B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-03-05):
G. Krajči, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážené panie poslankyne, páni poslanci, pán predseda vlády, páni ministri, dovoľte mi, aby som aj ja vystúpil v tejto rozprave, ktorá z môjho pohľadu sa zdá veľmi zaujímavá, pretože keď vychádzame z Ústavy Slovenskej republiky, tak naozaj Národná rada Slovenskej republiky je tá, ktorá vykonáva kontrolnú činnosť nad exekutívou a má právo klásť otázky, má právo sa pýtať a má právo vedieť, akým spôsobom sa uberajú niektoré kauzy, ktoré sú veľmi vážne a ktoré znepokojujú občanov Slovenskej republiky. Dovoľte mi však, aby som na úvod povedal aj niekoľko slov zo svojej bývalej praxe ako ministra vnútra Slovenskej republiky, pretože sledujem vývoj kriminality a kriminálnej scény od vzniku Slovenskej republiky a musím konštatovať, že som prežil začiatky tvorby slovenského podsvetia priamo vtedy, keď som bol ministrom vnútra, keď bol zaznamenaný obrovský nárast trestnej činnosti, predovšetkým v oblasti násilnej trestnej činnosti spáchanej zvlášť brutálnym spôsobom, ako boli vraždy, výbuchy nástražných výbušných systémov, výpalníctvo a podobne. V tomto prvotnom štádiu išlo predovšetkým o boj podsvetia o prerozdelenie si vplyvu pre zločinecké skupiny, domáce, ale i zahraničné, a situácia bola obdobná ako v Amerike v 30. rokoch za čias Al Caponeho, keď sa delilo teritórium. Prognózy vývoja kriminality na Slovensku však hovorili, že tento druh trestnej činnosti sa bude postupne meniť a že tá brutalita sa postupne začne strácať, ale príde o to nebezpečnejšia kriminalita, ktorá na Slovensku nastúpi, a to kriminalita tzv. bielych golierov. Dnes v skutočnosti zisťujeme, že naozaj, aj keď vidíme pokles násilnej trestnej činnosti, stúpa nám obrovský nárast trestných činov ekonomickej trestnej činnosti, s ktorou si nevieme rady, a nastupuje tu kriminalita bielych golierov. Na porovnanie vám prečítam zo štatistiky prehľad trestných činov Slovenskej republiky spáchaných sledovanými skupinami páchateľov v roku 2002 v porovnaní s rokom 2001, a mohol by som ísť aj hlbšie, ale v podstate to odzrkadľuje to, čo chcem povedať. Kým v roku 2001 sme mali spáchaných 7 448 trestných činov ekonomickej trestnej činnosti, v roku 2002 to už bolo 14 448 trestných činov tohto druhu trestnej činnosti. V roku 2001 sme objasňovali na 76,2 %, v roku 2002 už len na 57 %. Teda išlo o nárast o 7 000 trestných činov v tomto druhu trestnej činnosti a rozdiel objasnenosti bol o 19,1 %. To hovorí jasnou rečou, že polícia nie je schopná bojovať proti týmto druhom trestnej činnosti alebo túto činnosť brzdia isté politické zoskupenia, ktoré nechcú, aby bola objasnená. A to je zrejme aj predmet našich vystúpení a musíme si už povedať ako ďalej. Teda keď si povieme, kto by mal objasňovať túto trestnú činnosť, je otázka, či to majú objasňovať práve tí štátni úradníci, do ktorých táto trestná činnosť smeruje a bez spolupráce ktorých by táto trestná činnosť nemohla existovať. A tu si musíme dať otázku: Vypustia si ryby samé rybník? No iste, že nie. Budú sa snažiť urobiť si také pozície, aby skutočne z toho profitovali, aby to prerastanie organizovanej kriminality do štátnej správy bolo čo najpevnejšie. Veď to je nakoniec aj ich úloha. Chápem preto aj vystúpenia členov vlády, ktorí, samozrejme, musia spochybniť vystúpenie opozície, pretože musia na opozíciu poukázať, že je taká alebo onaká. A skutočne mne je ťažko vystupovať, pretože ja som bol členom vlády, ale absolútne súhlasím s tým, keď tu vystupuje Smer alebo ANO, ktorí neboli dosiaľ členmi vlády a nemali možnosť urobiť ani chyby, nemali možnosť ani týchto chýb sa dopustiť, a teda majú absolútne právo kritizovať to, čo sa dialo aj v predchádzajúcom, aj v tomto období. A preto sa k tejto kritike musím aj ja pripojiť. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, Národná rada sa dnes zaoberá podozrením z korupčných škandálov súčasnej vlády. Všetko to vypuklo na základe zverejnenia istých informácií odposluchov, ktoré sa dostali na verejnosť. Otázka, či boli odposluchy legálne, alebo nelegálne, nie je našou otázkou, podstatné je, že tieto odposluchy máme na stoloch a vieme, o čom hovoria. Musím povedať aj druhú vec, že keď prepukol prvý škandál na Slovensku týkajúci sa odposluchov riaditeľa SIS a ministra vnútra, vtedy to bolo prijaté veľmi pozitívne zo strany opozície, takže sa nečudujem, že aj súčasná opozícia veľmi pozitívne prijíma, že tieto informácie sú tu. Ale potom si spomeňme na ďalšie informácie, ktoré sa zverejnili už v roku 1998 pred voľbami, rozhovor Dzurindu s istým človekom, kde mu hovoril, že pokiaľ nám na to občania prídu, bude to veľký problém. Ďalší odposluch, ktorý bol medzi Dzurindom a Miškovským o tom, ako sa niektoré objednávky vybavovali v Bratislave. Ďalší odposluch, ktorý bol medzi advokátom Valkom a Steinhüblom, členom podsvetia. A ďalší odposluch, ktorý potom zneužil, alebo využil pán predseda vlády na pritlačenie pána advokáta Valka. Alebo ďalší odposluch, ktorý bol medzi Kaníkom, členom Fondu Národného majetku, a podnikateľom Poórom, ktorý bol využitý proti Kaníkovi tak, že musel odísť z Fondu národného majetku, aby sa znovu mohol vrátiť do vlády ako minister. Takže keď si toto všetko uvedomíme, je to veľmi silný nástroj na kompromitáciu ľudí. A pokiaľ budeme touto cestou pokračovať ďalej, tak už nevieme skutočne, čo je pravda. Korupcia sa, bohužiaľ, stala neoddeliteľnou súčasťou slovenského spoločenského života. Korupčníci prostredníctvom svojich správnych kontaktov a nemalých finančných súm ovplyvňujú dianie v ekonomickom, sociálnom, mediálnom i politickom prostredí. V rámci môjho vystúpenia sa zameriam na aféru z bezpečnostnej problematiky. Ide o tzv. kauzu vojny policajtov, resp. pôsobenia súkromného advokáta Romana Kvasnicu. Aj tento škandál sa objavil na verejnosti vďaka odposluchom získaných finančnou políciou, ktoré však boli zákonné, čiže s povolením sudcu. Odpočúvaný bol už spomínaný Roman Kvasnica. Novinári to nazvali, že ide o vojnu policajtov. Tak to pomenovali experti na bezpečnostnú politickú situáciu z prelomov rokov 2000 – 2001, ktorá vznikla na základe prešetrovania podozrivých aktivít tohto advokáta. Výsledným efektom nezhôd medzi Policajným zborom a Úradom vyšetrovania obzvlášť závažnej trestnej činnosti boli vynútené odchody vtedajších vysokých predstaviteľov ministerstva vnútra, a to policajného prezidenta, šéfa vyšetrovateľov, riaditeľa finančnej polície, viceprezidenta polície, riaditeľa inšpekcie ministra vnútra a v neposlednom rade aj vtedajšieho ministra vnútra Ladislava Pittnera. Vojna policajtov, ktorá sa rozpútala na základe odpočúvania Kvasnicu, mala vážne politické pozadie. Vtedajší policajný prezident Pipta priznal, že jeho odvolanie je súčasťou scenára. Citujem: „Predpokladal som moje odvolanie. Niektorým vysokým policajným dôstojníkom boli realizované personálne výmeny známe už od konca minulého roku. Scenár bol už pripravený,“ len nepovedal kým, uviedol bývalý prezident. Zásadná otázka znie: O akom scenári Pipta rozprával a čo bolo jeho obsahom? Okrem čistiek v polícii scenár pripravoval dokonca personálne zmeny aj vo vláde, ktoré sa napokon aj realizovali. Odchod ministra obrany Pavla Kanisa a ministra vnútra pána Pittnera. Závažné podozrenia z politickej sabotáže získal práve Úrad finančnej polície na sklonku roku 2000 spomínanými odposluchmi advokáta Kvasnicu. Banskobystrický tím vyšetrovateľov začal v roku 2000 prešetrovať ekonomické machinácie súvisiace s Východoslovenskými železiarňami. V októbri 2000 polícia získala operatívne informácie, že s vyšetrovaním kauzy VSŽ nie je všetko v poriadku. Nasadila vlastný tím, ktorý začal kontrolovať prácu vyšetrovateľov. Vyžiadala si povolenia od sudcu a začala odpočúvať telefonické rozhovory osôb pohybujúcich sa okolo VSŽ. Vtedy narazili na komerčného právnika Kvasnicu, ktorého meno podľa Obchodného registra okrem VSŽ figurovalo vo viacerých spoločnostiach EkoDOM, Lenax, A. R. I., Ice King, Slovenské liečebné kúpele Piešťany, Stavoúdržba a TS Trade. Z telefonátov Romana Kvasnicu finančná polícia zistila, že ide o veľmi zaujímavú osobu s kontaktmi na Slovenskú informačnú službu, vyšetrovateľov a vysokých ústavných činiteľov. Roman Kvasnica bol a možno stále je osobným priateľom šéfa zvláštneho tímu vyšetrovateľov pána Šáteka a podľa finančnej polície udržiaval aj kontakty s príslušníkom SIS, krycie meno Janko. Janko bol vtedajší šéf analytiky SIS, krycie meno Molček, dnes pôsobiaci vo funkcii riaditeľa NBÚ. Úrad finančnej polície z týchto zistení vypracoval spravodajskú informáciu a posunul ju na sekciu kontroly a inšpekčnej služby ministerstva vnútra. Podľa nej mal Roman Kvasnica získavať informácie od Šáteka ohľadne vyšetrovania niektorých prípadov, do ktorých bol zainteresovaný ako advokát. V tejto súvislosti sa napr. spomína meno Mgr. C., nebudem menovať, podozrivého z ekonomickej kriminality súvisiacej s VSŽ. Komerčný právnik medzitým ponúkol Mgr. C., že ho bude hájiť. Možno aj preto podala inšpekcia podnet na Generálnu prokuratúru voči vyšetrovateľovi Šátekovi za trestné činy prezradenia služobného a štátneho tajomstva a zneužitia právomoci verejného činiteľa. Finančná polícia rozpracúvala Romana Kvasnicu aj v súvislosti s defraudáciou takmer 40 mil. USD. Na jeseň 2000 totiž zabezpečoval vymáhanie finančnej pohľadávky voči spoločnosti Barcos International Trading Limited, ktoré v čase éry Rezešovcov získala exkluzivitu na vývoz hutníckych výrobkov do celého sveta. Z pôvodne dlžnej sumy 75 mil. USD sa do VSŽ vrátilo len 26 mil., ostatné peniaze zmizli. Kauza odposluchov sa stala vážnou politickou krízou, samozrejme, dokonale utajenou, ktorá ovplyvnila vtedajší vývoj politiky. Vyšetrovatelia, ako aj Roman Kvasnica zistili, že finančná polícia ich monitoruje a zhromažďuje proti nim dôkazový materiál. Potrebovali sa ich teda zbaviť a celú záležitosť ututlať. Ešte v decembri 2000 mal Roman Kvasnica v jednom telefonáte spomenúť približný termín predčasného odchodu ministra vnútra Pittnera z funkcie. Ten odchod sa realizoval v čase, ktorý advokát Kvasnica predpokladal. Policajti z finančnej polície nechápali, odkiaľ môže mať neznámy advokát takéto informácie. Jeho slová nebrali vážne a považovali ich skôr za chvastúnstvo – a to bola chyba. Čistky sa začali v tichosti pripravovať. Na odstránenie vysokých policajných dôstojníkov, ktorí priveľa vedeli, bolo potrebné zbaviť sa najskôr ministra Pittnera. Pittner podal demisiu. Čistky v polícii sa teda na niekoľko dní oddialili. Vtedy ohrození policajti predložili informácie Generálnej prokuratúre. Generálny prokurátor Milan Hanzel však tvrdí, že získal len kópiu spravodajskej informácie z Úradu finančnej polície o sledovaní vyťažovanej osoby. „Na základe týchto informácií sa bude ťažko podávať obžaloba. To, čo má slúžiť ako dôkaz, k dispozícii nemám,“ povedal Hanzel. Spomínané odposluchy existovali a existovala i správa o sledovaní tímu vyšetrovateľov v kauze VSŽ. Na celej kauze je zaujímavé, že neznámy advokát Roman Kvasnica disponoval informáciami, ktoré predpovedali odchod ministrov dvoch silových rezortov – obrany a vnútra. Vynárali sa otázky, kto je vlastne Roman Kvasnica a kto za ním stojí a akú politickú hru rozohráva. Všetky príčiny smerovali do jedného bodu. Zlikvidovať spravodajskú silu Policajného zboru a odstrániť policajtov, ktorí veľa vedeli. Prípad časom utíchol a niektoré trestné oznámenia boli uložené. Podľa aktuálnych informácií však stále prebieha vyšetrovanie z podozrenia prezradenia utajovaných skutočností voči niektorým vyšetrovateľom zo známeho tímu pána Šáteka. Aj tento prípad zaváňa korupciou. V hre boli možno aj desiatky miliónov korún z pohľadávky VSŽ, ktoré mohli rozhodnúť o personálnych výmenách v polícii a vo vláde. Aktuálne sa dnes vynorila kauza odposluchov podnikateľa Badžgoňa. V prepisoch sa objavujú známe mená politikov i ekonomicky silných osôb. Všetko sa hralo na dosadzovanie ľudí do funkcií, čo jednoznačne zaváňa klientelizmom a korupciou. Všade figurujú peniaze ako berná minca konkrétneho politického rozhodnutia. Prípad odposluchov advokáta Kvasnicu a podnikateľa Badžgoňa má teda istého spoločného menovateľa. Verme, že vláda i vyšetrovacie orgány prípad Badžgoňa nestopia, podobne ako sa to stalo s prípadom Kvasnica. Na margo toho chcem povedať, že keď som toto, čo vám tu hovorím, spomenul aj v relácii Na telo, vzápätí podal na mňa trestné oznámenie pán Šátek za ohováranie a žiada odo mňa, aby som mu niektoré veci preukázal. Samozrejme, že na vyšetrovaní, kde som sa dostavil, teda na podaní vysvetlenia, som preukázal, že tieto informácie sú pravdivé. Som zvedavý, ako bude pán Šátek pokračovať ďalej. Na záver ešte krátky dôvetok k prípadom odpočúvania. Odposluchy sa stali drahým tovarom na diskreditáciu nepohodlných osôb. V prípade odpočúvania podpredsedu parlamentu Ruska sa od odposluchov dištancovala SIS aj ministerstvo vnútra. Napriek tomu sa kazety objavili v systéme odposluchov, ktorý spája SIS aj ministerstvo vnútra. Ministra vnútra pána Palka sa teda verejne pýtam: Ako je možné, že niekto úmyselne do vysoko chráneného systému vloží akúsi kazetu alebo informáciu? Rovnako by mohol hociktoré nahrávky i ukradnúť. Mohol by ukradnúť i odposluchy súvisiace s bezpečnosťou Slovenskej republiky ako celku. Preto je potrebné sa opýtať, ako je zabezpečená vôbec bezpečnosť štátu, keď neznámy páchateľ má prístup do štátom chránených bezpečnostných systémov. V krátkosti by som sa chcel ešte dotknúť aj inej kauzy, ktorá je veľmi zaujímavá, a je to otázka deblokácie ruského dlhu. V tejto otázke som sa obrátil aj v interpelácii na predsedu vlády Mikuláša Dzurindu, ktorý mi aj odpovedal listom, prečítam teda zhruba niektoré pasáže z toho: „Obraciam sa na Vás s otázkou, ktorá by mala vyjasniť nejasné postupy pri deblokáciách ruského dlhu. Deblokácie trápia Slovensko už niekoľko rokov. S navrátením dlhov z ruskej strany mala problémy aj tretia Mečiarova vláda. Keď bolo vtedy jasné, že finančnú sumu z ruskej strany Slovensko v plnej hodnote nikdy nezíska, rozhodli sme sa deblokovať formou tovarov, predovšetkým vojenskej techniky. Tým sme jednoznačne pozdvihli vojenskotechnickú úroveň Armády Slovenskej republiky.“ Po výmene vlád na jeseň roku 1998 a nástupe prvej vlády Mikuláša Dzurindu sa zaužívaný systém zamietol len z dôvodu toho, že bol realizovaný predchádzajúcou vládou. Vtedy sa zamietli a zlikvidovali aj mnohé politické a ekonomické aktivity, ktoré boli pre Slovensko výhodné. Počas prvej vlády Mikuláša Dzurindu sa v tieni deblokácií objavilo viacero korupčných škandálov súvisiacich s touto vládnou politikou. Vtedy známa Devín banka realizovala deblokácie a z toho dôvodu mala isté vládne výhody voči iným komerčným bankám, čo sa napokon ukázalo ako veľmi zlé riešenie a štát prišiel o stovky miliónov korún. V súčasnosti sa systém deblokácií zmenil na vzorec 50 % na 50 %, to znamená, že 50 % cash a 50 % tovarovými dodávkami. Tu si treba povedať, že tá polovica, ktorá je cash, sa deblokuje len v nominálnej hodnote 30 % z hodnoty a druhá polovica ide v tovarových deblokáciách. Práve zaujímavá je tá otázka ku koncu volebného obdobia roku 1998, keď Dzurindova vláda začala deblokovať formou cash. A treba si povedať, čo tomu predchádzalo. Na Slovensku, ale aj v Čechách je deblokácia vnímaná ako veľmi nepríjemná záležitosť – a je to pravda. Noví manažéri získali v českej ekonomike vplyv za vlády sociálnych demokratov. Patril k nim aj Babišov dlhoročný spolupracovník z Petrimexu Jozef Čimbora, ktorý dnes riadi firmu Falcon Capital. Bez verejnej súťaže získal vlani Falcon od českej vlády za 20 mld. korún právo vymáhať stomiliardový ruský dlh. Transakcia vyvolala obrovské podozrenie. Rusko z dlhu uhradilo nad 50 mld., 30-miliardový rozdiel na ceste z Moskvy do Prahy zmizol. Okrem úzkych vzťahov s niekdajšou Zemanovou vládou Falcon Capital, sídliaci v jednej kancelárii na okraji zabudnutého švajčiarskeho mestečka, pokračoval ďalej. Nie náhodou získal pán Babiš aj Istrochem na základe rozhodnutia Fondu národného majetku. A nie náhodou sa na poslednú chvíľu len mesiac pred parlamentnými voľbami rozhodol slovenský premiér, alebo slovenská vláda spolu s ministrom financií Františkom Hajnovičom deblokovať ruský dlh voči Slovensku nie platbami v tovaroch, ale peniazmi. Vedeli o tom, čo urobila firma Falcon Capital v Čechách, aj napriek tomu táto firma dostala možnosť deblokovať cash aj v Slovenskej republike. Ďalej môžeme hovoriť aj o privatizačných poradcoch alebo znovu o deblokáciách. Predstavte si, že tie slovenské ešte na poslednú chvíľu pred odchodom Dzurindu nebude realizovať nikto iný ako známa spoločnosti českého Slováka a bývalého petrimexáka Jozefa Čimboru Falcon Capital. Nie je to aspoň dôvod na zamyslenie? Synonymom deblokácií ruského dlhu sa na Slovensku stal Ján Čarnogurský, ktorý sa nechal dokonca odfotiť pred kopou deblokovaného uhlia. Jeho vysedávanie v cukrárni pri zákusku s bývalým predsedom SDĽ, predsedom slovenského parlamentu Jozefom Migašom a bývalým šéfom Devín banky nebolo o ničom inom ako o obchodoch. Dnes sa Ján Čarnogurský ostro postavil proti rozhodnutiu Dzurindovej vlády deblokovať cash. Partia, ktorá deblokáciu dostala a ktorá ju rieši, na zákusky totiž nechodí. Vážené dámy, vážení páni, spomenul som len niektoré z káuz, ktoré sú veľmi závažné. Tieto kauzy sú spojené s tým, že niekto na Slovensku spustil kolotoč, ktorý je veľmi nepríjemný. Platí jedno slovenské príslovie: „Kto vietor seje, búrku žne.“ Nevylučujem teda, že z tohto vetra môže vzniknúť veľká búrka. Preto, vážené dámy, vážení páni, zamyslime sa nad tým, ako budeme ďalej pokračovať. Vo vystúpení pána predsedu vlády sa mi strašne páčila jedna veta, ktorú si dovolím zopakovať: „Sme proti tomu, aby sa hádzala špina bez dôkazov.“ Ja ako opozičný politik som štyri roky ohadzovaný špinou bez dôkazov. Nielen ja. Veľa tých, ktorí sedia v opozícii, sú takto ohadzovaní špinou. Ja verím, že to pán premiér myslel vážne a že všetky tie spolitizované kauzy, ktoré nedokázal vyriešiť za štyri roky, ukončí tak, ako dôkazové prostriedky hovoria a prestaneme sa ohadzovať špinou. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)