J. Tkáčová, poslankyňa: (2007-01-31):
Vážené dámy, vážení páni, dôvodom na predloženie návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 194/1998 Z. z. o šľachtení a plemenitbe hospodárskych zvierat a o zmene a doplnení zákona č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní v znení neskorších predpisov, je úprava podrobností o šľachtení a plemenitbe hospodárskych zvierat vyplývajúca z prebratia smernice Rady č. 2005 zo 14. marca 2005, ktorou sa mení a dopĺňa smernica č. 87/328/EHS týkajúca sa inseminačných staníc na skladovanie spermií a používania vajíčok a embryí čistokrvného plemenného hovädzieho dobytka. Novela zákona vyplýva z potreby plnenia noriem Európskeho spoločenstva o šľachtení a plemenitbe, ako je obchodovanie s plemenným materiálom, sperma embrya, živé hospodárske zvieratá, výkonu inseminácie, z potreby ustanovenia potreby a spôsobu výkonu prirodzenej plemenitby, hlavne v chovoch dojčiacich kráv, z potreby vyšpecifikovania výkonu kontroly úžitkovosti, kontroly dedičnosti a kontroly dedičnosti zdravia hospodárskych zvierat. Kolegovia a kolegyne, pôvodne som neplánovala vystúpiť k predkladanej novele zákona jednak preto, že ide o vysokoodbornú tému, jednak preto, že podstatou noviel je transpozícia smernice Rady a my už okolo toho veľa nenahovoríme. A z uvedeného vyplýva, že je zrejmé, že táto téma je navýsosť odborná a že miestom, kde budeme o tejto téme vecne rokovať, bude výbor pre pôdohospodárstvo a životné prostredie. Týka sa to aj dvoch zákonov, ktoré včera vo veľkom chvate uviedol minister životného prostredia, a to zákon o uvádzaní environmentálnej značky, teda zákon o environmentálnom označovaní výrobkov, a zákon o ochrane ovzdušia, ktorý zavádza limity pre obsah nebezpečných látok a jedov, ako napríklad arzén, kadmium, olovo a podobne. Preto, keďže ide o takéto vysokoodborné témy, pri všetkých troch zákonoch som odporučila kolegom poslancom SDKÚ – DS, aby všetky tri legislatívne návrhy v prvom čítaní podporili. Prečo som sa rozhodla vystúpiť, je spôsob, akým sa zákony a celá legislatíva uvádzajú do života, akým spôsobom k tomu pristupuje vláda, akým spôsobom k tomu pristupujeme my poslanci. Mám niekoľko výhrad, možno skôr je lepšie povedať postrehov, som v parlamente druhé volebné obdobie, a tak si viem porovnať určitý štýl prístupu poslancov k legislatíve a možnože aj k rokovaniam parlamentu. Rozdelím to do dvoch častí, a to na konanie v pléne a konanie vo výboroch. V pléne môžeme sledovať už od prvých schôdzí parlamentu, vládni poslanci mlčia, neobhajujú vládu a jej program. Nevystupujú, ani keď ide do tuhého, a my dávame na stôl skutočne silné argumenty. Neviem, čo si mám o tom myslieť. Buď teda, kolegovia, o veciach nič neviete a radšej ste ticho, alebo máte zakázané hovoriť, aby ste nenaťahovali čas. Vláda a jej premiér nepotrebujú vecnú diskusiu na pôde parlamentu. Jedným slovom povedané – mĺkvosť. K návrhu rozpočtu sa nevyjadroval takmer nikto z vlády. Nehovoriac o poslancoch, ktorí mlčali ako zarezaní. Keď sme boli my vládnymi poslancami v minulom volebnom období, s radosťou sme išli do slovných súbojov s opozíciou. Radi sme obhajovali náš program, našich ministrov. A tí, ktorí ste tu boli v minulom období, viete, že ste nás kritizovali veľmi ostro. Možno ostrejšie ako my dnes. My sme sa nebáli ani diskutovať s našimi ministrami o jednotlivých opatreniach a argumentovať v prospech veci. Moje tvrdenie o ignorancii parlamentu vládou dokazuje fakt, že poslanecké návrhy, ktoré predkladajú niektorí kolegovia, v skutočnosti nie sú poslaneckými návrhmi, ale vládnymi a vláda tak obchádza legislatívny proces v príprave zákonov. Veď napríklad, pán poslanec Cabaj, predkladáte návrh zákona, ktorým sa zvyšujú platy v Najvyššom kontrolnom úrade, pozerala som si tento návrh zákona, iste ste ho nepripravovali sám. Ja zásadne nie som proti zvýšeniu platu kontrolórov, je to dobré protikorupčné opatrenie. Ale prečo s tým nepríde vláda? Prečo s tým prichádza poslanec? Ďalším dôkazom o výsmechu poslancov vládou je spôsob predkladania pozmeňujúcich návrhov. V druhom čítaní v pléne po zasadnutí gestorského výboru prednášajú vládni poslanci otrocky desaťstránkové elaboráty, o ktorých máme hlasovať bez toho, aby gestori aspoň vedeli dosah týchto navrhovaných zmien. Včera nám to predviedol pán poslanec Burian a mám pocit, že nie opozícia, ale vládna koalícia má tieňovú vládu v parlamente. Slovo parlament je odvodené od slova „parlare“ – hovoriť. Preto vás prosím, kolegovia, diskutujte s nami. Čo sa týka práce vo výboroch, dá sa povedať, že tam sa občas podarí rozprúdiť debatu, ale veľmi jasne sa ukazuje, že ani predkladatelia nie sú celkom pánmi situácie. Dovolím si jeden príklad, ktorý sa týka spôsobu, akým sa do zákona o veterinárnej starostlivosti dostali domáce zakáľačky, to znamená povinnosť nahlasovať domácu zakáľačku. V pôvodnom návrhu zákona sa táto povinnosť vzťahovala iba na hovädzí dobytok. Vo výbore prišli predkladatelia s tým, že je nutné doplniť tam ošípané. A keďže poslanci ani vládni neboli veľmi náchylní doplniť takúto zmenu a za takúto zmenu zahlasovať, tak prišiel argument: žiada to od nás Únia, hrozia nám pokuty, lebo meškáme a rýchlo, rýchlo. V takej chvíli poslanec, ani vládny, ani opozičný, nemá čas informovať sa skutočne, či sú tieto informácie pravdivé, nemôžeme si ich pooverovať a tak chtiac-nechtiac súhlasíme, pretože nikto nechce byť tou príčinou pokuty. To isté sa nám stalo s domácimi zakáľačkami a teraz nás občania obviňujú z prílišnej horlivosti, z návratu do 50. rokov, keď sa vydávali zakáľacie listy a odovzdávali krupóny a podobne. A to nechcite vedieť, ako sa danej témy chytili veterinári, ktorí do agendy zapojili už obecné úrady a robia si z obecných úradov zberné miesta vzoriek zo zabíjačiek. Rozumiete tomu? Z telefonickej povinnosti nahlásiť zakáľačku už je prípis veteriny na miestne úrady, že budú robiť zberné stanice vzoriek, ktoré sú povinní odobrať zakáľajúci občania a odniesť ich v presne stanovené časy na úrad, a to všetko pod hrozbou mastnej pokuty. Pretože sme naleteli ministerským úradníkom a dali sa zaviesť. Teda iba vládni poslanci, pretože opozícia za návrh ako celok nehlasovala. Typickým porušovaním zákona o rokovacom poriadku je aj skutočnosť, že ministri predkladajú do Národnej rady návrhy zákonov, ktoré vo svojich ustanoveniach splnomocňujú ministerstvo na vydanie vyhlášky, ale návrh vyhlášky nie je súčasťou návrhu zákona. V zmysle rokovacieho poriadku by sa Národná rada nemala takýmto návrhom zákona zaoberať. Veď my tak podpisujeme bianko šek pre ministerstvo, nevieme, čo vo vyhláške bude, ale preberáme za to zodpovednosť. Toto sa mi žiadalo, vážení kolegovia a kolegyne, povedať po tom, keď sme včera za necelých päť hodín zvládli 22 bodov programu, čiže asi tretinu rokovacieho programu. Mali by sme si všetci uvedomiť, že občania nás hodnotia hlavne podľa našich zasadnutí, ktoré sú najviditeľnejšími prejavmi našej poslaneckej práce, a my im teda, aj vďaka vláde, ktorá nenosí do parlamentu vládne návrhy zákonov, veľa dôvodov na spokojnosť nedávame. Prosím, zamyslime sa nad tým a skúsme budovať meno parlamentu tým, že sa budeme na schôdzach rozprávať, že budeme spolu debatovať, diskutovať o problémoch, že budeme obhajovať svoje názory a že tu nebudeme iba ticho sedieť a že v kultivovanom dialógu budeme spoločne posúvať našu spoločnosť dopredu. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)