Beblavý, Miroslav, poslanec NR SR (2015-11-26):
Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, dovoľte mi, vystúpiť v rozprave k tomuto mimoriadne dôležitému návrhu, ktorý však, bohužiaľ, v súčasnej podobe nerieši to, čo je nevyhnutné riešiť a je skôr určitou predvolebnou zásterkou. Napriek tomu, keďže už sme v druhom, respektíve možno budeme aj v treťom čítaní, považujem za potrebné aj spolu s ostatnými kolegami, s ktorými som spolupracoval, prísť nielen s kritikou tohto návrhu, ale prísť aj so zlepšením, s alternatívami najmä cestou k lepšiemu riešeniu. Dovoľte mi na úvod len povedať, že tie pozmeňovacie návrhy, ktoré zatiaľ padli v rozprave, teda či už pozmeňovací návrh pani kolegyne Vittekovej, alebo aj ten druhý pozmeňovací návrh, sú technického charakteru. Myslím si, že nevidím tam po ich preštudovaní žiadny zásadnejší problém, a preto v mene hľadania spoločného konsenzu si myslím, že ich možno podporiť. V každom prípade ja ich podporím. A to ma vedie, to ma vedie k širšiemu bodu, a to je ten, že ako všetci vieme, predkladaný návrh zákona je návrh ústavného zákona, respektíve teda novely ústavného zákona, čo znamená, že na jeho prechod do druhého čítania síce postačuje 76 hlasov, a preto ho tu dnes aj máme, no ale na jeho schválenie je nevyhnutých 90 hlasov prítomných poslancov Národnej rady. A preto bez širšej dohody takýto zákon nemá šancu prejsť a je len v podstate určitou demonštráciou či už názorov a hodnôt alebo aj, niekedy aj taktickým predvolebným ťahom. Musím v tejto súvislosti povedať, že práve preto etablovala Národná rada, respektíve grémium poslaneckej Národnej rady, ešte na záver roku 2012 komisiu poslancov zo všetkých vtedajších poslaneckých klubov, aby našli takúto spoločnú dohodu a zmenu zákona presadili. Ja som mal vtedy česť byť vymenovaný za predsedu tejto komisie ako predseda výboru pre nezlučiteľnosť funkcií. Táto komisia dospela po necelých piatich mesiacoch aj k dohode všetkých zúčastnených členov a musím povedať, že už vtedy v tom návrhu boli identifikované dva zásadné body, ku ktorým sa aj dneska vrátim, a vtedy na nich bola aj spoločná zhoda. Tieto návrhy boli aj predložené poslaneckému grémiu a na širšiu diskusiu. A najprv sa zdalo, že na nich aj zhoda bude. Ako už dnes vieme, potom strana SMER z tej pôvodnej dohody ustúpila. A odvtedy, hoci je to už viac ako dva a pol roka, nevieme túto dohodu nájsť. Dovoľte mi teda znovu a myslím si, že aj veľmi jasne a jednoducho vysvetliť, o čom je jadro sporu pri tomto zákone a prečo musíme trvať na zmene, bez ktorej táto novela bude absolútne zbytočná a bezzubá. Hovorím to takto preto, že tieto dve zásadné požiadavky som formuloval nielen ja, ale aj viacerí moji kolegovia ešte v roku 2013. A rovnako som už vtedy deklarovali, že to sú dve zásadné veci, ktoré keď sa do zákona dostanú, tak zaznamenáme zásadné zlepšenie súčasného stavu, a keď sa do zákona nedostanú, tak čokoľvek iné, čo sa v ňom môže tak pro forma spraviť, je v skutočnosti nepodstatné. Priznám sa, že som celý čas očakával ako taktiku zo strany vlády alebo teda zo strany SMER-u to, že vyhovie jednej z týchto dvoch zásadných požiadaviek, čím by dostala napríklad, priznám sa, aj mňa osobne do veľmi ťažkej situácie, lebo hoci akceptácia jednej z nich by neznamenala skutočne účinný zákon o konflikte záujmov, znamenala by zároveň ale aj jeho významné zlepšenie. To znamená, vtedy by som ja, napríklad by som, poviem za seba, čelil veľkému a ťažkému rozhodovaniu o tom, že či takúto, takýto zákon podporiť, aby sme zaznamenali viditeľné a zásadné zlepšenie, hoci v tej druhej oblasti, ktorú by sme rozhodli nepodporiť, by sa nič nezmenilo. SMER zatiaľ sa rozhodol ušetriť nás takýchto ťažkých dilem, pretože odmietol obidve tie zásadné požiadavky a nehľadal ani žiadny spôsob ako ich, ako ich naplniť alebo ako o nich rokovať. O aké dve požiadavky ide? Tá prvá z nich je, majetkové priznania, ktoré budú mať skutočnú výpovednú hodnotu. Ako vieme, nielen my ako poslanci Národnej rady, ale aj ostatných niekoľko stoviek verejných funkcionárov podáva výboru pre nezlučiteľnosť funkcií majetkové priznania, ktoré v dnešnej štruktúre sú pre verejných funkcionárov, akými sme aj my, síce otravnou byrokratickou povinnosťou, čo je však cena za to, že sme do verejnej funkcie dobrovoľne išli, neprináša však ten benefit, ten prospech pre verejné blaho. To znamená dneska je to jedna z mnohých vecí, ktoré tento štát uvaľuje na svojich občanov, v tomto prípade sú tými občanmi verejní funkcionári, kde niečo sa deje, čo je pre človeka otravné, ale zároveň ktoré v dnešnej štruktúre sú pre verejných funkcionárov, akými sme aj my, síce otravnou byrokratickou povinnosťou, čo je však cena zato, že sme do verejnej funkcie dobrovoľne išli, neprináša však ten benefit, ten prospech pre verejné blaho. To znamená, dneska je to jedna z mnohých vecí, ktoré tento štát uvaľuje na svojich občanov, v tomto prípade sú tými občanmi verejní funkcionári, kde niečo sa deje, čo je pre človeka otravné, ale zároveň tam nie je identifikovaný verejný záujem, pretože dnešné majetkové priznania neumožňujú to, čo by mali. Teda ani skontrolovať prírastok a porovnať ho s príjmami verejného funkcionára, teda zistiť, či sa niekto neobohatil neoprávnene, alebo či vie vysvetliť svoj oficiálny majetok, ale neumožňuje ani skontrolovať mnohé iné veci, ktoré máme. Môžeme tu hovoriť o rôznych historkách aj z minulosti, môžeme tu hovoriť o lídroch rôznych strán, ktorí nemali síce na seba napísané nič, ale žili v domoch, ktoré neboli napísané na nich, lietali na lietadlách, ktoré neboli napísané na nich, a jazdili na najdrahších autách na planéte, ktoré neboli napísané na nich, a vďaka súčasne platnému zákonu to všetko bolo oficiálne v poriadku. Ale aby sme sa nevracali k Jánovi Slotovi, ktorý už v tejto snemovni štyri roky nie je, a k ďalším, ktorí tu už nie sú aj dlhšie. Máme donedávna poslanca pána Jánoša, poslanca SMER-u, ktorý disponuje sumami a životným štýlom, ktorý sme tu aj viacerí zažili a videli na vlastné oči, takže nemusíme sa spoliehať len na médiá, ktorý vyžaduje príjmy vo výškach státisíc eur, ale tento poslanec, z dnešného oficiálneho majetkového priznania nie je vlastne možné overiť legálnosť týchto príjmov, keďže oficiálne má len poslanecký plat a zároveň vlastnil permanentne stratovú firmu, na ktorú však mal tiež tento majetok napísaný. To sú len jednotlivé príklady, keby sme chceli podrobnejšie rozoberať, dá sa ísť aj hlbšie. Ale tým chcem len dokumentovať, že bez zmysluplnejších majetkových priznaní sú dnešné majetkové priznania v tej situácii, v akej dneska celé Slovensko.sk, informatizácia verejnej správy, niečo, čo sa tvári na Západ, ale pritom to je Východ alebo Juh, podľa toho, akú máte preferenciu. To je prvý bod. Druhý bod je, dneska máme v zákone pomerne prísne ustanovenia o tom, že verejní funkcionári nemôžu zneužívať svoje pozície na osobný prospech, na prospech svojich blízkych, nemôžu vybavovať obchody svojim blízkym, alebo ani komukoľvek inému, so štátom, myslím v tomto prípade. Jednoducho musia sa chovať v súlade s pomerne striktným kódexom správania. Ak vám to nesedí s tým, ako sa reálne chovajú niektorí verejní funkcionári, a chcem zdôrazniť, že len niektorí, pretože nemáme na to paušalizáciu, ktorá sa vo vzťahu či už k parlamentu alebo aj k niektorým iným verejným funkcionárom často vyskytuje, tak tá odpoveď je jednoduchá: dnešný zákon, a v tom je podobný aj tým majetkovým priznaniam, je síce prísny z hľadiska predpísaných pravidiel, ale potom absolútne bezzubý z hľadiska ich vynucovania, keďže akékoľvek konanie voči verejnému funkcionárovi, ktorý podlieha tejto snemovni, musí odsúhlasiť väčšinou výbor pre nezlučiteľnosť funkcií, v ktorom teda väčšinu má aktuálna vládna väčšina, v tejto chvíli SMER. A tá, hoci zákon káže, aby, zákon doslova hovorí o tom, že výbor takéto konanie začne, respektíve vyšetrí, tam nie ja žiadna oficiálna dispozitívnosť, teda možnosť, tak v skutočnosti stačí, aby členovia SMER-u nezdvihli ruky a celý proces je zablokovaný, čo len bez možnosti vyšetrenia. Opäť nehovoríme o tej, opäť hovoríme o najčastejšej skúsenosti, ja som bol rok a pol približne šéfom výboru, potom kolega Novotný, ktorý tu dnes nie je, bol šéfom výboru, myslím asi rok, teraz je už dlhšie šéfom výboru kolega Přidal, a myslím si, že každý z nás bez rozdielu našiel nejaké presvedčenie, aby vám mohol povedať o tom, aké je to frustrujúce, ak sa vyskytnú legitímne podozrenia, obvinenia, nie nejaké anonymy, ale podložené dátami, výpoveďami, niečím, alebo aj verejne známymi faktami, dokonca v prípade, ku ktorému sa o chvíľku vrátim, aj priznaním samotného verejného funkcionára, a stačí, aby väčšina ho chcela prikryť, a je prikrytý nadosmrti, je v pohode, môže sa vysmievať ľuďom. Niekedy tie prípady sú aj bizarné. Vezmeme si kolegu Jahnátka, ktorý nielenže zamestnal na ministerstve svoj geografický aj príbuzenský klan, ale zároveň sa aj dokonca priznal vo vysielaní k tomu, že bol priamym účastníkom niektorých týchto rozhodnutí, a napriek tomu strana SMER ho odmietla vyšetriť. Takýto jasný príklad zneužitia funkcie, odmietla sa mu čo i len venovať. Takže preto tieto dve veci sú úplne základné a zásadné podmienky na to, aby zmena zákona mala svoj zmysel. Ani jednu z týchto dvoch vecí však návrh, ktorý dnes prerokúvame v druhom čítaní, neobsahuje. A zároveň obsahuje dokonca ešte aj zhoršenie dnešnej situácie. Spomeniem len dve veci, jedna bude asi nepopulárna tuto naľavo, lebo počet rôznych iných funkcií, ktoré majú poslanci najmä SMER-u, je pomerne vysoký, ale dnešný zákon zakazuje, aby verejní funkcionári poberali akékoľvek príjmy, ak zastupujú štát, obec, VÚC v orgánoch iných obchodných spoločností. Berie sa to, že sú tam za tú verejnú funkciou, za ňu už každý nejaký odmenu poberá, a preto by nemali poberať dodatočnú... (Zaznievanie gongu. Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)