M. Fronc, minister školstva SR: (2003-09-18):
Môjho otca zavreli preto, môžem povedať, pre vieru, pre nič iné. Zostali sme štyri deti s nepracujúcou matkou, kde si nás musela rodina rozdeliť, aby sme prežili. Maminu sestru zavreli preto, že bola v jednom krúžku mladých dievčat, ktoré sa spolu modlili ruženec. Otcovho brata zavreli na desať rokov. Len niekoľko príkladov z bezprostrednej rodiny. Myslím si, že to, čo ste povedali, je naozaj tak, ako povedal pán Mikloško, hrubý cynizmus, a že by bolo dobré, keby ste sa ospravedlnili, a myslím, že vtedy by sme mohli hľadať a hovoriť o ďalšej ceste. Viete, celý život sa snažím rozlišovať medzi zlom a medzi ľuďmi, a aj preto som dokázal komunikovať aj v minulosti a mať vcelku priateľské vzťahy aj s ľuďmi, ktorí boli v komunistickej strane a aj dnes. Je to naozaj tak, že komunizmus, a som presvedčený, bol to režim, ktorý bol zločinný a mimoriadne zločinný, a to vo svojich zásadách, ak si vám dovolím pripomenúť, uznával jedine pružnú morálku, morálku v mene triedy. A v mene triedy robil čokoľvek. A moja staršia generácia si pamätá ako vzor, ako vzor v ľudovej škole Pavku Morozova, ktorý poslal príbuzných na istú smrť. Ak toto mal byť vzor, ak toto je ukážka toho režimu, tak myslím, že hovorí za všetko. Čiže, pán poslanec, naozaj, myslím si, že jediný rozumný krok, ktorý by ste teraz spravili, by bolo to, keby ste povedali: „Pardon.“ Ďakujem. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pán poslanec Hanzel, máte procedurálny návrh? B. Hanzel, poslanec: Áno. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Nech sa páči. B. Hanzel, poslanec: Pani predsedajúca, chcel by som podať poslanecký procedurálny návrh podľa § 24 ods. 4, či by ste nemohli zaradiť po prerokovaní tohto zákona vládny návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 291/2002 o Štátnej pokladnici a tak ďalej. (Hlasy v sále.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pán poslanec, individuálne nemôžete takýto procedurálny návrh podať sám za seba, takže to, ako ste ho predniesli, buď toto musíte modifikovať, alebo nemôžem dať hlasovať o takomto návrhu. (Reakcie z pléna.) Budeme pokračovať v rozprave. Pán poslanec Ondriaš, máte procedurálny návrh? Faktickú poznámku na ministra, nemôžete reagovať faktickou poznámkou. Ja som uzavrela možnosť hlásiť sa s faktickými poznámkami. (Reakcia z pléna.) Ale, ale vy ste sa ani neprihlásili ako faktická poznámka. Pán poslanec Ondriaš, pozrite sa, ako svietite na tabuli. No. (Reakcie z pléna.) Tak ako mám ja potom riadiť tú schôdzu, keď jednoducho neviem, čo poslanci chcú a čo tým myslia. Do rozpravy sa prihlásil pán poslanec Hopta, teraz mu dávam slovo. Nech sa páči, pán poslanec Hopta. I. Hopta, poslanec: Vážená pani podpredsedníčka, vážené kolegyne, vážení kolegovia, úvodom mi dovoľte povedať len jednu poznámku. Ak sa pán poslanec Bódy pred chvíľou prihlásil neskoro, tak ste mu dali možnosť vystúpiť, aj keď bolo jasné, že sa prihlásil až za pánom Ondriašom, ktorý chcel reagovať. Teraz, ak pán Ondriaš stlačil procedurálny návrh namiesto faktickej poznámky, tak nemal možnosť. Aj to je o slobode prejavu. Podobné sa stalo aj pani poslankyni Bollovej. Vážené dámy, vážení páni, pán poslanec Husár v úvode povedal, aby sme svojou atmosférou, svojím vystupovaním nejakým spôsobom nenarušili priebeh prerokovania tohto zákona. Pochopil som to tak, že zrejme obete, ktoré majú byť odškodnené, si to nezaslúžili, aby sme nejakým spôsobom tu demonštrovali názory také alebo onaké, ktoré by vyvolali tu rozsiahle diskusie. Žiaľ, pôvodne som ani nechcel diskutovať, ale pripadá mi, ako keby celá diskusia sa obrátila na nejaký proces s Komunistickou stranou Slovenska, ktorá tu je, nedajbože, už nejaká teroristická organizácia, ktorá chce len zlo a chce škodiť tejto spoločnosti, chce tu robiť to alebo ono negatívne. Chcem povedať, že všetci jedenásti, čo sedíme tam hore, ani jeden z nás nepodporoval a nepodporuje niečo zločinné, a aj keď sa to stalo trebárs za bývalého socialistického, nie komunistického, režimu, lebo ten naozaj podľa ústavy neexistoval, bola Ústava Česko-slovenskej socialistickej republiky. Osobne sme väčšinou mladšej a strednej generácie a myslím si, že aj vystúpenie, ktoré mal tu poslanec Ondriaš a bol nazvaný nejakým cynikom, myslím si, že nebolo to zo strany pána poslanca Mikloška nejaké adekvátne hodnotenie, lebo kto pozná Karola bližšie, tak naozaj ako vedec možno niekedy sa vyjadrí, by som povedal, komplikovanejšie, ale ubrať mu alebo hodnotiť ho, že by bol človekom, ktorý by volal po nejakých zločinoch alebo obhajoval, to naozaj nie je pravé. Patrí k tým, ktorí jednoznačne každý zločin odsudzovali a odsudzujú. Chcem povedať, že sloboda prejavu, sloboda hlásať slobodne názory, trebárs aj náboženské názory, ak sa nedodržovala v tej alebo onej spoločnosti a bol niekto za to prenasledovaný, ja to osobne odsudzujem a myslím si, že aj všetci členovia Komunistickej strany Slovenska, aj členovia poslaneckého klubu KSS. Často sa tu omieľajú 50. roky, hovorí sa o tom, že ten alebo onen režim spôsobil takéto a také zločiny. Môžeme s tým súhlasiť, ale súhlasiť iba čiastočne, pretože história hovorí o tom, že na území bývalej Česko-slovenskej socialistickej republiky od roku 1948, myslím, že do roku 1989 bolo popravených zhruba necelých 180, myslím, že 172 občanov bývalej celej Česko-slovenskej socialistickej republiky. Mnohé tieto vraždy, ak môžeme hovoriť o niektorých vraždách, boli rehabilitované už komunistickou vládou, Komunistickou stranou Česko-Slovenska v roku 1963. A mnohí za to boli nielen rehabilitovaní, ale boli, myslím si, že aj finančne odškodnení. Viete, len ak hovoríme z jednej strany, že niekto bol zastrelený na hranici, pretože chcel odísť z tohto neslobodného sveta do slobodných krajín, tak musíme hovoriť, že zase na druhej strane cez tieto hranice prechádzali tu aj ľudia, ktorí vraždili, ako tu hovoril môj kolega Juščík, vraždili predsedov národných výborov, vraždili predsedov družstiev a páchali aj iné zločiny. Čiže ak chceme hovoriť o odškodnení, nemali by sme spájať tieto dve kategórie. Ak niekto bol z politických dôvodov za svoje názory prenasledovaný a, nedajbože, aj popravený, bola to chyba, bolo to zlé, a myslím si, že jednoznačne to treba, treba to odsúdiť. Na druhej strane majme na pamäti aj skutočnosť, že aj režim, ktorý vtedy existoval, musel sa brániť proti určitým skupinám ľudí, ktorí tu vraždili či už funkcionárov národných výborov, funkcionárov strany, funkcionárov družstiev. Čiže, vážené dámy, vážení páni, ak príde na to, aby sme odškodnili určité skupiny ľudí, a bude jasne dokázané, že tento človek nebol za bývalého režimu rehabilitovaný a mal byť rehabilitovaný, pretože bol popravený z politických dôvodov alebo odsúdený z politických dôvodov, ja si myslím, že nikto... (Ruch v sále.) Pán Hort ma upozorňuje, nevadí. Čiže nikto nebude mať problém zdvihnúť ruku za odškodnenie za neprávosti. Pánovi Hortovi a iným, čo tu teraz na mňa vykrikujú, dávam do pozornosti knihu nášho ministra, u ktorého aj ich minister pracoval na sekretariáte, myslím pána Kukana, u pána Chňoupka, ktorý napísal knihu „Pogrom“. A píše v tej knihe aj o tom, ako boli povraždení v roku 1948, 1949 ľudia iba preto, že boli židovskej národnosti na východnom Slovensku. Tá kniha má názov „Pogrom“ a je veľmi poučná, čiže odporúčam, aby ste si aj túto knihu prečítali, nielen „Zločiny komunizmu“. Vážené dámy, vážení páni, tým chcem len povedať asi toľko záverom, že osobne odsudzujem všetky neprávosti, ktoré boli uskutočnené a ktoré neboli rehabilitované. Len bavme sa o tom, kto nebol rehabilitovaný v bývalom režime a prečo nebol rehabilitovaný. Ak naozaj dôjdeme k tomu, že niekto nebol rehabilitovaný z politických dôvodov, bavme sa o tomto konkrétnom prípade. Ale viete, nejaká plošná rehabilitácia a vyhlásenie sa za to, že bol niekto postihnutý bez toho, aby sme vedeli o konkrétnostiach, ja si myslím, že by sme to nemali nejakým plošným zákonom riešiť. Toľko môj názor. Možno sa mýlim, ale taký je môj názor. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Faktické poznámky. Uzatváram možnosť hlásiť sa s faktickými poznámkami. Po pani poslankyni Gabániovej uzatváram možnosť hlásiť sa s faktickými poznámkami. Pán poslanec Ondriaš. K. Ondriaš, poslanec: Úvodom by som len povedal, že pán od techniky mi prišiel povedať, že faktickú poznámku po ministrovi nemajú ešte softvérovo urobené, že to nebola moja chyba. Prišiel sa mi ospravedlniť. Tak veľmi krátko. Proste, čo ja robím, hľadám pravdu a spravodlivosť. Druhý bod – o cynizme. V Národnej rade je veľa vystúpení a nech každý povie, ako mu socializmus ublížil. Ja verím, že to tak bolo a ublížil mu. Lenže ja vám poviem, keby v tejto Národnej rade vystúpili všetci na Slovensku, ktorí vyberajú odpadky z košov, bolo by ich 10 000 a bol by odtiaľto rad až niekde pred prezidentský palác. A každý by pol hodiny vedel hovoriť, ako mu kapitalizmus ublížil. A to už nehovorím o tých 3 000 mŕtvych, ktorí by to nevedeli povedať. A ja teraz uvažujem, je to cynizmus od vás, že rozprávate, ako vám socializmus ublížil, a toto nevidíte? A ďalej by som chcel povedať, že veď vy ste za tých nešťastníkov tu zodpovední. Vy ste bojovali na barikádach, aby to takto bolo. Ale asi nerobíte nič, aby sa to zmenilo, alebo neviete, veď ste pri vláde. Trinásť rokov vládnete, a nevedeli ste to napraviť. To je cynizmus. Ďakujem za pozornosť. Už viac nevystúpim. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pán poslanec Mikloško – faktická poznámka.