M. Sabolová, poslankyňa: (2002-01-30):
Samozrejme, zosúlaďovať vlastné ekonomické a politické záujmy a potreby so záujmami a potrebami ďalších členov nie je bez problémov. Je to veľmi náročný proces, veď ide o tvorbu a rozdeľovanie ohraničených zdrojov. Problémy, týkajúce sa ekonomickej a politickej oblasti, pôvodné i budúce členské krajiny Európskej únie nemôžu riešiť ináč, ako dialógom a hľadaním spoločných kompromisných názorov a riešení. Sú však oblasti, v ktorých by kompromisy neboli funkčné. Ide o kultúrne a etické hodnoty, ktoré tvoria duchovné bohatstvo spoločnosti prístupových štátov, ich kultúrnu a duchovnú identitu. Tu si dovolím prečítať len preambulu slovenskej ústavy, ktorá hovorí: „My, národ slovenský, pamätajúc na politické a kultúrne dedičstvo svojich predkov a na stáročné skúsenosti so zápasom o národné bytie a vlastnú štátnosť, v zmysle cyrilo-metodského duchovného dedičstva,“ a tak ďalej a tak ďalej, „usilujúc sa o uplatňovanie demokratickej formy vlády, záruk slobodného života, rozvoja duchovnej kultúry a hospodárskej prosperity,“ čiže nie je možné ani to, čo deklarujeme v ústave, ako prejsť len veľmi pokojne, čiže toto bohatstvo, ku ktorému sa chceme aj my prihlásiť, vlastne tvorí akúsi kultúrnu a duchovnú identitu nás ako prístupovej krajiny. Táto kultúrna, národná, morálna, duchovná identita je práve veľmi potrebná, užitočná pre budúcu kultúrnu spoluprácu v rozmere medzinárodného spoločenstva. Pre plodný dialóg kultúr musí totiž každá krajina priniesť svoje duchovné bohatstvo, ináč by sa stala outsiderom. V období ekonomickej transformácie nám však vnucuje predstavu, že úlohou politikov je na prvom mieste usilovať sa o ekonomickú prosperitu. Na niekoľkých príkladoch si však dokážeme, že politika je nielen o ekonomickej prosperite, ale aj o hodnotách a obidve tieto témy tvoria nevyhnutnú podmienku budúcnosti našej vlasti. Duchovné hodnoty, kultúrne i mravné, sú pre každého jednotlivca cennou motiváciou pre slobodné rozhodovanie k slobodným činom. Ak by mu chýbala sila hodnôt pre jeho rozhodovanie, potrebuje tlak povinnosti rešpektovať práva druhých, aké si nárokuje aj on sám. Keď to nepomôže, prichádza na pomoc výkonná, sankčná sila zákonov. Tam, kde zákony nedokážu regulovať správanie jednotlivcov, vzniká pokušenie a azda aj reálna potreba nahradiť demokratické nástroje vynucovania pravidiel verejného poriadku násilím. Pokojné spolužitie v rodinách, ochrana detí a mládeže, občianske, susedské spolužitie, majetková bezpečnosť, rešpektovanie dôstojnosti každej ľudskej bytosti, tak spoluobčana ako aj cudzinca, chorého aj starého, samostatného, ale aj závislého či bezmocného v tele matky, to sú všetko hodnotovo podmienené činy. Či vynútené silou zákona a pravidiel verejného poriadku alebo slobodne zvolené, sú základom verejného poriadku. Slobodne zvolené však sľubujú vyššiu pravdepodobnosť verejného poriadku a jeho stabilitu. Nie nadarmo skúsenosti ekonómov hovoria, že v súčasnosti vedomosti a dôvera v medziľudských vzťahoch patria k dôležitým produktívnym faktorom. Dôkazom a signálom pozitívnych účinkov dôvery je ochota investovať a objem zahraničných investícií do určitých krajín alebo regiónov. Podobné účinky má ochota a schopnosť spolupracovať, vytvárať siete spoločenskej komunikácie. A tieto účinky zvyknú sociológovia nazývať pojmom sociálny kapitál. Sociológovia poznajú a na úrovni celospoločenskej analyzujú aj opak pozitívnych efektov dôvery, komunikácie, spolupráce. Nazývajú ho bezzákonnosťou, anómiou. Zakladateľ tejto sociologickej teórie Emil Druckheim ju chápe ako nedostatočnú sociálnu reguláciu a sociálnu kontrolu. Dôsledky rozporného vývoja v oblasti hodnôt majú podľa slovenského sociológa Petra Ondrejkoviča dvojaké dôsledky. Klesá pripravenosť a ochota riadiť sa normami, ktoré sa v dôsledku plurality stávajú v stále väčšom počte spornými a sťažuje a zmenšuje sa individuálna integrácia do spoločnosti a narastá subjektívna neistota v sociálnom správaní. Tieto prejavy súčasnej plurality v oblasti hodnôt sa azda najvýznamnejšie prejavujú v oblasti rodinných hodnôt. Podľa citovaného autora Ondrejkoviča okrem poklesu funkcie rodiny v oblasti sociálnej kontroly a zmeny jej socializačnej funkcie k znakom anómie patrí i násilie v rodine, zanedbávanie a týranie detí, zmeny v štruktúre rolí muža a ženy v rodine, sociálneho statusu muža a ženy. Americký autor David Popeno s ľútosťou konštatuje, že rozvinuté spoločnosti sa stále viac vzďaľujú od toho, čo mnohí považujú za vysoko žiadúce výchovné prostredie a stačí len málo, aby to v rodinách fungovalo. Stabilne vybudovaný systém hodnôt, pozitívna sociálna klíma v rodine a všestranná komunikácia medzi členmi rodiny sú určujúcimi činiteľmi pre výchovu detí v rodine a pre stabilitu rodinných vzťahov, hovorí Mária Potočárová, pedagogička Univerzity Komenského v Bratislave. Hodnoty teda vedú k dôveryhodným medziľudským vzťahom, stabilizujú rodinu, chránia ju od bezzákonnosti, podporujú verejný poriadok a vnútornú súdržnosť v spoločnosti, vytvárajú dôveryhodné prostredie pre investície a podnikanie a tak podporujú prosperitu. Tento kruh vzájomnej podmienenosti je podľa môjho názoru dostatočným dôkazom pre oprávnenosť nás, kresťanských demokratov, a oprávnenosť požiadavky, aby budúce členské krajiny Európskej únie mali oblasť kultúrnych a etických hodnôt, v tom osobitne hodnôt rodiny, aj ich legislatívne zakotvenie vo svojej vlastnej, suverénnej kompetencii. Prosím všetkých pánov poslancov a poslankyne nášho parlamentu, aby zvážili všetky závažné súvislosti medzi hodnotami, prosperitou, stabilitou spoločnosti a našou budúcnosťou. Budeme im vďační, ak sa vyjadria k navrhovanej deklarácii Kresťansko-demokratického hnutia s očami upretými na budúcnosť. A ešte dve pripomienky. Stanovisko vlády Slovenskej republiky k návrhu skupiny poslancov hovorí, že predmetný návrh je problematický z viacerých dôvodov. V jednej odrážke hovorí: „navrhuje prijatie jednoznačného stanoviska Národnej rady v takých otázkach, ktoré v slovenskej spoločnosti nie sú, na ktoré nie sú jednoznačné názory.“ Myslím si, že je to veľmi spochybniteľné stanovisko, pretože deklarácia neukladá nejaký jednoznačný zákon, ale dáva možnosť, aby sme si vlastnou legislatívou Slovenskej republiky upravili podmienky pre hodnoty, ku ktorým sa Slovenská republika prihlási alebo neprihlási. „Text deklarácie obsahuje výrazy, ktoré môžu vyvolať pochybnosti o úprimnosti akceptovania hodnotového systému Európskej únie zo strany Slovenskej republiky.“ Text zo stanoviska vlády: „rešpektovanie princípu zvrchovanosti členských štátov EÚ“ a tak ďalej, to snáď nemysleli vážne naši predstavitelia vlády. Veď je tu skôr vklad Slovenska do hodnotového systému Európskej únie. Európska únia alebo Európa má byť spojená na jednote v rôznosti, a nie na jednote v uniformite. A preto si myslím, že každý národ má svoje kultúrne a duchovné hodnoty, ktoré si chráni a odovzdáva ďalším generáciám. A chcem zdôrazniť, že možné prijatie spomínanej deklarácie nezavedie nový právny stav, keďže riešenie uvedených otázok Európskej únie ponecháva v kompetencii členských štátov, ale môže obmedziť možnosti lobistických a nátlakových skupín vytvárať tlak na zmenu národných legislatív cez nadnárodné a medzinárodné organizácie. Prijatie deklarácie o zvrchovanosti v kultúrnych a etických otázkach tiež nevnímam ako zamedzenie diskusie. Naopak, jej prijatie môže vytvoriť veľkú diskusiu o spoločných hodnotách predovšetkým pri tvorbe ústavy Európskej únie. V kontexte súčasného medzinárodného diania sa ukazuje oveľa viac potreba dialógu a hľadania spoločných hodnôt namiesto riešenia z pozície moci. Nie je ľahké ustúpiť z vybudovaných mocenských pozícií a otvoriť sa realite druhých a slabších, nie je tiež ľahké ísť proti prúdu súčasného konzumného životného štýlu, prijať bezpodmienečné právo na život pre každého človeka. Napriek tomu to budeme musieť urobiť na národnej a medzinárodnej úrovni, ak chceme skutočne budovať civilizáciu otvorenú všetkým ľuďom. K tomu budeme aj u nás potrebovať otvorenú, serióznu a úprimnú diskusiu, očistenú od zavádzajúcich tvrdení, evidentných lží a poloprávd. Ja vás prosím o podporu, pretože ak nezachováme hodnoty, ktoré sme uznávali celé stáročia a ku ktorým sa hlásime aj v Ústave, myslím si, že budúcnosť ďalších generácií bude oveľa ťažšia a náročnejšia a budeme za ňu zodpovední aj my. Ďakujem.