V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-09-27):
J. Drgonec, poslanec: Ďakujem pekne. Dámy a páni, nebýva zvykom, aby sa spravodajca na záver prihováral, a tým uberal čas všetkým svojim kolegom, ale zmena ústavy je príliš vážna záležitosť na to, aby sme ju urobili v pokluse len na základe toho, že buď budeme hlasovať za, alebo proti pozmeňujúcim návrhom, ktoré sa zrazu objavili v pléne Národnej rady. Takže dovoľte mi, aby som sa vyjadril k trom veciam, ktoré sú predmetom pozmeňujúcich návrhov. Nechcem hovoriť, že sú to všetky veci, ale k tejto časti by som sa rád vyjadril. Po prvé, je to otázka pozmeňujúceho návrhu, ktorý predložil pán poslanec Cabaj. Teda vymenovanie alebo volenie predsedu a podpredsedov Najvyššieho kontrolného úradu kvalifikovanou väčšinou, to znamená väčšinou všetkých poslancov Národnej rady Slovenskej republiky. Ústavný súd Slovenskej republiky permanentne uplatňuje ústavu na základe tézy, že všetky súvisiace normy ústavy sa majú uplatňovať v každej čiastkovej otázke spoločne. Návrh pána poslanca smeruje k novelizácii čl. 61 ods. 1, ale v skutočnosti súvisí s úpravou čl. 84 ods. 2 a čl. 84 ods. 3. Podľa čl. 84 ods. 2 sa na väčšinu uznesení Národnej rady vyžaduje súhlas nadpolovičnej väčšiny prítomných poslancov Národnej rady. To je teda pravidlo. Výnimka z pravidla je čl. 84 ods. 3, ktorý znie: „Na vyslovenie súhlasu s medzinárodnou zmluvou podľa čl. 7 ods. 3 a ods. 4 a na prijatie zákona vráteného prezidentom Slovenskej republiky podľa čl. 102 písm. o) je potrebný súhlas nadpolovičnej väčšiny všetkých poslancov.“ To znamená, že len veľmi ojedinele sa v našom ústavnom práve vyžaduje také rozhodnutie parlamentu, pre ktoré je potrebná nadpolovičná väčšina všetkých poslancov Národnej rady. To neznamená, že návrh pána poslanca Cabaja je neopodstatnený, ale uvedomme si, prosím, aj túto súvislosť. V prospech návrhu pána poslanca si viem predstaviť jeden argument. Pán minister uviedol, že napríklad sudcovia Ústavného súdu nie sú volení nadpolovičnou väčšinou všetkých poslancov, tam je ale rozdiel v tom, že Národná rada nevolí sudcov Ústavného súdu, volí kandidátov na sudcov Ústavného súdu. Čiže nasleduje ešte nejaký ďalší ústavný krok, cez ktorý sa vytvoria alebo vzniknú sudcovia Ústavného súdu. Na ďalšej strane alebo v prospech návrhu pána poslanca Cabaja si ja osobne viem predstaviť iné záležitosti, ktoré súvisia vlastne s naším vnímaním volebného práva. V roku 1946 sme mali volebnú povinnosť, nie volebné právo, volebnú povinnosť. Každý občan, ktorý spĺňal zákonom určené podmienky, musel ísť voliť. Potom sa u nás zaviedlo volebné právo, ktoré stálo vlastne na kultúre, na materiálnych podmienkach, kde síce bolo právo, ale malo sa za samozrejmé, že každý musí voliť, lebo kto nejde voliť, ten je proti socialistickému zriadeniu. Zo socializmu si zachovávame stále predstavu o volebnom práve ako o rozhodovaní nejakej väčšiny, ktorá prejaví svoju vôľu a víťazne pochoduje vpred. Nemyslím si, že volebné právo nevyhnutne predpokladá rozhodovanie nadpolovičnej väčšiny všetkých oprávnených. V tomto systéme každý má právo voliť a je vecou jeho úvahy, či sa voľby zúčastní, alebo nezúčastní. Takým istým spôsobom si myslím, že sa dá odôvodniť, prečo rozhoduje o funkcionároch NKÚ väčšina prítomných poslancov a nie navrhnutá  kvalifikovaná väčšina. Toľko, pokiaľ ide o návrh na zmenu väčšiny vyžadovanej ústavou na zvolenie funkcionárov NKÚ. Druhá záležitosť  – vyšetrovacie štruktúry parlamentu. Pán docent Cuper sa odvolával na možnosť vytvárania vyšetrovacích komisií ako samozrejmosti. Ja musím pripomenúť, že vyšetrovacie komisie parlamentu boli v našom ústavnom práve vytvorené, boli vytvorené ústavným zákonom č. 100/1960 Ústava Československej socialistickej republiky. Nie je teda pravda, že by ústava, platná Ústava Slovenskej republiky poznala túto parlamentnú štruktúru, pokiaľ nemáme za samozrejmosť, že Ústava Československej socialistickej republiky je naším ústavným dedičstvom, ktoré proste bez ďalšieho rešpektujeme. Vyšetrovacie komisie, ktoré sa vytvorili na začiatku deväťdesiatych rokov, neboli zrušené Ústavným súdom z toho dôvodu, že by parlament nesmel vykonávať vyšetrovaciu činnosť, ale preto, že sa vytvorila, po prvé, štruktúra, teda komisia, ktorú ústava nepoznala, a po druhé, a predovšetkým, že táto vyšetrovacia štruktúra dostala právomoci, ktoré predstavovali nielen právny základ na porušovanie základných práv občanov, ale že sa aj vytvorila vzápätí kultúra, v ktorej k uplatňovaniu právomocí umožňujúcich porušovať základné práva dochádzalo. Pokiaľ ide o samotnú vyšetrovaciu činnosť parlamentu článok 92 Ústavy Slovenskej republiky k výborom ako takým, hovorí všeobecnú vetu: Článok 92 ods. 1. „Národná rada Slovenskej republiky zriaďuje z poslancov výbory ako svoje iniciatívne a kontrolné orgány. Ich predsedov volí tajným hlasovaním.“ Nie je teda pravda, že by súčasná ústava neumožňovala vytvárať vyšetrovací výbor Národnej rady Slovenskej republiky. Je to skôr o nedostatku politickej vôle ako o absencii právnej úpravy. Na druhej strane v prospech predloženého návrhu sa zrejme dá uviesť tá skutočnosť, že vychádza z povinnosti parlamentu vytvoriť vyšetrovací výbor a že vyšetrovací výbor je kreovaný podľa návrhu ako štruktúra ad hoc, to znamená, nemusel by existovať celé volebné obdobie, čo sa zrejme predpokladá v článku 92 ods. 1. Napokon tretí návrh –  návrh na vytvorenie Úradu na ochranu osobných údajov. Tu sa myslím veľmi bohato prejavuje dedičstvo socializmu. Celých približne 40 rokov sme boli vychovávaní a žili sme v prostredí, v ktorom bolo za samozrejmé, že právu rozumie absolútne každý. Každý, kto si zmyslel, bol oprávnený predkladať návrhy zákonov, ktoré sa prípadne zákonmi skutočne stali. V skutočnosti právo je rovnako ucelený systém, ako ja neviem astronómia, matematika alebo rad ďalších exaktných vied. Neexaktným robí právo práve insitné a nekvalifikované návrhy z radov ľudí, ktorí majú za samozrejmé, že právo je živelné a naivné. Žiaľ, takéhoto druhu, do tejto kategórie patrí návrh na vytvorenie Úradu na ochranu osobných údajov. Pán poslanec Nagy vystúpil z tej pozície, že s istým prekvapením dnes zisťujeme, že zneužívanie osobných údajov nie je typickou črtou komunizmu. To je fakt, ktorý nevyšiel najavo v posledných rokoch. To je fakt, ktorý bol známy skôr, než vznikla myšlienka komunizmu, pretože zneužívanie osobných údajov ako súčasť zneužívania politickej moci alebo zneužívania verejnej moci bolo sprievodným javom štátov, ktoré existovali pred vytvorením socialistických štátov alebo pred Veľkou októbrovou socialistickou revolúciou v roku 1917. Čiže tento poznatok nie je poznatkom novým. Pokiaľ ide o možnosť zneužívania osobných údajov, pokladám za dostatočnú tú ochranu, ktorá sa poskytuje na báze vytvorenia základného práva na ochranu osobných údajov ako základného práva, ktoré sa priznáva tak Ústavou Slovenskej republiky, ako aj radom medzinárodných dohovorov o ľudských právach. Čo je veľmi scestné podľa môjho presvedčenia na návrhu pána poslanca Nagya, to je zahrávanie sa s kategóriou nezávislosti. Pretože nezávislosť je opäť veľmi exaktná vec, ktorá má v právnom systéme svoje miesto, svoju úlohu. Keď sa tá úloha prekročí, keď sa nezávislosť použije nesprávne, nie je to dobré riešenie. Nezávislosť je vlastnosť niektorých typov orgánov verejnej moci. V našich podmienkach a podľa Ústavy Slovenskej republiky je to predovšetkým nezávislosť súdnej moci, ktorá je samozrejmosťou v každom štandardne fungujúcom štáte. Ústava Slovenskej republiky vytvorila ako triapoltú  štruktúru verejnej moci Najvyšší kontrolný úrad a Najvyšší kontrolný úrad je tiež v ústave obdarený nezávislosťou. Vyplýva to podľa môjho presvedčenia predovšetkým z problémov, ktoré vznikajú z trojdelení moci a s nevyhnutnosťou vytvárať kontrolnú moc ako niečo medzi výkonnou mocou a ťažko povedať akou ďalšou mocou. Ale každopádne to, že NKÚ ako kontrolná štruktúra má priznanú nezávislosť nie je dôkazom toho, že všetky ďalšie orgány verejnej moci majú postupne získavať vlastnosť nezávislosti. Úrad na ochranu osobných údajov je typický orgán výkonnej moci, ku ktorej rozhodne nezávislosť nepatrí. Keď začneme budovať výkonnú moc na báze nezávislosti, tak z dlhodobého hľadiska narobíme strašné škody a zapríčiníme katastrofálne následky. Napokon v podstate podružná poznámka – smernica Európskej únie a jej požiadavka vytvorenia nezávislého dozorného orgánu. My v súlade so smernicou máme dozorný orgán vytvorený. Nikde v smernici sa nehovorí o tom, že členské štáty Európskej únie sú povinné vytvoriť takúto štruktúru ako ústavnú štruktúru, čiže sú povinné novelizovať svoje ústavy kvôli tomu, aby sa priznalo takéto postavenie v ústave. Napokon dvakrát som tu mal istý pocit úžasu, keď sa hovorilo o rozhodnutiach Ústavného súdu Slovenskej republiky v predchádzajúcom funkčnom období. Žasol som nad tým, akým spôsobom sa interpretovalo rozhodnutie Ústavného súdu o vyšetrovacích štruktúrach parlamentu, a žasol som nad tým, akým spôsobom sa tu interpretovalo rozhodnutie Ústavného súdu o nezávislosti, ktoré sa zrodilo v konaní o súlade zákona o prokuratúre s ústavou. Bolo to konanie o inom type orgánu verejnej moci, než akým je a má byť Úrad na ochranu osobných údajov. Ďakujem pekne za pozornosť.