Jarjabek, Dušan, poslanec NR SR (2021-11-24):
Vážený pán predsedajúci, pani ministerka, ešte raz (povedané so smiechom), po niekoľkýkrát, ale som rád, že ste tu a že môžeme takýmto spôsobom debatovať o týchto veciach (povedané so smiechom), zvyknite si. Dámy a páni, ako to na prvý pohľad že nesúvisí s touto témou, ale keďže to pani kolegyňa v tejto chvíli otvorila, myslím pani spravodajkyňu, ja na to musím reagovať. To je tak, keď sa šíria polopravdy, nie zámerne, ale na základe nepoznania veci. Po roku ’93 bola tendencia všetkých divadiel na Slovensku, hovorím všetkých divadiel na Slovensku, dokonca aj v rámci Národného divadla, kde sa o tom viedla debata, aby všetky divadlá odišli preč spod ministerstva kultúry, aby nastal ten tzv. český model, kde, veľmi dobre vieme, že niektoré divadlá sú pod župou, niektoré divadlá sú pod mestom, nie je to len ministerstvo kultúry. Máte filharmónie štátne, ktorá je napríklad v Hradci Králové a tak ďalej a tak ďalej a tak ďalej. Česká filharmónia, hej? Tam sú tri, tri české filharmónie v Čechách, teda štyri, pardon. Každý proste v tom videl istú, isté odtrhnutie od ministerstva kultúry ako istý prejav slobody, ako istý prejav istého znovunadýchnutia sa. Po čase sa stalo, že tie divadlá aj na Slovensku, ktoré sa mohli vrátiť pod ministerstvo kultúry, to rýchlo spravili. Jeden príklad za všetky – Košické štátne divadlo. Minister kultúry Kňažko, počas jeho obdobia najskôr toto divadlo bolo pod vyšším územným celkom, a teda, samozrejme, mesto prispievalo, potom prišla, potom prišlo jedno veľké prebudenie, a pamätám si to veľmi dobre preto, lebo tu sa prijímali isté legislatívne procesy. Ja som vtedy bol riaditeľom iného divadla. Ale tu sa vtedy prijímali isté legislatívne procesy, ktoré, ktoré toto mohli umožňovať. A tak sa Štátne divadlo Košice znovu dostalo pod ministerstvo kultúry. Čiže nie je to celkom pravda, čo si v tejto chvíli povedala, a bol to prejav, hovorím, ale to sú tie, ja ti to nevyčítam, ale to sú tie také možno zaužívané nechcené polopravdy. Nuž ale v prípade, v prípade, aby som sa teda vrátil k múzeu, k Múzeu SNP v Banskej Bystrici, o ktorom bude oveľa viacej hovoriť môj ctený kolega pán podpredseda Blanár, ja by som len chcel povedať jednu vec. Tu nejde o to vlastne v podstate, čo sa stane s bystrickým múzeom (povedané so smiechom), toto je jeden precedens. Samozrejme, že je to dôležité. Ale v tejto chvíli sa dostávame do situácie, keď ministerstvo kultúry sa zbavuje svojich inštitúcií. A toto je pre mňa strašne dôležité, lebo, viete, ja si prajem silné ministerstvo kultúry, ktoré bude mať veľmi veľa inštitúcií, a tie inštitúcie bude môcť plnohodnotne finančne dotovať. Len toto nie je, a poviem to teraz znovu na plné ústa, toto nie je v tejto chvíli chyba ministerky kultúry, toto je len dokumentom vzťahu tejto vlády ku kultúre. Pozrite sa, kde posadili ministerku kultúry. Tam kdesi dozadu. Ešte dva metre a bola by na chodbe. Toto je vzťah tejto vlády k ministerstvu kultúry a ku kultúre všeobecne vôbec. To si treba povedať, hej? Viete, no, argument (povedané so smiechom), že ako pamätník pôjde, pamätník pôjde z ministerstva kultúry pod obranu, nehnevajte sa, tak to je trápne preto, lebo tak je to naozaj len otázka peňazí. Ničoho iného? Veď to sa predsa dá riešiť úplne iným spôsobom. Prečo to riešiť? Tak potom zoberme tomu ministerstvu kultúry všetko a nakoniec ho zrušíme. Už aj taká tendencia tu bola za jednej vlády – spojiť ministerstvo kultúry s ministerstvom školstva. Našťastie to neprešlo, lebo v poslednej chvíli sa tí tzv. múdri tohto sveta chytili za hlavu a nechali samostatné ministerstvo kultúry, ale predtým už stihli spojiť výbor pre kultúru a médiá so školským výborom. No to vám bola veľká sranda, môžem vám povedať, lebo ten výbor musel zasadať 25 hodín denne, aby stihol všetku tú problematiku školskú a kultúrnu nejakým spôsobom prerokovať. A bolo to riešené tým, že bol urobený tzv. tretí podpredseda. No proste hovadina jak hromy. Ale k tomuto to všetko tuná, dámy a páni, takýmto spôsobom speje. Pokiaľ sa ministerstvo kultúry bude zbavovať svojich erbových inštitúcií, a erbovou inštitúciou Múzeum SNP určite je nielen vo vzťahu k Bystrici, ale vo vzťahu k celému Slovensku, k Československu, Európe, ak chcete, a mohol by som takýmto spôsobom pokračovať. Nuž toto určite nie je cesta. Okrem toho, že teda ani na to nie je nejaký nárok, lebo my sme sa na to ani, ani sme s tým nerátali, lebo, pozrite sa, tento krok jednoducho nie je obsiahnutý v Programovom vyhlásení vlády na roky 2020 až 2024. Čo sa stalo, že ideme nad rámec programového vyhlásenia? Bol vykonaný audit, ktorý mal byť teda intenzívny audit, ktorý, ktorý by to ministerstvo kultúry v prípade Múzea SNP muselo spraviť, aby teda vedelo hodnoverne a iným spôsobom ako, nielen to, že nemáme peniaze, ho takto doporučiť ministerstvu obrany? Delimitácia organizácie pod, spod jedného rezortu do druhého pritom vyžaduje viacero zásadných právnych úkonov. Tie tuná budú viac-menej, niekto tomu bude rozumieť viac, niekto menej, ale zase v podstate práca nadivoko. No a viete, mohol by som takto pokračovať veľmi dlho. Ja si jednoducho myslím, že tento krok je neuvážený, a aby som to teda skrátil, v tom ďalšom volebnom období, pokiaľ o týchto veciach budeme môcť rozhodovať, budeme tieto veci riešiť úplne inak a Banská Bystrica dostane svoj pamätník späť. Ďakujem za pozornosť.