F. Mikloško, poslanec: ():
I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Ďalej v rozprave vystúpi pán poslanec Kačic. P. Kačic, poslanec: Vážený pán predsedajúci, dámy poslankyne, páni poslanci, neviem, či sú tu ešte nejaké médiá, ale ak by ste hľadali signatárov, ktorí akože to organizujú, tak sedia s pánom Dzurindom teraz dole v Parlamentke, v tej reštaurácii s obsluhou, asi II. cenovej skupiny, myslím. (Reakcie z pléna.) Tí signatári, ktorí boli zverejnení. Vláda Mikuláša Dzurindu vo svojom programovom vyhlásení na obdobie rokov 1999 až 2002 v oblasti vnútornej bezpečnosti si dala základný cieľ deklarovaný už známou dikciou zákona o Policajnom zbore, a to zabezpečiť ochranu života, zdravia a majetku občanov. Za prioritné vláda v tom smere považovala predovšetkým - eliminovanie organizovaného zločinu, - vedenie dôsledného boja s ekonomickou kriminalitou a korupciou, - zvýšenie bezpečnosti občanov, - vytvorenie podmienok na zvýšenie akcieschopnosti Policajného zboru a posilnenie jeho dôvery v očiach verejnosti. Ministerstvo vnútra ihneď po nástupe novej vlády vykonalo organizačné zmeny. Medzi tieto okrem iných patrili aj zmeny, ktoré znamenali zriadenie útvarov na boj s organizovanou trestnou činnosťou. Takto vznikol nanovo na Sekcii vyšetrovania a kriminalisticko-expertíznej činností odbor vyšetrovania obzvlášť závažnej trestnej činnosti, ktorý podľa vyjadrenia ministra vnútra bol určený najmä na vyšetrovanie organizovaného zločinu. Pôvodné pracoviská organizovanej kriminality Prezídia Policajného zboru prešli znovu reorganizáciou tým, že boli vyňaté z riadenia krajského riaditeľstva Policajného zboru a podriadené pod Prezídium Policajného zboru. Podobne boli organizačne začlenené pod Prezídium Policajného zboru aj protidrogové oddelenia krajských riaditeľstiev Policajného zboru. Na všetky znovuzriadené alebo reorganizované pracoviská na boj s organizovaným zločinom boli znovu prijímaní príslušníci, ktorí v prevažnej väčšine museli v minulosti opustiť rady Policajného zboru z dôvodu nedostatočných morálnych a odborných kvalít. Za poslušnosť boli týmto už policajtom sľúbené a neskôr aj zrealizované neúmerne vysoké platy z 80- až 100-percentným osobným ohodnotením. V konečnom dôsledku išlo o útvary, ktoré dostali špeciálnu objednávku na to, aby prehodnotili všetky uložené prípady trestnej činnosti s politickým pozadím a prijali opatrenia na obnovenie ich vyšetrovania a začali s vyšetrovaním novým prípadov, kde ako podozriví boli určení predstavitelia bývalej vlády, zvlášť Hnutia za demokratické Slovensku, ľudovej strany. Samotná vláda pri hodnotení druhého roka jej mandátu konštatovala, že sa nepodarilo túto prioritu naplniť. Odôvodňuje to príčinami objektívneho charakteru, ktoré spočívajú v značnej skutkovej i právnej zložitosti týchto káuz, v neochote podávať svedecké výpovede a v probléme so zaobstarávaním dôkazových materiálov. Teda priznáva nedostatočnú odbornosť orgánov vyšetrovania Policajného zboru. V roku 2000 boli ukončené návrhom na podanie obžaloby, prípad - zavlečenia Michala K. mladšieho do cudziny, - fingovania kúpy triptychu Klaňanie troch kráľov, - vyplácania finančných prostriedkov SIS fiktívnym osobám, - vypracovania spravodajskej informácie pracovníkmi SIS, v ktorej navrhovali alternatívne riešenie vnútropolitickej situácie, - uloženia nástražného výbušného systému v Športovej hale na Pasienkoch v Bratislave, - nezákonného získania akcií Slovenských kúpeľov, a. s., Piešťany, - brania úplatu bývalým ministrom vnútra. Treba povedať, že ani v jednom prípade zatiaľ nedošlo k súdnemu konaniu, a tak to vyzerá, že ani nikdy nedôjde. Ministerstvo vnútra vo svojich súčasných hodnoteniach nespomenie také prípady, ktorých realizáciou bolo odčerpaných množstvo síl a prostriedkov, ale pre ich prvotné neodborné posúdenie skončili bez realizácie. Predovšetkým vykonštruovaná kauza neoprávneného vyplácania odmien členom bývalej vlády a násilným vniknutím do domu Vladimíra Mečiara dňa 20. 4. 2000 bola výlučne politická, nie právna záležitosť. Na zákrok vydal rozkaz bývalý prezident Policajného zboru Ján Pipta príslušníkom útvaru osobitného určenia. Trestné stíhanie bolo v tomto prípade zastavené už druhýkrát, ale dosiaľ nebolo účastníkom konania doručené rozhodnutie vzhľadom na to, že prokuratúra opakovane preskúmava predmetné uznesenie. Politickú motiváciu tohto trestného stíhania dokazuje i skutočnosť, že súčasný premiér, ktorý pri vyplácaní odmien postupoval úplne rovnakým spôsobom, bol vypočutý len ako svedok. Podobne dopadli aj prípady zmareného referenda bývalým ministrom vnútra Gustávom Krajčim, kde nedošlo ani k súdnemu procesu a zneužitia právomoci verejného činiteľa Ladislavom Polkom, ktorý bol právoplatne oslobodený. Na druhej strane sa ministerstvo vnútra nedokázalo dosiaľ vysporiadať s objasnením vraždy Jána Duckého, v tomto prípade bolo zaznamenaných viac neodborných úkonov a v prezentácii samotného ministra vnútra, a hlavný podozrivý Oleg T. bol nakoniec po dvoch rokoch prepustený na slobodu. Obdobne vraždy Róberta Remiáša a Steinhübla sú stále neobjasnené. Neodborne bolo ukončené vyšetrovanie prípadu bossa banskobystrického podsvetia Černáka, ktorému nebola dokázaná vražda Poliaka Šimaneka. Pričom v súvislosti s touto kauzou sú po smrti aj dôležití svedkovia. Hromadná vražda Pápayovcov v Dunajskej Strede, prezentovaná ako objasnená, tiež nie je objasnením uzavretá. Je zadržaný jeden spolupáchateľ, dvaja údajne hlavní páchatelia, a organizátori sú stále neznámi. Stále sú rozpracované prípady Nafty Gbely, Východoslovenských železiarní, Kúpeľov Sliač, Fondu národného majetku, Vrazda, Korec, Jašík. Neodbornosť postupu orgánov činných v trestnom konaní bola sprevádzaná silným mediálnym tlakom a prejudikovaním postupov samotnými funkcionármi ministerstva vnútra. Ministerstvo vnútra na čele s ministrom Ivanom Šimkom a Policajný zbor za priamej podpory vlády Slovenskej republiky nesústredili prioritnú pozornosť tam, kde by sa boli dosiahli pozitívnejšie výsledky, a tým by sa prispelo k maximálnej spokojnosti občanov, ale značné množstvo síl a prostriedkov, najmä finančných, bolo vynaložených na prenasledovanie, ponižovanie, likvidáciu alebo kompromitovanie politického protivníka. Verejnosť bola klamaná aj pri hodnotení nápadu a objasňovaní trestnej činnosti. Stav nápadu a objasňovania trestnej činnosti bol administratívne upravený podľa pokynov Prezídia Policajného zboru. V policajných kruhoch sú známe príkazy bývalého prezidenta na dosiahnutie príslušného percenta objasňovania, čo znamená, že objasňovanie sa stalo prioritou Policajného zboru a práce Ministerstva vnútra Slovenskej republiky. Nebezpečenstvo takto chápanej výslednosti spočíva predovšetkým v tom, že sa nehodnotí kvalita, ale množstvo objasnených prípadov. Okrem toho stav kriminality je administratívne ovplyvnený rozhodnutím vlády o určení minimálnej mzdy, keď sa dosť podstatná časť trestných činov posúva do kategórie priestupkov. Ak sa pamätáte, od 1. 4. 1995 do roku 1998 bola hranica medzi priestupkom a trestným činom 5 400 Sk, od roku 1998 sa táto hranica zmenila štyrikrát a do 1. 8. 2001 bola 8 800 Sk. Po nadobudnutí účinnosti Trestného zákona od 1. 8. 2001 bola hranica medzi trestným činom a priestupkom znovu upravená na jedennásobok minimálnej mzdy, čo je 4 400 Sk. Očakáva sa preto zvýšenie počtu trestných činov o 15 až 17 000. Úmerne k tomu sa potom zníži aj ich objasnenosť. Účelovo sa do štatistiky nezaevidujú trestné činy, kde je páchateľ neznámy, čím sa umelo zníži kriminalita a zvýši sa objasnenosť. V prípade štatistického zaevidovania týchto prípadov pri objasňovaní nebolo 53 %, ale niečo okolo 45 %. Preto je potrebné od základu zmeniť systém hodnotenia práce polície, kde objasňovanie kriminality je iba jeden z prvkov tohto systému a vôbec nie prvoradý. Zvýšenie akcieschopnosti policajných útvarov malo nastať podľa programového vyhlásenia vlády okrem iného aj zrušením tzv. malých policajných okresov. Z pôvodne 76 okresných riaditeľstiev vzniklo 54, pričom hlavný dôvod tejto reorganizácie malo byť posilnenie priameho výkonu služby. Z toho hľadiska priamym výkonom služby sa myslí služba na obvodných oddelenia Policajného zboru, oddeleniach hraničnej a cudzineckej polície a oddeleniach dopravnej polície. Skutočnosť bola taká, že sa zrušením niektorých okresov presunulo 142 tabuľkových policajtov na zostávajúcich 54 okresných riaditeľstiev. V priemere to činí 2,6 policajta na jeden okres. Obvodné oddelenia dostali 10 tabuliek, pričom v Bratislave sa stavy tabuľkových počtov znížili o 34 miest. Hraničná a cudzinecká polícia bola posilnená o 21 tabuľkových a dopravná polícia o 111 tabuliek. Oproti tomu vláda Slovenskej republiky na personálne zabezpečenie novozriadených odborov vyšetrovania schválila 126 miest policajtov a 113 miest občianskych zamestnancov. Ministerstvo vnútra pri hodnotení svojej činnosti často deklarovalo akcieschopnosť Prezídia Policajného zboru aj tým, že polícia má bezpečnostnú situáciu pevne podchytenú, kontroluje organizované skupiny, rozkladá ich a realizuje ich trestnú činnosť. Faktom však je, že neďaleko hlavného mesta Bratislavy pri Stupave sa stretla veľmi silná skupiny prevažne mladých ľudí, kde sa otvorene obchodovalo s drogami a počas celého pobytu nebola polícia schopná vykonať zákrok ani po tom, čo sa o tomto nelegálnom zraze dozvedela od orgánov miestnej samosprávy. Nemohúcnosť polície pretrváva aj v súčasnosti. Kuriózne pôsobí vyjadrenie čelného predstaviteľa okresného riaditeľstva polície, ktorý pre média odpovedá, že 200-metrový pás vysiateho konope sa nedá zlikvidovať, pretože polícia nemá na to technické prostriedky. Navyše pripustí ešte polemiku o tom, že semeno konope zavial vietor pravdepodobne zo susedného štátu. O nedostatočnom sledovaní činnosti závadových skupín svedčia aj také prípady, akými bola hromadná vražda členov Pápayovej skupiny v Dunajskej Strede alebo košický prípad, kde boli zavraždení 4 členovia skupiny a na jedného bol spáchaný pokus vraždy. Sú závažné poznatky o tom, že po údajnom rozbití organizovaných skupín vznikajú nové, ktoré sa orientujú na vydieranie, ale oveľa kvalifikovanejším spôsobom. Túto funkciu preberajú legálne zriadené skupiny extrémne sa správajúcich súkromných bezpečnostných služieb, ktoré už nesledujú naplnenie zákona č. 379/1997 Z. z., ale vyvíjajú nátlak na majiteľov spoločností s cieľom preniknúť do ich riadiacich štruktúr, získať tam majoritu a postupne spoločnosť zlikvidovať. Že sa to robí na objednávku, je viac ako zrejmé. Príslušníci Policajného zboru nie sú spokojní s úrovňou riadenia polície čelnými predstaviteľmi. Dávajú najavo nespokojnosť s pracovnými podmienkami tým, že odchádzajú zo služieb Policajného zboru aj napriek tomu, že v občianskom živote sa pri súčasnej nezamestnanosti nenájde pre nich primerané uplatnenie. Odchádzajú, aj keď v porovnaní s inými rezortmi mali pomerne slušný mesačný príjem a nadštandardné výhody vyplývajúce zo zákona o štátnej službe. Odchádzajú skúsení vyšetrovatelia s praxou nad 10 rokov. Tento stav ministerstvo vnútra zdôvodňuje nedostatkom rozpočtových prostriedkov na uplatňovanie zákona o štátnej službe, na zlepšenie sociálnej situácie bytových podmienok a celkového skvalitnenia podmienok výkony služby. Mlčí sa však o nedostatkoch v organizácii práce, o nedostatočnej personálnej práci, o priepasti korupcie v Policajnom zbore, o nespravodlivom odmeňovaní za množstvo a kvalitu vykonanej práce, o nedostatočnej ochrane policajta pred kriminogénnym prostredím atď. A pán minister vnútra Slovenskej republiky Ivan Šimko nekoná. V polícii veľmi pevne zakotvil prvok korupcie. Policajti aj na tej najnižšej úrovni sa zaoberajú politikárčením. Vedúci pracovníci polícií už na úrovni obvodného oddelenia či okresného riaditeľstva si hľadajú svojho politického partnera, čo následne ovplyvňuje ich postoje pri riešení základných problémov. Policajti už nie individuálne, ale v skupinách sú zapojení do páchania trestnej činnosti. Stupňuje sa brutalita pri zákrokoch. Brutálne formy riešenia problémov sa uplatňujú aj priamo v policajných objektoch, pričom dôjde aj k úmrtiu osoby, proti ktorej zákrok smeruje. Verejnosť sa čím ďalej tým viac presviedča o korupcii v dopravnej polícii. Bratislavská pohotovostná motorizovaná jednotka, ktorá je veľmi potrebná na operatívne zákroky, je morálne taká devastovaná, že nie je v silách kohokoľvek urobiť nápravu. Pomôže iba rozpustenie tohto útvaru. Pôvod týchto problémov treba vidieť v nedostatočnej a nekoncepčnej personálnej práci, najmä v nízkej kvalite výberu na vstup do policajných služieb. Následne kríva výchova mladej generácie, ktorá často nemá nad sebou autoritatívnu osobnosť, ale v minulosti morálne skompromitovaného a v súčasnosti politicky dosadeného vedúceho, pokračujúceho vo svojich minulých praktikách s ešte väčšími osobnými prospechmi. Túto skutočnosť potvrdzuje fakt, že v čele Policajného zboru stál človek podozrivý zo spáchania niekoľkých trestných činov, že na čele inšpekcie ministra vnútra bol človek zaangažovaný na rôznych podnikateľských aktivitách cestou súkromných bezpečnostných služieb – pamätáte sa: SBS, Jágela, kauza Sliač –, že na čele odboru boja s organizovanou kriminalitou bol policajným prezidentom dosadený a chránený funkcionár podozrivý zo sprenevery peňazí atď. Mnohé z týchto prípadov boli riešené urýchleným odchodom dotyčných funkcionárov zo služieb Policajného zboru s výplatou všetkých finančných náležitostí. Ich miesta sú opakovane obsadzované ľuďmi podobného morálneho profilu, napríklad šéf inšpekcie ministerstva vnútra podozrivý zo sprenevery finančných prostriedkov, podobne ako jeho zástupca, ktorý sa dopustil dopravnej nehody pod vplyvom alkoholu ešte vo funkcii okresného riaditeľa, odkiaľ bol preto odvolaný. Z týchto a im podobných „odborníkov“ bol vytvorený odbor vyšetrovania obzvlášť závažnej trestnej činnosti na čele s jeho riaditeľom, tiež podozrivým zo spáchania rôznych trestných činov. Tieto v súčasnosti preveruje Generálna prokuratúra. Predpokladám, že tiež nič nezistia ako inšpekcia ministerstva vnútra, ktorá tiež nič nezistí. Pri vysokom stupni finančného ohodnotenia základom odborných a morálnych kvalít bola deklarovaná nenávisť k HZDS, ľudovej strane. Pri riešení sociálnych problémov policajtov rezort nie je primerané pružný. Ministerstvo vnútra za rok 1999 nepridelilo ani jeden byt, v roku 2000 30 bytov, v minulom roku nebolo to o nič lepšie. Šetrilo sa na výkonných policajtov na úkor administratívnych pracovníkov vyšších článkov riadenia. Napríklad riaditelia sekcií ministerstva vnútra boli odmeňovaní až 60-tisícovými sumami na rozdiel od krajských riaditeľov Policajných zborov, u ktorých bola horná hranica stavaná na 15 000. Konzultanti ministra sú zaradení do 9. platovej triedy, krajskí riaditelia do 8. platovej triedy a podobne. Policajti na úrovni obvodných oddelení prevažne pracujú v nedôstojných pracovných podmienkach. Pri vstupe do týchto priestorov si občan okamžite vytvára negatívny obraz o postavení orgánu, ktorý má byť zárukou dodržovania jeho práv. Vysoká fluktuácia v polícii má okrem negatívneho dosahu na ekonomiku rezortu hlavne dosah na odbornú spôsobilosť policajtov. Všeobecne je možné konštatovať, že v polícii je problém generačný. Odchod starších, skúsených príslušníkov Policajného zboru má za následok, že mladú časť policajtov nemá kto odborne vzdelávať. Nebezpečenstvo tohto stavu spočíva predovšetkým v tom, že vedľa dezorganizujúcej sa polície silnie organizácia zločinnosti. Nie je ojedinelý jav, že podsvetie má na páchanie trestnej činnosti kvalitnejšiu technickú výbavu než polícia. Aj technika určená polícii nie je vždy efektívne využívaná. Podobne môžeme hovoriť o prostriedkoch vyčlenených na organizáciu boja proti drogám a iné. V rezorte vnútra absentuje prijímanie systémových a koncepčných opatrení, neexistuje plánovanie s výnimkou ročného plánu, ktorý je iba výpočtom úloh bez reálne zhodnotenej situácie a dlhodobých cieľov. Najkritickejším úsekom práce Policajného zboru pod súčasným vedením sa stal úsek vyšetrovania. Budovaním špeciálnych anti HZDS útvarov sústavnou mediálnou agresivitou na úrovni bulváru spolitizovali celý uvedený úsek, čo malo na následok odchod kvality a nástup lokajskej spoločnosti a poslušnosti. Základnou úlohou novej vládnej formácie bude prinavrátenie cti, morálky a dôstojnosti, ale najmä zákonnosti do práce útvarov vyšetrovania. Aj keď vedenie Ministerstva vnútra Slovenskej republiky vo svojom programe deklaruje úlohy, ktorými chce prispieť k zlepšeniu bezpečnostnej situácie na území Slovenskej republiky, nedokázalo sa vysporiadať s problémami kriminality. Polícia je neschopná riešiť základné úlohy smerujúce k ochrane občana, jeho života, zdravia a majetku. Naďalej sa zvyšuje brutalita útokov proti jednotlivcom i skupinám osôb. Nelegálne štruktúry podsvetia si stále rozdeľujú teritóriá svojho vplyvu. Občania strácajú dôveru v políciu, stupňuje sa oprávnená kritika na prácu polície, ktorá stále neadekvátne reaguje na oprávnené požiadavky občanov. Neochota policajtov riešiť problémy občanov, zvyšujúca sa kriminalita medzi policajtmi, ich nekultúrne, neetické a často brutálne vystupovanie pri styku s občanmi sú príčiny, ktoré negatívne ovplyvňujú postoj obyvateľstva k policajtom. Občan stále nemá pocit bezpečnosti. Napätie pretrváva aj vo vnútri Policajného zboru. Častými organizačnými zmenami a výmenou čelných funkcionárov sú policajti zneisťovaní a odpútavaní od práce. Vždy s príchodom nových funkcionárov dochádza k zmene organizačnej štruktúry ministerstva vnútra a Policajného zboru. K zmene náplne činnosti a následnej novelizácie interných právnych noriem. Je to tak aj v súčasnosti po nástupe nového ministra vnútra a prezidenta Policajného zboru. Súčasná vláda Slovenskej republiky sa s obľubou označuje za proreformnú. Žiaľ, okrem pokusu o reformu verejnej správy nič nevykonala. Výsledkom jej práce je absolútne pokazená transformácia verejnej správy. Tá nie je funkčná. Chýbajú viaceré zákony, pričom jej správa je drahšia ako predtým, počet úradníkov štátnych a verejných zamestnancov je vyšší a za viac peňazí má občan, daňový poplatník, menej služieb. Vyčleňovanie finančných prostriedkov zaostáva za presúvanými kompetenciami na regionálne samosprávne celky, ktoré sa tak dostávajú do neudržateľnej situácie a minister vnútra, žiaľ, nekoná. V rámci Policajného zboru Slovenskej republiky vedenie Ministerstva vnútra Slovenskej republiky začalo presadzovať novú organizačnú štruktúru postavenú na centralizácii jednotlivých zložiek, ale základný problém je v tom, že sa nepodarilo oddeliť závažnú trestnú činnosť od tej ostatnej. Tým sa u nás každý trestný čin riešiť v celej štruktúre orgánov činných v trestnom konaní úplne rovnako, či ide o vykradnutú pivnicu, verbálny útok na verejného činiteľa alebo viacnásobnú vraždu. Namiesto toho spôsobí rezort vnútra ešte väčší chaos začlenením vyšetrovateľov pod kriminálnu políciu. Také niečo je neprípustné, pretože celkom obchádza kardinálnu požiadavku ochrany práv občana v úlohe poškodeného svedka, či dokonca obvineného, obžalovaného. Úrady vyšetrovania musia mať zo zákona také postavenie, aké majú súdy a prokuratúra, to znamená, že aj rozpočtovú, úplne nezávisle od Ministerstva vnútra Slovenskej republiky, nie naopak. To však nie je otázka prostej organizačnej zmeny, ale štát musí vytvoriť také podmienky, aby sa v radoch vyšetrovateľov koncentrovali iba právne maximálne zdatní policajti s potrebnou špecializáciu na ekonomickú a inú kriminalitu. Po nástupe tejto vlády odišlo až do dnešného obdobia množstvo najzdatnejších policajtov a dnes má právnické vzdelanie iba 16 % vyšetrovateľov a 12 % má policajné vzdelanie. Z politických dôvodov súčasná vládna garnitúra nemá záujem vyšetriť politickú vraždu Ing. Jána Duckého, pričom údajné podpísanie zmeniek jeho osobou využíva za manipuláciu verejnej mienky. Štátne inštitúcie manipulujú verejnú mienku i v kauzách bývalého vedenia SIS, keď odmietajú odtajnenie spisov napr. v kauze údajného zavlečenia Michala Kováča ml. do cudziny. Vyvrcholením diletantstva Ministerstva vnútra Slovenskej republiky bolo násilné vtrhnutie do súkromných priestorov a následné predvedenie za použitia policajnej zložky, zvaných kukláči, predsedu najväčšej opozičnej strany Slovenska Dr. Vladimíra Mečiara, čo bolo prejavom absolútnej zvole zneužitia silových zložiek štátu. Za bezprecedentné možno pokladať i množiace sa prípady dopravných nehôd so smrteľnými následkami, zavinené príslušníkmi polície pod vplyvom alkoholu. Vo vyspelých demokratických krajinách by v takejto situácii minister vnútra bezpochyby podal demisiu. Bohužiaľ, na Slovensku sa zneužíva politická moc a sú medzery v konaní orgánov štátu. Nie je to tak dávno, čo predseda vlády a ďalší činitelia oznamovali mená páchateľov trestných činov a nepotrebovali ani súdy, ani dokazovania, stačila pravdepodobná príslušnosť k HZDS, ľudovej strane. Ešte si pamätáte, ako po zavraždení inžiniera Jána Duckého členovia vlády odsudzovali obeť, a nie páchateľa a skutok vraždy. Ani v jednom prípade neboli vyšetrené skutky útokov na funkcionárov HZDS, ľudovej strany, sympatizujúcich novinárov a proti orgánom strany. Kto má veriť, že podsvetie sa vlámalo do kancelárie HZDS, aby ukradlo záznamy členov? Boli tu ústavní činitelia, ktorí podporovali „vyhadzov“ z práce pre príslušnosť k opozícii vrátane prenasledovania žurnalistov. Vyrábanie falošných obvinení, atmosféra kriminalizácie celého nášho poslaneckého klubu neboli v záujme spravodlivosti ani slobody, ani demokracie. Pamätáte sa, kolegyne, kolegovia, keď tu predseda vlády vykladal o poslaneckom klube HZDS, že „kradnete“ a „kradli ste špinavými paprčami“. Dodnes sa nám neospravedlnil. Zapadá do toho scenára štátneho terorizmu aj posledný prepad „kukláčmi“ funkcionárov našej strany v Banskej Bystrici. Píše sa 24. marec 2002, v kresťanskom kalendári Kvetná nedeľa. Štyria funkcionári HZDS, ľudovej strany, medzi nimi dvaja tieňoví ministri, zdravotníctva a financií, a to Milan Urbáni a Ivan Kiňo, a hospodár strany pán Peter Novotný odchádzajú v nedeľu ráno autom na krajský snem HZDS, ľudovej strany, do Žiaru nad Hronom. Pri Buči ich však nečakane zastavili uniformovaní policajti. Na tom by nič nebolo, ale vzápätí sa objavia muži v maskáčoch a kuklách so samopalmi a pištoľami. Scéna ako vystrihnutá z akčného filmu. Žiaľ, na Slovensku je krutou realitou. „Kukláči“ prinútili posádku auta vystúpiť. Funkcionári HZDS, ľudovej strany, tak proti svojej vôli museli takmer tridsať minút stáť pred namierenými hlavňami samopalov a pištolí s rukami vyloženými na kapote auta, a to aj napriek tomu, že nič neurobili. „Kukláči“ prehľadali celé auto, no nič nenašli. Potom prišiel na rad batožinový priestor. Ten prevrátili hore nohami. Materiály na snem porozhadzovali. Keď nič nenašli, šéf zásahu opakovane telefonoval. Po pol hodine sa celý ten zlý sen skončil a zásahová jednotka odišla bez vysvetlenia a ospravedlnenia. Čo na to povedali dotknutí? Ide o akt politického terorizmu. Jeden z manierov a metód, aké v sedemdesiatych rokoch zavádzal v Chile generál Pinochet. Nie je to príjemný pocit, keď vám niekto mieri na čelo. Takto sa prepadáva možno bin Ládin, ale nie ľudia, ktorí poctivo platia dane. „Na ceste nás predbehlo policajné auto, ktoré nás neskôr zastavilo. Z dvoch ďalších vozidiel vystúpili „kukláči“ a so zbraňami namierenými na nás nám prikázali vystúpiť z vozidla. Celý čas na nás mierili samopalmi a pištoľami.“ Perzekvovaní funkcionári HZDS, ľudovej strany, označili tento neoprávnený zásah „kukláčov“ za politický terorizmus a zastrašovanie opozície. Veď napokon pred dvoma rokmi na Zelený štvrtok vyhodili policajti výbušninou dvere na dome predsedu HZDS, ľudovej strany, Vladimíra Mečiara. HZDS, ľudová strana, čo najostrejšie odsúdilo policajný zásah voči štyrom predstaviteľom krajskej organizácie HZDS Banská Bystrica, ktorý vykonali príslušníci policajnej jednotky zvláštneho nasadenia, tzv. kukláči. Túto ničím neodôvodnenú policajnú akciu považuje za cielenú provokáciu, ktorá má slúžiť na odštartovanie novej vlny politického terorizmu namiereného voči najpočetnejšiemu opozičnému legitímnemu parlamentnému subjektu s najväčšou podporou obyvateľstva. Akcia, ktorá sa ničím nelíšila od neslávne známeho zásahu „kukláčov“ proti obydliu a osobe predsedu HZDS Mečiara, jednoznačne svedčí o tom, aké špinavé metódy je pripravená použiť súčasná vládna koalícia v nadchádzajúcom predvolebnom zápase. Ide o prejav zúfalstva súčasnej vládnej koalície nad neustále klesajúcou podporou obyvateľstva, ktoré 80 % súčasnej vláde nedôveruje. Politicky aj právne je neobhájiteľný. Už aj v štádiu vyhľadávania musí orgán činný v trestnom konaní rešpektovať, kto je subjekt, a subjektívnu stránku prípadu. Je prevážanie materiálov na snem HZDS, ľudovej strany, závažným podozrivým trestným skutkom? Sú funkcionári HZDS, ľudovej strany, Banskobystrického kraja teroristi alebo páchatelia obzvlášť závažnej trestnej činnosti, ak pripravujú politický snem legálnej a demokratickej strany? Ak sme si rovní pred zákonom, je tu namieste aj otázka, kedy „kukláči“ prepadnú napríklad hospodára SDKÚ pána Palacku. Ak v našom prípade len preto, aby zodpovedné osoby unikli pred stíhaním, prijala Generálna prokuratúra účelový výklad, že všetky prostriedky vymenované v zákone o Policajnom zbore sú rovnocenné a nevyžaduje sa primeranosť, priamo Generálna prokuratúra, ktorá by mala byť strážcom zákonnosti, otvorila dvere výkladu, ktorý považujem za porušenie zákona. Pre pochopenie musíme načrieť do minulosti, keď sa z našej iniciatívy zrodila v Policajnom zbore Slovenskej republiky myšlienka „kukláčov“. Kriminalita po roku 1989 začala mimoriadne rásť vrátane jej brutality. Proti organizovaným bandám aj vycvičeným ochrancom nemal stredne pripravený policajt žiadne možnosti. Preto bolo okrem iného rozhodnuté postaviť proti tejto brutálnej zločineckej sile silu štátu, vytvoriť osobitne výkonné a vycvičené oddiely v poradí krajským náčelníkom alebo riaditeľom na zvýšenie operatívnosti. Pán minister vnútra, v koľkých prípadoch boli tieto osobitné útvary použité mimo svojho účelu? Páni poslanci vládnej koalície, prijímate zákony, aby mňa alebo vás nepohrýzol pes na ulici, a ja vám za to, samozrejme, pekne ďakujem, ale kedy prijmete zákon, aby narušený jedinec v štátnom mocenskom aparáte nezneužil svoju moc proti mne alebo proti vám? Tento spôsob výkonu moci považujem za antidemokratický. Preto jesenné voľby budú otázkou pre občana, či chce ďalej tieto deformácie znášať. Náš postup je možné nazvať ako trojbodový. 1. Treba prijať zákony upravujúce postup štátnych orgánov vrátane orgánov činných v trestnom konaní. 2. Vybudovať vnútorné mechanizmy na ochranu práv a slobôd občanov. 3. Zobrať na zodpovednosť osoby, ktoré sa porušenia zákonov dopustili. Teda nie odplata, ale náprava. Nie pomsta, ale zákonnosť. Nie výhovorky na príkazy, ale zodpovednosť za skutky. A to vy, pán minister vnútra, neviete, a preto by ste mali odísť. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Ďalej v rozprave vystúpi pani poslankyňa Tóthová. (Reakcie z pléna a ruch v sále.)