V. Tomanová, ministerka práce, sociálnych vecí a rodiny SR: (2008-09-11):
Návrhom novely vlastne preberá vláda Slovenskej republiky zodpovednosť za najnižšie ohodnotených zamestnancov. Títo ľudia zarábajú najmenej, hoci niet pochýb, že aj oni prispievajú svojou prácou k vysokému tempu rastu produktivity, ktorým je súčasne Slovenská republika známa. Svedčí o tom napríklad aj fakt, na ktorý v súvislosti so mzdami vytrvalo upozorňujú zástupcovia zamestnancov. Mzdy sú u nás hlboko pod úrovňou západnej Európy, hoci produktivita práce rastie rýchlejšie. Ľudia s najnižšími mzdami teda pracujú výkonnejšie, ale dostatočne to nevidia na svojich výplatných páskach. Pritom aj títo ľudia musia na vlastnej koži pocítiť silný rast ekonomiky Slovenskej republiky a musia mať garantované aspoň minimálne životné štandardy. Práve takýto prístup charakterizuje budovanie moderného európskeho sociálneho štátu. Postoj vlády skutočne nie je v tomto prípade nepochopiteľný. Neschopnosť rozhodujúcich sociálnych partnerov dohodnúť sa odráža najmenej chuť zamestnávateľov zobrať do úvahy nielen ekonomické reálie, ale aj očakávaný prechod Slovenska na spoločnú menu, a to na euro. Dôvodom na razantnejšie zvýšenie minimálnej mzdy však nie je len vysoký hospodársky rast či prijatie eura a plnenie záväzkov súvisiacich s tým. Zamestnávatelia akoby programovo ignorovali fakt, že naša krajina je viazaná medzinárodnými zmluvami. Hovorím o Európskej sociálnej charte, ale nielen o nej, hovorím o Medzinárodnom pakte hospodárskych, sociálnych a kultúrnych práv, o Lisabonskej stratégii. Všetky tieto dokumenty garantujú našim občanom ich základné práva v pracovnom zákonodarstve a, samozrejme, aj v oblasti minimálnej mzdy. V zmysle uvedených dokumentov musí minimálna výška mzdy za prácu zabezpečiť zamestnancovi a jeho rodine slušný život, t. j. minimálna mzda musí každému zamestnancovi zabezpečiť dôstojnú životnú úroveň. Vláda Slovenskej republiky ako zmluvná strana medzinárodnoprávnych dokumentov bola už v minulosti vyzvaná na zabezpečenie plnenia ustanovení týchto zmlúv upravujúcich právo zamestnanca na spravodlivú odmenu za prácu, pričom plnenie tohto kritéria sa hodnotí najmä na základe pôsobenia podielu čistej minimálnej mzdy z čistej priemernej mzdy. Dnešná úroveň minimálnej mzdy je taká nízka, že by Slovensko od januára malo skutočne veľké problémy, aby aspoň s odretými ušami splnilo stanovené kritériá a záväzky. Považujem za potrebné zdôrazniť, že novela zákona stále ponecháva vzorec pri zvyšovaní minimálnej mzdy v podobe, ako sa na ňom dohodli v minulom roku sociálni partneri. Zároveň vytvára však priestor, aby v opodstatnených prípadoch mohla vláda určiť minimálnu mzdu na vyššej úrovni, ako ju určuje vzorec, pretože kolektívne vyjednávania boli neúspešné a zlyhali. Okrem toho môžeme pokojne odmietnuť medializované obavy zamestnávateľov z negatívneho dopadu na zamestnanosť v najcitlivejších oblastiach. V tejto súvislosti si dovolím uviesť, že už vyše týždňa všetci zamestnávatelia používajú ako príklad ohrozeného odvetvia práve textilný priemysel. Keď ho však v tejto súvislosti spomenul premiér, nielen šéf zamestnávateľského zväzu, ale aj odborová predáčka ho upozornila, že oni veru vybojovali príjmy ďaleko nad minimálnou mzdou. Potom skutočne nerozumiem, prečo je zvýšením minimálnej mzdy ohrozených údajne takmer až 20 % pracovných miest. Minimálna mzda sa zvyšuje každý rok a zamestnávatelia každý rok kreslia čerta na stenu a strašia spoločnosť tým, že toto zvýšenie bude mať rôzne negatívne dopady na zamestnanosť. Ešte sa to zatiaľ ani raz nepotvrdilo. Napokon nielen v Európe, ale vo vyspelých štátoch ostatného sveta sa zachováva inštitút minimálnej mzdy, pretože ide o významný nástroj nevyhnutnej regulácie sociálnej politiky. Vláda Slovenskej republiky má morálnu povinnosť presadiť zvýšenie minimálnej mzdy. V opačnom prípade by totiž nezastupovala ľudí, ktorí sú najbezbrannejší. Ďakujem za pozornosť.