Dostál, Ondrej, poslanec NR SR (2018-05-23):
Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, žijeme zaujímavý rok, rok 2018, v ktorom si pripomíname viaceré dôležité historické výročia, okrúhle a historické výročia, udalosti, ktoré poznamenali históriu našej vlasti v 20. storočí. V októbri, 28. októbra si pripomenieme sté výročie vzniku Československa, vzniku demokratickej Československej republiky, ktorá založila demokratickú a humanistickú tradíciu, na ktorú nadväzuje alebo prinajmenšom by sa mala snažiť nadviazať aj Slovenská republika, ktorá sa hlási k demokracii, hlási k myšlienkam slobody a právneho štátu. Pripomenieme si alebo pripomíname si však aj, aj ďalšie okrúhle výročia, ktoré už nie sú také potešujúce. Napríklad rok 1938, keď prvá Československá republika skončila. Skončila pod tlakom zvonku, prišla v dôsledku Mníchovskej dohody o Sudety a skončilo, skončilo aj jej dovtedajšie demokratické usporiadanie, čo rok nato, alebo teda polroka nato viedlo k jej úplnému zániku, k okupácii českých krajín a k vzniku Protektorátu Čiech a Moravy a vzniku fašistického slovenského štátu, ktorý sme tu mali v rokoch 1939 až 1945. Toto obdobie našich dejín bolo neblahé, bolo to obdobie totality, bolo to obdobie, keď štát vyviezol desaťtisíce vlastných občanov na smrť. A nemá zmysel polemizovať o tom, či všetci, alebo niektorí vedeli alebo nevedeli, čo sa s našimi židovskými spoluobčanmi a v koncentračných vyhladzovacích táboroch bude ďalej diať, bol to nesporne zločin, za ktorý nesú zodpovednosť predstavitelia vojnového slovenského štátu. Ale ten štát bol zlý, režim toho štátu bol zlý aj v iných ohľadoch, bol spojencom nacistického Nemecka, viedol vojnu proti spojencom a bol to štát nedemokratický, bol to štát, v ktorom neboli rešpektované základné práva a slobody. Žiaľ, v 20. storočí to nebolo jediné temné obdobie našich dejín. V ’45. síce fašistický slovenský štát skončil, ale tým sa obdobie totalít na Slovensku, a teda v Československu neskončilo. Demokracia, ktorá bola obnovená, bola iba taká čiastočná demokracia na spôsob národného frontu, ale áno, ešte to bola snaha o demokraciu, ale už o tri roky, v roku 1948 a 70. výročie februárového komunistického puču už máme tento rok za sebou, to je jedno z tých výročí, ktoré sme už absolvovali, prišla nová totalita. Prišla totalita komunistická, ktorá zdanlivo bola čímsi iným, pretože komunisti v 2. svetovej vojne po tom, čo Sovietsky zväz sa najprv spojil s nacistickým Nemeckom a spoločne napadli Poľsko a rozdelili si Európu, tak potom sa stali nepriateľmi a aj Sovietsky zväz bol na strane víťazných mocností a spoločne so západnými, so západnými demokraciami porazili nacistické Nemecko, ale to oslobodenie nebolo tak úplne oslobodenie, lebo znamenalo vystriedanie jednej totality druhou. V roku ’48 sa komunisti zmocnili moci a opäť sme tu mali likvidáciu demokracie, mali sme tu systém, ktorý bol totalitný, založený na diktatúre jednej politickej strany, ktorá bola neskôr dokonca uzákonená v ústave, mali sme tu systém, ktorý potláčal základné práva a slobody, absentovali politické a občianske slobody, absentovala sloboda prejavu, ľudia boli za prejavenie svojho názoru prenasledovaní, väznení a v tých prvých rokoch aj popravovaní. A za celú dobu svojej existencie napriek pokusu o čiastočnú demokratizáciu a ktorý, ktorý nastal v roku ’68, ale bol to, bol to naivný pokus, ktorý nemal šance na vyhliadky, a bol veľmi rýchlo udusený intervenciou sovietskych tankov, tak napriek tomuto pokusu komunistický režim ostal totalitný a zločineckým režimom od začiatku až do konca. Aj komunistický režim v 80. rokoch napriek tomu, že nemal také brutálne prejavy, ako povedzme v rokoch 50., bol totalitným režimom, nebol, nebol demokratickým systémom, nebol systémom založeným na slobode. Až prišiel november ’89, ktorého okrúhle výročie si nepripomenieme tento rok, ale až budúci rok, ktorý s obdobím totalitných režimov na Slovensku alebo teda v tom čase v Československu dokázal skoncovať, a odvtedy tu máme systém, ktorý je demokratický, a napriek všetkým problémom s mečiarizmom, napriek všetkým tým turbulenciám, ktoré zažívame aj dnes, na Slovensku odvtedy máme demokratický systém. Máme to napísané dokonca aj v ústave, dokonca v čl. I ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky sa konštatuje, že Slovenská republika je zvrchovaný, demokratický a právny štát, a premieta sa to aj v iných ustanoveniach legislatívy, že Slovenská republika nestavia na kontinuite s fašistickou ani s komunistickou totalitou, ani so slovenským štátom, ktorý sme tu mali v období rokov 1939 až ’45, ani s komunistickým režimom z rokov ’48 až ’89. Máme viaceré zákony, ktoré o tom hovoria. V symbolickej rovine si to pripomíname štátnymi sviatkami. Štátnym sviatkom je 29. august, výročie vzniku, výročie vypuknutia Slovenského národného povstania, ktoré bolo vzopätím občanov Slovenska proti fašistickému režimu a proti jeho spojenectvu s nacistickým Nemeckom. A ďalším štátnym sviatkom je 17. november, ktorý vzdialene síce pripomína aj, aj Deň študentstva a, a to, čo sa dialo v Prahe v novembrových dňoch roku 1939, ale predovšetkým pripomína novembrové udalosti z roku 1989, keď občania komunistického Československa vyšli do ulíc a zvrhli komunistický režim. Odvtedy už ubehlo takmer 29 rokov a obe tieto udalosti sú štátnymi sviatkami, existuje viacero ďalších zákonov, ktoré, ktoré konštatujú zločinnosť ako komunistického, tak fašistického režimu a deklarujú Slovenskú republiku ako demokratický a právny štát. A napriek tomu sa ešte stále deje nielen to, že máme tu, máme tu pomníky, ktoré sú rezíduami komunistického režimu, ktoré tu prežívajú z čias, z čias komunizmu a neboli, neboli odstránené alebo umiestnené do nejakých, do nejakých múzeí, ale sú nanovo inštalované pomníky, pamätníky, pamätné tabule pohlavárom, či už fašistického, alebo komunistického režimu, máme tu ulice a námestia pomenované po, po potentátoch týchto dvoch zločineckých režimov a nič sa s tým nedeje. A preto sme aj s kolegami prišli s návrhom zákona, ktorého účelom je zakázať umiestňovanie pamätníkov, pomníkov a pamätných tabúľ oslavujúcich komunistický, fašistický alebo nacistický režim a zároveň zakázať pomenovávanie ulíc a verejných priestranstiev po predstaviteľoch týchto zločineckých režimov. Nie smerom dozadu, tú ambíciu možno niekedy v budúcnosti by sme mohli mať, v tejto chvíli prichádzame s tým, aby sme to upravili smerom dopredu, aby sa takéto veci už nediali. Rád by som povedal aj čosi bližšie o tom, akou formou to chceme spraviť, ale keďže je už 19.00 hod., tak... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)