B. Bugár, podpredseda NR SR: (2005-05-20):
Otváram rozpravu a konštatujem, že som dostal písomné prihlášky do rozpravy dvoch pánov poslancov, za klub HZDS pána predsedu výboru Maxona a potom ešte pána poslanca Hanzela. Takže ako prvému dávam slovo pánovi poslancovi Maxonovi. Nech sa páči. M. Maxon, poslanec: Ďakujem pekne. Dámy a páni, chcel by som teda uplatniť procedurálny návrh. Môj procedurálny návrh je vládny návrh zákona (tlač 1047) o lesoch vrátiť predkladateľovi na prepracovanie. Pokiaľ sa týka procedúry, odporúčam, aby body 22, 23, 24,  25, 26, 60, 61 spoločnej správy boli vyňaté na osobitné hlasovanie. Dovoľte mi, aby som predložil pozmeňujúci a doplňujúci návrh k vládnemu návrhu zákona o lesoch, teda k tlači 1047. Tento pozmeňujúci návrh predkladám po dohode s pánom poslancom Bódym, ktorý je chorý. Navrhujem v bode 1 pozmeňujúceho návrhu, aby v § 9 ods. 5 sa písmeno e) doplnilo a znelo: „e) stavby a zariadenia slúžiace zdravotne postihnutým občanom“. Dovoľte mi krátke zdôvodnenie. Zákon umožní zjednotiť prípravu a budovanie stavieb a zariadení slúžiacich zdravotne postihnutým občanom, najmä športovo-rehabilitačných centier a rekreačných zariadení. Len pre objasnenie. Teda ide o snahu tie zariadenia, ktoré majú slúžiť bezprostredne zdravotne postihnutým či už z hľadiska rehabilitácie alebo či už z hľadiska aj vrcholového športu, ak sa to tak dá nazvať, zdravotne postihnutých. Je niekoľko takých konkrétnych prípadov na Slovensku, kde zdravotne postihnutí majú vybudované takéto centrá a ďalšie budovanie je viazané predovšetkým na tú zákonnú podmienku úhrady odvodov za záber lesného pôdneho fondu. Dámy a páni, to boli teda dva procedurálne návrhy a jeden pozmeňujúci návrh. Teraz mi dovoľte povedať niekoľko slov k vládnemu návrhu zákona o lesoch ako k celku. Celkom úvodom by som chcel povedať niečo o procedúre schvaľovania tohto vládneho návrhu zákona. Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre pôdohospodárstvo zákon prerokoval alebo rokoval o ňom, tak ako rozhodlo plénum Národnej rady Slovenskej republiky. Vzhľadom na to, že teda sme dostali obrovské množstvo pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov, rokovanie bolo prerušené. Ja som sa teda uchádzal o priazeň kolegov poslancov z výboru, aby sme našli spoločné riešenie v tom zmysle, aby sme sa dohodli na uznesení, že Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre pôdohospodárstvo vracia predkladateľovi návrh zákona na prepracovanie. Tento pozmeňujúci návrh nenašiel podporu vo výbore. Potom som mal ambíciu, aby sme mali čas na kvalitné spracovanie a diskusiu o tých pozmeňujúcich návrhoch, ktoré sme mali. Len v našom výbore, poviem pre vašu ilustráciu, odznelo 137 takýchto pozmeňujúcich návrhov, z toho 97 predkladateľ neakceptoval, a z tých 137 bolo približne 30 zásadných. Chcel  som teda vytvoriť pre výbor časový priestor na to, aby bolo rokovanie o tomto zákone presunuté na júnovú schôdzu Národnej rady Slovenskej republiky. Priznávam, že som zvolil nie celkom štandardný spôsob. A to je taký, že som sa rozhodol, že nezvolám rokovanie výboru a že nebude vyhotovená spoločná správa z rokovania výboru. V súlade s rokovacím poriadkom jedna tretina poslancov výboru ma požiadala o zvolanie rokovania výboru. Vo väzbe na rokovací poriadok to bola moja povinnosť. Takže výbor rokoval, tak ako som už uviedol, 18. mája a výsledkom rokovania výboru je spoločná správa, tak ako som vám ju uviedol. Dámy a páni, niekoľko slov. Napriek tomu, že nás je tu naozaj veľmi málo, ale považujem to za svoju povinnosť, aby som to prezentoval na pôde Národnej rady Slovenskej republiky. Ja som presvedčený, že vládny návrh zákona o lesoch vôbec nespĺňa tie parametre, o ktorých hovoril pán minister v úvodnom slove. Rovnako som presvedčený, že predložený návrh zákona o lesoch nemá uspokojivú filozofiu a nie je vôbec v tej filozofii, ako znela predkladacia správa. Toto svoje tvrdenie môžem oprieť o stanoviská vlastne všetkých zainteresovaných. Chcel by som povedať, že ak predkladateľ chcel dosiahnuť stav, aby nikto, koho sa bezprostredne tento zákon týka, s týmto zákonom nesúhlasil, tak sa mu to na 100 % podarilo. A chcel by som povedať, že zásadne odmietavé stanovisko predložili mimovládne organizácie, občianske združenia ako napr. Lesoochranárske združenie VLK alebo Natura 2000. Rovnako zásadný nesúhlas predložila Lesnícka komora. A výrazne negatívne stanovisko predložila Únia regionálnych združení vlastníkov neštátnych lesov, Združenie obecných lesov, Únia diecéznych lesov, Združenie vlastníkov spoločenstevných a súkromných lesov Banskobystrického kraja. Dámy a páni, všetky tieto samosprávne inštitúcie požadovali, aby bol vládny návrh zákona predkladateľovi vrátený na prepracovanie. Samozrejme, tie názory boli naozaj veľmi rôznorodé. Celkom iný pohľad na zákon má tretí sektor alebo teda mimovládne organizácie, celkom iný pohľad majú napr. súkromní vlastníci lesov alebo Združenie obecných lesov. Dovoľte mi ale povedať niekoľko pripomienok ešte k procedúre. Ja neviem to objektívne posúdiť, ale vlastne všetci zainteresovaní písomnou formou prejavili nesúhlas s procedúrou z hľadiska možností pripomienkovania tohto zákona. My sme teda na túto tému diskutovali aj s pánom ministrom pôdohospodárstva a nakoniec aj s generálnym riaditeľom Sekcie lesov, ktorý je tu na balkóne prítomný. A ich odpoveď bola, že aj teda tieto mimovládne organizácie mali príležitosť a nakoniec aj predstavitelia súkromných vlastníkov lesov mali možnosť zúčastniť sa pripomienkového konania. Ja vychádzam z toho, že písomne sme teda dostali podklady, že nemali túto možnosť. A pokiaľ teda ju mali, tak tým ich zásadným pripomienkam sa nevenovala pozornosť. Tieto organizácie to nazývajú alebo hodnotia ako neštandardný proces tvorby nového zákona o lesoch. Dovoľte mi povedať niekoľko vecných pripomienok. Po prvé. Pán minister v úvodnom vystúpení konštatoval, že sa zakladá ústavné právo vlastníkom lesov alebo tým, ktorí na lesnom fonde hospodária, uplatňovať si náhrady za obmedzený spôsob hospodárenia. Ja teda musím na základe aj odborných stanovísk konštatovať, že tu sa nezakladá vôbec ústavný nárok a dokonca ani nie zákonný nárok. Táto úhrada za obmedzenie hospodárenia by sa mala riadiť podľa tohto zákona čiže zákona o lesoch, ak to nevyplýva z iných zákonov, predovšetkým teda zo zákona o ochrane a prírode krajiny. Tu musím skonštatovať, že optimálne znenie tohto zákona si vyžadovalo vstúpiť do tohto zákona o ochrane a prírode krajiny, aby sa teda usporiadali aj tieto záležitosti. Ak pán minister tu hovoril, že vzniká ústavný nárok, tak pomerne veľkú časť úhrady za obmedzenia pre tých, ktorí hospodária v lesoch, by v budúcnosti malo platiť ministerstvo životného prostredia. Samozrejme, tie obmedzenia, ktoré vznikajú či už z hľadiska elektrifikačných sietí alebo plynovodov, ropovodov a tak ďalej, to je prirodzené, že ich bude znášať ten subjekt, na základe ktorého požiadavky sa tieto obmedzenia robia. Ale významná časť obmedzení bude vyplývať práve zo zákona o ochrane a prírode krajiny. A tu musím skonštatovať, že v rozpočtových dopadoch súvisiacich s týmto zákonom sa neuvažuje ani s korunou na takúto úhradu. Vieme, že už ministerstvo životného prostredia s týmito úhradami alebo náhradami, alebo ujmami má vážne problémy už aj v tomto období. Ak by sa malo naplniť to ústavné právo, ak nie ústavné, tak aspoň zákonné právo pre tých, ktorí sú akýmkoľvek spôsobom obmedzovaní, a v konečnom dôsledku je obmedzované ich vlastníctvo, tak sa vyžadovalo, aby v štátnom rozpočte na takýto účel boli vyčlenené prostriedky, aby to explicitne bolo uvedené aj v dôvodovej správe k zákonu. Na margo toho mi dovoľte, aby som skonštatoval, ako sa veľmi ľahkovážne s takýmito konštatovaniami narába. Sedí tu pán poslanec Muránsky ako jeden z hlavných predkladateľov zákona o úprave vlastníckych vzťahov k pôde a inému poľnohospodárskemu majetku v znení neskorších predpisov, o vojenských obvodoch. Určite si pamätáte, že ide o navrátenie majetku vo Vojenskom výcvikovom priestore Javorina. Prečo to spomínam? Uvádzam to ako bezprecedentný príklad toho, ako sa veľmi jednoducho napíše v zákone, že jeho uplatnenie si nevyžiada žiadne finančné prostriedky zo štátneho rozpočtu. A doslova citujem: „Predkladaná novela nebude vyžadovať prostriedky zo štátneho rozpočtu ani rozpočtu obcí, práve naopak, zníži rozpočtovú kapitolu Ministerstva obrany Slovenskej republiky v časti Výdavky na zabezpečenie činností štátneho podniku Vojenské lesy a majetky.“ No a aby to nebolo všetko ešte zhrnuté a podčiarknuté, tak predkladateľ je, samozrejme, povinný predložiť aj stanovisko odboru štátneho rozpočtu ministerstva financií. A v tomto stanovisku odboru štátneho rozpočtu k rozpočtovým dôsledkom návrhu skupiny poslancov Národnej rady na vydanie zákona, ktorý som spomínal, v znení neskorších predpisov sa hovorí: „V dôvodovej správe predloženého návrhu sa uvádza: „Predkladaná novela nebude vyžadovať prostriedky zo štátneho rozpočtu ani z rozpočtu obcí.“ Odbor štátneho rozpočtu sa s uvedeným konštatovaním stotožňuje.“ Dámy a páni, alebo myslím si, že sú tu len páni, bolo by to v poriadku, pokiaľ by sme nedostali zhruba asi 2 týždne dozadu informáciu, že zo štátneho rozpočtu minister obrany bude požadovať na odmínovanie tohto územia čiastku približne 1,5 mld. Sk. Súčasne teda minister obrany skonštatoval, že nemôže presne definovať, či to naozaj bude 1,5 mld., že je potrebné ešte spraviť dôkladnejšie analýzy. Takže, dámy a páni, my bez akýchkoľvek problém schválime zákon, stotožníme sa s názorom predkladateľov, že tento zákon nebude mať žiaden dopad na štátny rozpočet, a po roku alebo po 14 mesiacoch sa začne diskutovať o tom, že to, čo poslanci Národnej rady Slovenskej republiky schválili, v konečnom dôsledku bude mať dopad na štátny rozpočet. A v tomto prípade naozaj hovoríme o čiastke presahujúcej 1 mld. Sk. Rovnako takýmto spôsobom sa s rozpočtovými dopadmi, nechcem povedať, manipuluje, ale konštatuje aj v zákone o lesoch. Ešte raz teda zdôrazňujem, významná časť obmedzení bude vyplývať práve zo zákona o ochrane prírody a krajiny. A na tento účel sa vo väzbe na tento zákon neuvažuje zo štátneho rozpočtu ani koruna. Pritom všetci veľmi dobre vieme, že tieto obmedzenia predstavujú približne tú istú čiastku, o ktorej som hovoril, 1 mld. až 1,5 mld. Sk ročne. Toto je teda, dámy a páni, minimálne dôvod na to, aby predložený vládny návrh zákona bol vrátený na prepracovanie, pretože ja som presvedčený, že nie, tak ako pán minister skonštatoval, sa zakladajú ústavné práva, ale porušujú sa ústavné práva vlastníkov. Dámy a páni, ak som hovoril, že pôdohospodársky výbor mal ambíciu sa hlbšie týmto problémom všetkým venovať, aj keď si nemyslíme, že je to, pokiaľ je to vládny návrh zákona, povinnosťou tohto výboru, tak sme chceli ten problém riešiť komplexne a chceli sme ísť do dôsledkov napr. v tom, že považujeme za správne politické rozhodnutie, že prístup do lesov bude umožnený verejnosti. Myslím si, že by bolo bezprecedentné, keby sa začalo uvažovať o tom, že verejnosť nebude mať prístup do lesov. Samozrejme, podľa môjho názoru zákon ani nie celkom jasne potom ukladá povinnosti, ako sa teda ten občan tam má správať. Ale čo chcem povedať? Je to správne, že občan Slovenskej republiky alebo turista aj zahraničný turista má právo vstúpiť do lesa aj za predpokladu, že je to teda súkromný pozemok, nemusí to byť len štátny pozemok, ale bezprecedentnosť spočíva v tom, že vlastník alebo užívateľ platí za tieto pozemky daň a platí za tieto pozemky daň tak ako sa platí za nehnuteľnosti, ktoré sú ohradené, kde naozaj nemá cudzia osoba možnosť prístupu, a v prípade že na takéto územie vstúpi, tak ten vlastník môže uplatniť zákonné práva na to, aby tá osoba, ktorá tam nemá čo robiť, jednoducho toto územie opustila. Čo tým chcem povedať? Na jednej strane dávame možnosť, čo je správne, verejnému prístupu do lesov, na druhej strane vlastník alebo užívateľ musí z tohto majetku platiť daň z nehnuteľnosti. Ak teda hovorím, že chceli sme ten problém vyriešiť komplexnejšie, tak hovorím predovšetkým v tom zmysle, aby sme našli konsenzuálne riešenie, ak teda vlastník má tú povinnosť verejnosť tam pustiť, tak súčasne by to malo byť zohľadnené v jeho daňových povinnostiach. A by som možno konkretizoval ešte niektoré výhrady v tom zákone. Jedna strana sporu, to znamená, mimovládne organizácie veľmi intenzívne chcú dosiahnuť stav, aby v III., IV. pásme ochrany nastupovalo hospodárenie ministerstva životného prostredia, druhá strana, samozrejme, vlastníci sa proti tomuto principiálne bránia. Prečo to uvádzam? Uvádzam to predovšetkým preto, že toto sú zásadné rozpory. Pokiaľ je predkladateľom vláda Slovenskej republiky, tak tieto zásadné rozpory mali byť vo vládnom návrhu zákona vyriešené, aj keď si, samozrejme, uvedomujem, že vyriešenie týchto zásadných rozporov je naozaj mimoriadne komplikované. Dovoľte mi pripomenúť možno ešte jednu takú maličkosť. A to je nie jediný prípad, ktorý vo vládnom návrhu zákona rieši. Tá jedna skupina, ktorá teda je zásadne proti tomuto zákonu, hovorí, že rieši to socialisticky. Ale tento prípad je naozaj podľa môjho názoru socialistickým prístupom. Dámy a páni, vyhotovenie lesných hospodárskych plánov, samozrejme, musí robiť licencovaná organizácia, ktorá má odbornú spôsobilosť na výkon tejto činnosti. A podľa § 40 ods. 5 takúto organizáciu vyberá orgán štátnej správy, to znamená príslušný lesný úrad, ale túto činnosť platí vlastník. Ja naozaj si kladiem otázku, pán generálny riaditeľ krúti hlavou, že to tak nie je, no v § 40 ods. 5 je to dostatočne jasne napísané. Ak dovolíte, ja budem citovať, aby to bolo úplne zrejmé, a ono to má potom ešte aj svoje pokračovanie, myslím, v § 40, § 41 ods., pokiaľ si dobre pamätám, 7, z § 40 ods. 5: „Príslušný orgán štátnej správy lesného hospodárstva zabezpečí verejné obstarávanie na vyhotovenie plánu. S úspešným uchádzačom uzatvorí zmluvu o vyhotovení plánu najneskôr do 31. decembra roka, ktorý predchádza roku, v ktorom skončí platnosť plánu. Tieto skutočnosti oznámi vlastníkovi a tomu, kto na tom lese  hospodári.“ Nuž čo je to iné ako istá tendencia koncentrovať tieto výberové konania pre orgán štátnej správy? Predsa ten, kto má takéto povolenie, kto má licenciu a splní odbornú spôsobilosť, by mal sa uchádzať o priazeň vlastníkov a vlastník, ktorý to platí, by mal o tomto rozhodnúť. Samozrejme, iný prípad je, pokiaľ by tieto lesné hospodárske plány platil štát prostredníctvom Pôdohospodárskej platobnej agentúry. Ale ak to tak bude, tak to bude minimálny rozsah lesných hospodárskych plánov. A pokiaľ sa týka toho § 41 ods. 7, tak ten potom hovorí, že pokiaľ takáto organizácia 5 rokov takúto činnosť nevykonáva, tak automaticky jej licencia zaniká. Možnože bolo potrebné napr. aj o tomto probléme dlhšie diskutovať, pretože ten postoj a výklad odborníkov jednoznačne smeruje k tomu, že je to teda koncentrovanie kompetencií na orgán štátnej správy a prostredníctvom takéhoto zvyšovania kompetencií sa môže zvyšovať aj stupeň korupcie, ktorý s tým súvisí. Dámy a páni, okrem tých vecí, ktoré som uviedol, spomeniem, že aktuálne teraz zasadá, nemyslím teraz, v tejto chvíli, ale od kalamity vo Vysokých Tatrách, Vládny výbor pre Tatry. No ja teda mám isté informácie aj niektoré zápisy o rokovaní Vládneho výboru vo Vysokých Tatrách. A to, čo teda upravuje tento zákon, s tým, čo bolo predmetom záverov Vládneho výboru pre odstránenie tej kalamity, absolútne nekorešponduje. Ja, samozrejme, opäť sa necítim objektívnym rozhodcom na to, aby som mohol posúdiť, do akej miery by Vysoké Tatry mali ustúpiť rozvoju cestovného ruchu, ale, dámy a páni, ak budeme uplatňovať tento zákon v praxi, tak zase pôjdeme prostredníctvom desiatich, pätnástich alebo sto výnimiek. Z hľadiska možnosti výstavby môžeme teda dnes skonštatovať, že o tom by mal teda rozhodovať stavebný zákon. Ale ten stavebný zákon musí byť aj v súlade so zákonom o lesoch. Takže na jednej strane prezentujeme istý zámer vo Vysokých Tatrách, na druhej strane tento zámer sa nepremietne do vládneho návrhu zákona o lesoch. Opäť, dámy a páni, jedna zásadná vec. Na Slovensku uplatnením tohto zákona vzniká duálny systém z hľadiska odvodov za záber poľnohospodárskej pôdy a za záber lesnej pôdy. Ja rešpektujem tú skutočnosť, že na lesnej pôde je les. Ten les má to optimálne obdobie zrelosti zhruba 100 rokov. Takže nie celkom sa dajú porovnávať poľnohospodárska pôda a jednoročné plodiny s lesom, ale ten duálny systém podľa môjho názoru nie je dobrý. Pri poľnohospodárskom pôdnom fonde sme záber za poľnohospodársku pôdu zrušili, v tomto zákone sa ten záber uplatňuje. A podľa môjho názoru ale sa neuplatňuje objektívne. Ak teda mám veľmi v krátkosti skonštatovať, prečo sa neuplatňuje objektívne, tak dôvod, a ten je podľa môjho názoru legitímny, na uplatnenie odvodu za záber lesnej pôdy je vlastne náhrada za tie dreviny, ktoré sú tam. Tie tabuľky ale, ktoré hovoria o zábere, zohľadňujú všetko iné, len nie, by som povedal, tú hospodársku výkonnosť toho konkrétneho lesa, ktorý by mal byť predmetom záberu. A už keby sme teda aj rešpektovali stav, že dobre, v poriadku, je to inštitút, prostredníctvom ktorého chránime naše lesy, ja som presvedčený, že na ochranu lesného pôdneho fondu a lesov existuje dostatočne silná legislatíva, ale dobre, v poriadku, keď už sme sa rozhodli ísť touto cestou, tak kladiem otázku: Ten záber má byť centrálnym príjmom štátneho rozpočtu? Podľa môjho názoru to nemá celkom logiku. Ten záber by mal byť alebo tie prostriedky získané za záber by mali byť ako garantované zdroje do novej reprodukcie lesa. Ak si zoberieme programové vyhlásenie vlády, tak pokiaľ sa týka lesného hospodárstva, tak Lesov Slovenskej republiky úloha č. 1 v programovom vyhlásení vlády bola zrušiť všetky dotácie do lesného hospodárstva. Tým chcem ale povedať, že minimálne to, čo tvorí objem finančných prostriedkov za záber lesnej pôdy alebo teda odvod za tie porasty, ktoré sú tam, by malo byť predmetom osobitného garančného fondu. Nakoniec, pri diskusii s pánom ministrom sme na tú tému hovorili a zaznelo, že už je len kúsok od toho, aby takýto garančný fond mohol vzniknúť, čo je teda na jednej strane veľmi dobré. Ale na druhej strane treba povedať, ak takáto ambícia je a tento garančný fond by vznikol a nevznikol by teda z prostriedkov štátneho rozpočtu, ale z prostriedkov vlastníkov lesov za ťažbu a z časti odvodov tých, ktorí drevnú hmotu spracovávajú, tak sa pýtam, kde inde by mal byť takýto garančný fond legislatívnym spôsobom upravený ako v zákone o lesoch. Takže aj to je teda ďalší dôvod na to, prečo som naozaj presvedčený, že ten zákon nenapĺňa tie ambície, ktoré podľa môjho názoru by mal mať. Ja rešpektujem aj tú skutočnosť, že diskusia o zákone o lesoch prebieha približne 14 rokov. Z toho dôvodu teda tiež si sám pre seba kladiem otázku, že keď už sa tento zákon dostal do parlamentných lavíc, prečo bol vyvinutý taký maximálne veľký tlak, aby bol schválený čím skôr. Dámy a páni, okrem tých vecí, na ktoré sme mali možnosť a kapacitu prediskutovať v pôdohospodárskom výbore, existujú aj pozmeňujúce návrhy z iných výborov. A to už podľa môjho názoru naozaj bola spartakiáda. To, čo niektoré výbory Národnej rady s úplnou vážnosťou presadzovali, tak to ako boli pre mňa šokujúce veci. To, čo napr. presadzovali vo výbore pre obranu a bezpečnosť z hľadiska hospodárenia vo Vojenských lesoch a vo väzbe teda na ďalšie dôsledky, tak ten pozmeňujúci návrh by nám vlastne, pokiaľ by sme ho akceptovali, vyriešil všetky problémy a už by sme sa nemuseli ani zaoberať osobitným zákonom o zriadení akciovej spoločnosti Lesy Slovenskej republiky, lebo jedným pozmeňujúcim návrhom by sa vytvoril precedens a Vojenské lesy by vlastne mohli hospodáriť na celom území Slovenskej republiky, samozrejme, na územiach, ktoré spadajú do územia Štátneho lesného fondu. Ja naozaj teda neviem posúdiť, či to boli záujmové lobistické skupiny alebo či to tí poslanci naozaj mysleli s týmito návrhmi vážne. Na druhej strane treba povedať, že bol priestor na to, aby možno sme riskovali a pár takýchto návrhov prešlo. A predpokladám, že pokiaľ by takéto návrhy prešli, tak by predkladateľ nieže chcel, ale bol nútený tento vládny návrh zákona o lesoch stiahnuť. Dámy a páni, ešte raz teda zdôrazňujem, že ani jedna inštitúcia, ktorej sa bezprostredne tento zákon z hľadiska aplikácie týka, nevyjadrila s týmto vládnym návrhom zákona súhlas a ani jedna z týchto zúčastnených skupín sa nezhodla na tom názore, ktorý prezentoval aj u nás vo výbore pán minister, že lepší je takýto zákon ako ten starý. Všetci sa zhodli na tom, že tento vládny návrh zákona treba predkladateľovi vrátiť na prepracovanie. To bol teda dôvod aj, prečo som ja takýto návrh predložil. Žiaľ, teda, je tu len málo poslancov na to, aby som vás mohol presvedčiť o tom, aby ste teda podporili tento návrh. Keď sa nám nepodarilo optimalizovať tú právnu normu za 14 rokov, tak nevidím dôvod, prečo by sme si nemohli dať timemal možno do konca roka alebo do konca tohto volebného obdobia a prečo by sme naozaj nemohli dosiahnuť v tých zásadných rozporných veciach konsenzuálny postoj. Ja som sa prihlásil do rozpravy za poslanecký klub Ľudovej strany – Hnutia za demokratické Slovensko a chcel by som povedať, že tento poslanecký klub vládny návrh zákona o lesoch v žiadnom prípade nepodporí. Ďakujem pekne za vašu pozornosť.