M. Číž, poslanec: (2003-12-11):
Vzhľadom na to, že si pamätám  tú diskusiu alebo na situáciu v rokoch 1994 - 1998, keď súčasní kolegovia, ako pán Mikloško, ako aj terajší pán predseda vlády nesmierne intenzívne upozorňovali na to, že sa stráca demokratický charakter parlamentnej diskusie, pokiaľ navrhovateľ priebežne nereaguje aspoň v blokoch na jednotlivé diskusné vystúpenia, aby títo mohli či už formou dostatočného prihlásenia sa do diskusie, alebo aspoň formou faktických poznámok reagovať na tvrdenia, ktoré sa predkladajú. Chcem len tým povedať, že mi je nesmierne ľúto, že demokratická diskusia teda nebola súčasťou prerokovania návrhu zákona o štátnom rozpočte  a hovorím to aj preto, či by sme vážne, keďže tá politická kultúra, sám ju často zdôrazňujem, ale možno je to len tým, že jej verím a chcel by som stále veriť, že tá budúcnosť je krásna a že v rámci nej teda skôr či neskôr odstránime takéto možno detské chyby parlamentarizmu a budeme viesť skutočnú diskusiu. Som totiž presvedčený, že takúto diskusiu Slovensko jednoznačne potrebuje. Som nesmierne rád, že v širších súvislostiach s rozpočtom otvoril pán kolega spravodajca aj otázku kresťanskej sociálnej náuky, pretože chceme sa trošku orientovať aj v tom ideovom prostredí, ktoré sprevádza vládu Slovenskej republiky. Viete, že máme veľmi vážne výhrady k tomu, akým spôsobom sa uplatňuje ústavná úprava, v ktorej sa hovorí o sociálne orientovanom trhovom mechanizme a podobne, a bojíme sa, že súčasná situácia, súčasné kroky vlády sú na hranici, minimálne na hranici ústavnosti, takže pán kolega zareagoval na naše poznámky o kresťanskom sociálnom učení alebo o kresťanskej sociálnej náuke. Prirodzene, že tieto pojmy sú čiastočne diferencované, ale je to diskusia, ktorá konečne môže otvoriť hodnotové prístupy k správe štátu, k základným hodnotovým otázkam, ktoré v každom normálnom štáte patria k primárnym, mám na mysli predovšetkým otázku verejného blaha. Otázka úlohy  štátu v spoločnosti, či je pravdou, keď opäť citujem klasických klasikov konzervativizmu, keďže drvivá väčšina, respektíve dvojtretinová či troj-, štvortretinová väčšina tejto vlády sa hlási ku konzervatívnym hodnotám, kde sa hovorí o tom, že úlohou každej vlády na svete je schopnosť chrániť občanov pred neistotou a zabezpečovať jej aspoň nevyhnutné podmienky pre stabilitu ich bytia. Som presvedčený, že v štátoch, ktoré sú kompetentné a dômyselne riadené, je možné hľadať a nachádzať spôsoby, ako zmierniť dopad neregulovaných trhov na občanov, a teda globalizácie ako takej, ktorá je objektívne faktom, ktorý sa odráža v sociálnom charaktere všetkých štátov Európy, ktoré, ako určite všetci uznávame, sú sociálnymi štátmi a že naozaj aj veľké ekonomiky, ako je nemecká, ukazujú, že je potrebné aspoň čiastočne zrekonštruovať sociálne trhy, ale na druhej strane nemôže sa to robiť tým absolutistickým spôsobom a vlastne sociálne trhy likvidovať. Chcel by som len povedať, že podľa môjho názoru cieľom činnosti tejto vlády je nezvratným spôsobom izolovať neoliberálnu politiku od demokratickej zodpovednosti a neustále alebo teda pre mňa je práve otázka zodpovednosti politickej činnosti  ako jedna z dominancií. Napriek tomu, že formálne sa zvyšujú čísla, ktoré majú charakterizovať rozsah verejného sektora, som presvedčený, že tento obsah sa objektívne znižuje. Ak hovoríme aj o nejakých rastových pozitívach, o raste hrubého domáceho produktu, odmietame principiálne analýzy, ktoré máme k dispozícii, ktoré hovoria, že aj keď je rast relatívne väčší, tak na druhej strane výrazne sa znižujú peniaze, ktoré plynú do verejného sektora, a nie v tej pozitívnej, ale v tej negatívnej podobe. Som presvedčený, že je k dispozícii trpký fakt, že väčšina krajín, ktorá sa snaží pretvoriť svoje ekonomiky podľa vzoru anglosaských voľných trhov, nedosiahne modely týchto krajín, ktoré sú trvalo udržateľné. Je to predovšetkým z toho dôvodu, že sú epigónom zahraničného duchovného vývoja a s tým sú späté aj jeho neduhy, časové oneskorenie pri ich aplikácii, ako aj oneskorenie fázové. Jeho radikálni hlásatelia nastúpili vtedy, keď sa jeho nositelia, teda pôvodní tvorcovia premenili na umiernených politikov, alebo aj vtedy, keď svoje posty opustili. Je neodškriepiteľným faktom, že spoločenská diskusia na túto tému je neuveriteľne plochá, ale, bohužiaľ, cítiť trochu v tom verejnom prostredí aj politickú manipuláciu, kde ten onen vták liberalizmu a onen vták takzvaného kapitalizmu, ktorého podoby, obávam sa, absolútne necítime, aspoň v tej podobe, ktorá je typická pre Európu, a tá je pre mňa podstatná. Pretože vstupujeme do Európy, ktorej súčasťou je európska sociálna charta, vstupujeme do Európy, ktorej súčasťou je európsky zákonník práce. Stačí sa iba pozrieť na obsah týchto právnych noriem a všetci mi budete rozumieť, o čom hovorím. Ale nechcem sa venovať týmto všeobecným faktorom, ale chcel by som sa venovať tomu najdôležitejšiemu, čím sa zaoberáme, a to sú otázky rozpočtu. Snažil som sa venovať predovšetkým otázkam rozpočtového hospodárenia v oblasti štátnej správy a prirodzene aj v oblasti samosprávy, pretože prechádzame výraznou transformáciu tohto prostredia. Ako je známe prikročili sme k tomu v roku 2002 prijatím zákona č. 461 a dovŕšili sme tento proces teraz prijatím súboru zákonov, na základe ktorých sme pristúpili k výraznej dekoncentrácii štátnej správy a hlavne sme opustili princíp integrácie štátnej správy a zaviedli v našom štáte princíp odvetvovej špecializovanej štátnej správy. No snažil som sa trošku pozrieť, akým sa tento proces realizuje, ktorý mimochodom prebieha v neuveriteľných časových lehotách, kde sa nerešpektujú elementárne princípy, elementárne princípy dobre spravovaného štátu, mám na mysli aspoň ultra základné nábehové lehoty. Viete, že sme v situácii, že viaceré zákony, ktoré majú platiť od 1. 1., ešte prezident nepodpísal, a to je 10. decembra, a máme pred sebou Vianoce a novoročné sviatky, takže pravdepodobne prebiehajú veľmi, veľmi intenzívne procesy v oblasti verejnej správy, ale ešte v furt situácii, keď nie sú k dispozícii relevantné a platné, účinné návrhy zákonov. Tomuto procesu, samozrejme, zodpovedá aj rozpočtovanie. Je pre mňa neuveriteľným výsmechom rozpočtového procesu, keď pozerám po jednotlivých ministerstvách, akým spôsobom sa rozpočtujú prostriedky pre štátnu správu ako takú. Ak si pozriem ministerstvo pôdohospodárstva, je tam jedna krásna veta, bod 7 programu špecializovaná štátna správa 257 miliónov a potom ešte v jednom podprograme v podbode je napísané, že je hlavnou úlohou teda štátnej správy zabezpečiť 100-percentný výkon zverených pôsobností. No čo v tomto prostredí mám hodnotiť, aká je naša možnosť pre kontrolu takto stanoveného rozpočtového hospodárstva. Je faktom, že situácia, ktorá vznikla, je nesmierne atypická, v sebe má výrazne implantované veľmi závažné problémy pri vlastnej realizácii. Každé ďalšie ministerstvo, dokonca niektoré ani nemajú osobitné body programu pre špecializovanú štátnu správu, hoci ju objektívne majú, časť finančných prostriedkov, ktoré sa majú potom užívať v prostredí verejnej správy, mám na mysli teraz prenesený výkon štátnej správy vyššími územnými celkami a obcami, opäť je nesmierne neprehľadné v kapitole súhrnný finančný vzťah. Rozpočtovanie je výrazne ovplyvnené alebo podmienené okrem iného aj nevyhnutnosťou objektívne kontrolovať spotrebu verejných financií. Za týchto okolností výbor pre verejnú správu, keď si predstavím, asi aké má nástroje, aby kontroloval plnenie rozpočtu, stáva sa vlastne úplne zbytočným a kontrolovať, či minie 257 miliónov ministerstvo pôdohospodárstva, alebo minie viac, alebo menej, to je čosi, čo má nulovú vypovedajúcu hodnotu o kvalite, o vnútornej štruktúre správy, o kvantitatívnych faktoroch, ktoré sa tu ukazujú, predovšetkým počet pracovníkov. Viem, že ešte pred týždňom bola situácia taká, že boli dané iba orientačné počty pracovníkov pre jednotlivé odvetvové úrady, ale nebolo spracované ani len odvetvové členenie na jednotlivé obvodné úrady. Táto situácia je neudržateľná a za týchto okolností, keďže  sledujeme politickú atmosféru okolo možného schválenia rozpočtu, pravdepodobne sa podarí politicky vyhandlovať nevyhnutnú väčšinu, ale rozpočet ako taký tohto roku je čosi, čo prestalo byť relevantným dokumentom a jednoducho Slovensko ako keby v tomto roku rezignovalo aspoň v oblasti štátnej správy a samosprávy na rozpočtovacie procesy. Kto by mi náhodou nechcel veriť alebo by si myslel, že vymýšľam, dovoľte mi zacitovať z predloženého návrhu rozpočtu vyššieho územného celku v Bratislave. Aby som len drobno popísal politické súradnice, je to vyšší územný celok, ktorý ako predseda spravuje člen vládnej koalície, takže nebude to pravdepodobne tvrdenie, ktoré by malo politický podtext. Ak si pozrieme, že akým spôsobom sa v Bratislavskom VÚC, ako príklad uvádzam, ešte raz hovorím, naznačujúc, z akých východísk sa pri zostavovaní rozpočtu vychádzalo. Citujem. „V prípade vzdelávania sa vychádza zo súčasne platnej legislatívy a zo súčasne platného systému financovania. To znamená, že pri rozpise nebol braný do úvahy nový zákon o financovaní školstva na základe normatívov bežné kapitálové výdavky. Vzhľadom na to, že v súčasnej dobe, keď je predmetný zákon predložený na rokovanie Národnej rady Slovenskej republiky, použili sa údaje z východísk štátneho rozpočtu na rok 2004, ktoré schválila vláda 3. 6. 2003 a ktoré nám boli následne rozpísané ministerstvom financií.“ Ďalší drobný príklad. „V súlade s uznesením vlády č. 370 sa originálne kompetencie samosprávnych krajov financujú prostredníctvom kapitoly Ministerstva financií SR súhrnný finančný vzťah. Prenesené kompetencie sa financujú prostredníctvom kapitoly príslušného ústredného orgánu. Z pohľadu návrhu rozpočtu Bratislavského samosprávneho kraja na rok 2004 by mali byť transfery na vzdelávanie zabezpečované z rozpočtovej kapitoly ministerstva školstva. V súčasnom návrhu však uvažujeme s pôvodným systémom financovania.“ Prosím vás pekne, čo toto má znamenať.  Aký rozpočet ? Po tretie. „Návrh rozpočtu Bratislavského samosprávneho kraja na rok 2004 neobsahuje údaje vyplývajúce z prechodu kompetencií na úseku pozemných komunikácií druhej a tretej triedy ministerstva dopravy, pôšt a telekomunikácií. Rozpočet bude upravený na základe delimitačných protokolov a po ich odsúhlasení.“ Opäť neuveriteľná neurčitosť. Ďalší prípad. „V prípade prechodu nových sociálnych zariadení do zriaďovateľskej pôsobnosti Bratislavského samosprávneho kraja od 1. 1. 2004,“ hovorím o súčasnom rozpočte, ktorý má byť schválený do konca roka, „sú v návrhu uvedené údaje z ministerstva financií a taktiež budú definitívne upravené až na základe delimitačných protokolov. Na porovnanie výšky predpokladaných príjmov a výdavkov sme použili upravený rozpočet k 30. 6. 2003, tak ako bol odsúhlasený zastupiteľstvom Bratislavského samosprávneho kraja.“ A len tak na záver nádherná jahôdka na túto neuveriteľne peknú a vytvarovanú tortičku. „Na základe vyššie uvedených predpokladov možno skonštatovať, že v návrhu rozpočtu je viac ako 70  percent údajov, ktorých definitívna výška a štruktúra je závislá od noriem predložených na rokovanie Národnej rady Slovenskej republiky.“ Kto a prečo spôsobil tento neuveriteľný a nezmyselný stav, že v rozpočtovom roku Bratislavský samosprávny kraj, teda jeden zo samosprávnych celkov je schopný rozpočtovať svoje prostriedky iba z 30 percent fixných údajov a zvyšok je čosi, čo sa bude upravovať až po roku 2004. To znamená po období platnosti štátneho rozpočtu. O akej rozpočtovej kultúre možno v tomto štáte hovoriť a aká je potom hodnota takéhoto rozpočtu, ktorý sa schvaľuje a s ktorým sa pracuje. Aká je potom následná kontrola nad dodržiavaním tohto rozpočtu, akým spôsobom sa bude pracovať s jednotlivými prioritami, aká je miera možnosti subjektívnych zásahov do takéhoto rozpočtu a ako v konečnom dôsledku teda spravujeme štát. Prečo vôbec táto situácia mohla vzniknúť. Je revolúcia alebo máme nejaké životné pohromy, alebo nie je možné spravovať štát tak, aby právne normy, ktoré majú platiť, aby mali primerané legisvakačné lehoty minimálne tri mesiace, v normálnych štátoch býva šesť mesiacov až jeden rok na implementáciu veľkej časti spoločenských vzťahov regulujúcich právnych noriem. V našom prípade je to otázka týždňa, možno dvoch, a to, samozrejme, vo vianočných časoch, keď vznikajú problémy, a hlavne rozpočet ako taký má fixné údaje iba na 30 percent. No, vážení kolegovia z vládnej koalície, ja sa ďalej týmto veciam nebudem venovať, skúsime  na budúci rok venovať týmto otázkam oveľa väčšiu pozornosť, ale potom už pravdepodobne budeme musieť formulovať veci trošku ostrejšie. Ešte mi dovoľte v súvislosti s prerokovaným rozpočtom niekoľko slov, ktoré ešte viacej charakterizujú práve postavenie vyšších územných celkov, miest a obcí v širšom kontexte údajov, ktoré uvádza tento štátny rozpočet. Chcem pripomenúť, že druhá etapová správa Európskej komisie o ekonomickej a sociálnej kohézii z januára 2003 konštatuje: 48 regiónov súčasnej pätnástky, to znamená 18 percent populácie, to znamená 68 miliónov obyvateľov má hrubý domáci produkt nižší, ako je 75 percent priemerného hrubého domáceho produktu Únie. Po druhé. V rozšírenej Únii na 25 štátov by iba 30 regiónov súčasnej pätnástky, to znamená 12 percent populácie, asi 47 miliónov zostalo pod úrovňou 75-percentného nového priemeru. Z toho vyplýva, že vzrastie nespokojnosť tých súčasných regiónov pätnástky, ktoré sú začlenením pristupujúcich desiatich krajín, teda budú vyradené z rámca pomoci v rámci takzvaného cieľa jeden. Po tretie. Z toho vyplynie tlak Európskej komisie na také využívanie kohézneho, ale aj štrukturálnych fondov, ktoré posunie zaostávajúce regióny bližšie k hranici 75 percent HDP Únie ako celku.  A rovnako z toho vyplýva aj to, že vlády a parlamenty členských štátov Únie musia svoju rozpočtovú politiku prispôsobiť vyššie uvedeným záverom. Aká je realita na Slovensku. Problémy. Slovenská vláda v rozpore s programovanou reformou potláča prvky samosprávnosti, a to najmä nezriadením samostatnej kapitoly pre VÚC v rozpočte na rok 2004. Po b. Zámerným odďaľovaním projektov finančnej decentralizácie podľa programové vyhlásenia, pripomínam, mala už od 1. 1. 2004 byť spustená. Po c. Neefektívnou koncepciou neopodstatneného dualizmu zasahujúcou do právomoci samosprávy v oblasti školstva, v oblasti zdravotníctva, v oblasti dopravy tak železničnej, ako aj v cestnej. Ďalej. Centralizáciou právomocí pri rozhodovaní  o použití fondov z Európskej únie v rozpore so zámermi Európskej komisie, ale aj v rozpore s elementárnymi prístupmi efektívneho využívania týchto zdrojov. Dôsledky sú zrejmé. Zlá informovanosť regiónov o možnostiach čerpania, to sa rovná priestoru pre korupciu na najvyšších miestach prostredníctvom obchodovania s informáciami. A ďalší prirodzený dôsledok - prehlbovanie sociálno-ekonomických rozdielov medzi regiónmi. Rovnako neochotou delegovať všetkých predsedov vyšších územných celkov do monitorovacieho výboru, čo je v hlbokom rozpore s princípmi decentralizácie, ale aj v rozpore so zákonom vo vyšších územných celkoch, teda zákonom č. 302/2001Z. z. a ďalej  zámerným ignorovaním spôsobu, ale aj rozsahu financovania kompetencií, to znamená nerešpektovaním zákona o rozpočtových pravidlách. Čo sa týka ďalších problémov, ktoré sa dotýkajú financovania samosprávy. Jednoznačne absentujú jasné normatívy na jednotku výkonu prenášanej kompetencie. Ďalej v samospráve bolo zákonom prikázané preberať spolu s úlohami aj nedostatky spôsobené zlým hospodárením štátu a jeho neochotu zaplatiť staré dlhy, aj keď zákon to požaduje. A po tretie. Nezohľadnením nárastu nákladov v rámci preneseného výkonu štátnej správy a rešpektovanie zvyšovania cien energií, úpravy tarifných platov zamestnancov a podobne, ďalej neriešením alebo nedostatočným riešením problému takzvanej účelovosti odovzdaného majetku, a to tak sfére školstva, sociálnych vecí, zdravotníctva, v kultúre, čím vznikajú objektívne problémy s efektívnym nakladaním s ním. No a potom, samozrejme, neriešením vnútorného a mobilizačného dlhu súvisiaceho s delimitovaným majetkom štátu na VÚC. No a nemožno nespomenúť aj posledný moment z môjho pohľadu, ktorým je necitlivý prístup k riešeniu problémov najviac postihnutých regiónov, mám na mysli predovšetkým Košice, Prešov, ale aj Banskú Bystricu, Nitru s arogantným presunom rozpočtových zdrojov do najviac rozvinutých regiónov, ako je Bratislava, Trnava bez akejkoľvek kompenzácie. (Potlesk.) Chcem povedať, že  z povedaného je zrejmé, že z pohľadu nielen mňa, ale aj nášho klubu nie je možné takýto, a deklarovali to už viacerí rečníci, návrh rozpočtu podporiť. Napriek tomu na zmiernenie viacerých uvádzaných zásadných problémov v oblasti fungovania miest a obcí si dovolím navrhnúť štyri pozmeňujúce návrhy. Dovoľte mi, aby som ich uviedol s cieľom, že ak by sa náhodou objavil aspoň minimálny pozitívny signál. Objektívne poviem, zaregistroval som včerajšiu Koaličnú radu a zaregistroval som aj to, že politickí predstavitelia koaličných strán zaregistrovali desivú situáciu v oblasti obcí a miest, špeciálne v oblasti školstva, a deklarovali snahu aspoň časť prostriedkov, ktoré súvisia so zadlžením preneseného alebo odovzdaného majetku, že sú ochotní riešiť, takže skúsim apelovať, aby v tejto súvislosti posúdili aj návrhy, ktoré ja predkladám, ktoré nie sú pre stranu Smer, ktoré sú pre obce a mestá a ktoré môžu aspoň čiastočne hroziacu katastrofu v realizácii prenesených kompetencií zmierniť. Navrhujem preto v § 3 ods. 1 jeho pôvodné znenie „v roku 2004 sa do rozpočtov obcí poskytne časť výnosu dane z príjmov fyzických osôb, príjmov zo závislej činnosti v sume 8 703 miliónov Sk“  upraviť nasledovne, ponúkam ešte aj varianty. Alternatíva jeden - sumu 8 miliárd 703 miliónov nahradiť sumou 9 173 300 tisíc Sk, alternatíva dva - sumu 8 miliárd 703 miliónov Sk nahradiť sumou 8 miliárd 953 miliónov Sk. Dovoľte mi krátke odôvodnenie. Návrhom sa rieši dofinancovanie základných škôl a školských zariadení za roky 2002 až 2003, financovanie originálnych kompetencií obcí na úseku školstva v zmysle nového zákona o financovaní škôl a školských zariadení v roku 2004, zohľadňujú sa dopady cenových opatrení a zvýšení nepriamych daní na rozpočty obcí v roku 2004 a dopady aj v podpísanej v kolektívnej dohode na rok 2004 podľa § 50 zákona o verejnej službe a § 51 zákona o rozpočtových pravidlách. Ďalší návrh. V § 3 ods. 1  zákona o štátnom rozpočte zvýšiť podiel obcí na výnose dane z príjmov fyzických osôb z príjmov zo závislej činnosti o sumu 220 miliónov 300 tisíc Sk. Odôvodnenie. Z poverenia vlády Slovenskej republiky podpísali zástupcovia štátu s odborármi kolektívnu dohodu na rok 2004. V rozpore so znením zákona o verejnej službe bola dohoda podpísaná bez účasti zástupcov obcí. Predpokladaný minimálny dopad tohto rozhodnutia vlády na rozpočty obcí predstavuje sumu 220,3 milióna Sk bez vyčíslenia dopadu nárastu podielu zamestnávateľov na financovaní doplnkového dôchodkového pripoistenia o 1 percento. Dopad podpísanej kolektívnej dohody na rozpočty obcí je v návrhu štátneho rozpočtu riešený len vo vzťahu k presunutým zamestnancom obcí s novými kompetenciami, nie však vo vzťahu k pôvodným, zhruba 25 000 zamestnancov. Týmto návrhom sa odstráni možný nesúlad s § 50 zákona o verejnej službe, ako aj zákona č. 51 o rozpočtových pravidlách, ako som už spočítal. Tretí pozmeňujúci návrh v § 3 ods. 1 zákona o štátnom rozpočte zvýšiť podiel obcí na výnose dane z príjmov fyzických osôb, z príjmov zo závislej činnosti o sumu 190 miliónov 100 tisíc Sk. Odôvodnenie. Medziročný nárast podielových daní pre obce je v návrhu štátneho rozpočtu navrhovaný v objeme 472 miliónov, čo je 4,58 percenta. Tento nárast má obdobne ako pri kapitolách štátneho rozpočtu zohľadniť medziročný nárast výdavkov na tovary a služby zodpovedajúci inflácii a dopadu Národnou radou schváleného zvýšenia nepriamych daní. V prípade dodržania parametrov medziročnej inflácie predkladaných v návrhu štátneho rozpočtu vzrastú v roku 2004 výdavky obcí v položke tovary a služby na ich pôvodné kompetencie minimálne o 665 miliónov Sk. Zvýšenie výnosov obcí na daniach z príjmov fyzických osôb o navrhovanú sumu 190 miliónov tak len vytvorí obciam obdobné východisko na zabezpečovanie výkonných povinností, ako je to vo vládnom návrhu štátneho rozpočtu navrhované pre ostatné kapitoly. Obce aj po tomto zvýšení budú musieť zo svojich ďalších vlastných príjmov riešiť napríklad dofinancovanie opatrovateľskej služby, prevádzky nemocníc, originálnych kompetencií na úseku školstva, havarijné stavy a modernizáciu presunutého majetku zo štátnej správy, nezohľadnený rast výdavkov na mestskú hromadnú dopravu a tak ďalej. A posledný návrh. V § 3 ods. 5 sa slová „príslušného daňového úradu“ nahrádzajú slovami „príslušného daňového riaditeľstva“. Odôvodnenie. Zámerom tohto návrhu je dosiahnuť objektívnejšie prerozdeľovanie výnosu cestnej dane. Tento výnos rozdeľovať obciam v rámci územných obvodov daňových riaditeľstiev, a nie podľa obvodov daňových úradov. Sú viaceré argumenty pre takúto navrhovanú zmenu zákona. Predovšetkým - na návrh ministerstva financií sa realizujú organizačné zmeny v rámci správy daní a odvodov daňových riaditeľstiev, čím už dochádza k zmene podmienok na prerozdeľovanie výnosov cestnej dane. Ďalej. Na základe rozhodnutí štátnych orgánov o organizačných zmenách v pôsobení a sídlach štátnych monopolov a podnikov sa výrazne zmenila štruktúra základne pre tvorbu a prerozdeľovanie výnosov cestnej dane v rámci daňových úradov. Sú aj niektoré ďalšie, ale tie už uvádzať nebudem. Vážené kolegyne, na záver môjho vystúpenia mi dovoľte len malú poznámku. Je faktom a chcel by som to uviesť ako takú malú sebakritiku, že sme si nevšimli to neuveriteľné ustanovenie, ktoré sa objavilo v zákone o rozpočtových pravidlách. A to je to nádherné ustanovenie. V prípade, že sa rozpočet v Národnej rade neschváli, tak sa bude postupovať podľa návrhu vlády predloženého do parlamentu. No tak za týchto okolností je to vlastne rozpočtové provizórium alebo nejaké problémy, ktoré by mali vzniknúť neschválením štátneho rozpočtu, sú vlastne také celkom milé, je dobré, keby vznikli. Takže chcem len povedať, že ak to neurobí vláda, tak náš poslanecký klub urobí všetko pre to, aby pripravil návrh novely takto postavených rozpočtových pravidiel, aby sme sa takejto frašky na budúci rok už nedožili. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)