záujmov je veľkým problémom u nás, vieme to z mnohých zmanipulovaných verejných obstarávaní, z mnohých chýb, za ktoré nebola vyvodená zodpovednosť, ale tento zákon nezavádzal žiadny proces riadenia konfliktu záujmov. A ja som si s hrôzou prečítala v týždenníku Trend rozhovor s ministrom Druckerom, kedy minister Drucker povedal, že, no, sa ho pýtal redaktor na nejakého zamestnanca, on hovorí, no ako som to mal vedieť, však ja predsa nemôžem si vo voľnom čase prezerať všetky registre, či niekto nie je v konflikte záujmov. Samozrejme, nikto od pána ministra neočakáva, že teraz si bude otvárať obchodný register a zbierky listín, ale čo však od neho očakávame, občania, právom to očakávame, že skrátka na každom ministerstve bude nejaký systém riadenia konfliktu záujmov. Ako sa môže stať, že nikde nie je zaevidované, či nejaký zamestnanec je v potenciálnom konflikte záujmov alebo nie je? A tak isto nie je povinnosť to oznámiť a tak isto nie je zadefinované, čo sa bude diať, ak tento konflikt záujmov nastane. Ďalšie, ďalší pozmeňujúci návrh rieši lehoty, teda podľa môjho názoru bolo škandalózne, lehota 5 dní. Hovoríme, že chceme pritiahnuť do štátnej správy talentovaných ľudí, a potom dáme, minimálna lehota na prihlásenie sa do výberového konania je 5 dní. To znamená, že niekde na nejakom portáli vypíšeme výberové konanie a za 5 dní je uzávierka. Čo myslíte, kto sa na to prihlási? No samozrejme len ten, komu niekto zavolá, počuj, mám také teplé miestečko prihlás sa, bude vypísané výberové konanie, za 5 dni sa to uzavrie, máš to v suchu. A máme aj výberové konanie, aj máme toho, koho sme chceli. Takže to bolo úplne absurdné. Ďalší plán výberových konaní... Aha, tomu by som chcela venovať trochu viac pozornosti, lebo sa vyjadrovali k tomu aj mimovládky, aj odborníci, aj teda zamestnanci Úradu vlády, a síce pozícia vedúceho služobného úradu. Mimovládka aj odborníci sa nazdávajú, že vedúci služobného úradu má byť nepolitická funkcia. Ja sa s tým stotožňujem. Myslím si, že vedúci služobného úradu môže byť nepolitický. Áno, mohol by byť nepolitická funkcia. Dokonca môžeme povedať, že áno, mal by byť. Má veľké personálne právomoci, môže disciplinárne trestať, môže udeľovať rôzne sankcie, čiže v ideálnom prípade by to mala byť apolitická funkcia. Čo sa však stalo? V novom zákone o štátnej službe vedúci služobného úradu nie je nepolitická funkcia a teda ani nebola vôľa, aby sa z vedúceho služobného úradu stala nepolitická funkcia. Skrátka, bolo mi povedané, že toto je rozhodnutie, že vedúci služobného úradu je politická funkcia. Dobre, je to politická funkcia, ale zároveň sa mu obmedzili, dali sa mu nejaké podmienky, že musí spĺňať vysokoškolskú prax, riadenie atď., ale jedna z podmienok bola, že najprv bolo, najprv bolo uvedené, že musí byť vybraný len zo zamestnancov štátnej správy, potom sa to rozšírilo na verejnú správu. Ale to je absolútne absurdné. Povieme, že to je politická funkcia, politická funkcia znamená, že si ho nominuje ten-ktorý minister a za neho nesie plnú zodpovednosť. To znamená, že keď mu spraví prúser vedúci služobného úradu, tak minister za to bude plne zodpovedný. To znamená, politická funkcia a vyvodí aj politickú zodpovednosť. Ale zároveň mu ukladáme, že nemôže si vybrať nikoho iného len z toho košiara ovečiek, ktoré sú už v štátnej službe. Ja si myslím, že to je, ak teda hovoríme, že vedúci služobného úradu má byť politická funkcia, za ktorú si minister berie plnú zodpovednosť, v tom prípade by vedúci služobného úradu, mal by si mať možnosť zobrať kohokoľvek. To znamená, že keď pán... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)