Nicholsonová, Lucia, poslankyňa NR SR (2013-10-28):
Ďakujem. Vážený pán minister, vážená pani predsedajúca, kolegyne, kolegovia, ja mám takú obavu, že toto bude len ďalší medzinárodný dohovor v sérii medzinárodných dohovorov, ktoré sme už ratifikovali, ktoré súvisia či už s ľudskými právami alebo konkrétne s právami dieťaťa, ktorý bude do zbierky a nebudeme ho jednoducho plniť. Mne príde smiešne, že krajina, ktorá má problém napĺňať všetky medzinárodné dohovory, ktoré kedy ratifikovala, a vlastnú legislatívu, sa chváli tým, že ako prvá pristupuje k ratifikácii Opčného protokolu. Ja som sa pred časom začala veľmi vážne zaoberať medzištátnymi adopciami. To znamená, medzištátne adopcie, to sú také adopcie, kedy naše štátne deti, deti, ktoré proste, ktoré z rôznych dôvodov nemajú rodičov, respektíve vychováva ich štát, či už v profesionálnej rodine alebo v detskom domove ako takom, takéto deti adoptujeme do zahraničia. A to, akým spôsobom máme adoptovať tieto deti do zahraničia, to upravuje ako medzinárodný dohovor o medzištátnych adopciách, tak aj, samozrejme, naša legislatíva. Neplníme ani jedno, ani druhé. Ja som sa o tom presvedčila, keď som iniciovala poslanecký prieskum vo výbore pre ľudské práva, a nakoniec som ten poslanecký prieskum na Centre pre medzinárodnoprávnu ochranu detí a mládeže absolvovala úplne sama. A mala som k dispozícii niekoľko spisov detí, ktoré boli poslané do zahraničia v rámci medzištátnych adopcií. Ešte na úvod musím povedať, že ja nie som nepriateľom medzištátnych adopcií ako takých, pretože si myslím, že ak je to naozaj riadené, ak deti nedokážeme umiestniť do slovenských rodín, tak potom samozrejme je lepšie pre to dieťa, aby vyrastalo v nejakej inej krajine, kde bude mať svoju rodinu, ako tu, ako štátne dieťa v detskom domove. Lenže problém je, že z tých spisov bolo úplne zrejmé, že u nás sa nevykonáva medzištátna adopcia tak, ako by sa mala v rámci litery zákona, či už našej legislatívy alebo tej medzinárodnej. Dostalo sa mi do rúk asi päť spisov rôznych detí, kde som prišla na rôzne veci, ktoré sú podľa mňa veľmi smutné. My trháme súrodenecké skupiny. Konkrétny spis sa týkal dvoch detí, ktoré sme poslali do zahraničia, tie deti majú na území Slovenska päť ďalších súrodencov, ktorí sú v pestúnskej starostlivosti konkrétneho človeka. A ten pestún prejavil záujem o to, že by si do pestúnskej starostlivosti zobral ďalšie dve deti. Ale to sa nestalo. Naše úrady mu nevyhoveli. Podľa zákona mu mali vyhovieť tak, aby celá tá súrodenecká skupina mohla vyrastať pokope. Úradníci urobili to, že odtrhli tie dve deti od tých piatich detí a poslali ich do zahraničia. Jedno do jednej krajiny a druhé do druhej krajiny. Ďalší prípad, dvojičky. Predstavte si, že úplne malé dvojičky úradník odtrhol od seba, a dnes jedno to dieťa vyrastá v Nemecku a druhé vo Švédsku. Viete, akým hrozným spôsobom došlo k pretrhnutiu tejto súrodeneckej skupiny? Došlo k tomu takto: tie deti podľa mňa úplne nezákonným spôsobom boli zaradené do zoznamu medzištátnych adopcií kvôli tomu, že im boli prisúdené špecifické potreby. Keď sú im prisúdené špecifické potreby, tak tie deti nemusia spĺňať prakticky žiadne, tých osem kolečiek po Slovensku, či náhodou o nich neprejaví záujem nejaká slovenská rodina, ale môžu byť rovno zaradené do medzištátnych adopcií. Bolo to kvôli tomu, že, myslím, že to bolo to dievčatko, u koho bol strabizmus, to znamená škúlenie. Neviem, či pre vás je to špecifická potreba, ale teda pre mňa je to niečo celkom bežné, s čím sa dá narábať. Dobre. Tie deti boli zaradené do zoznamu medzištátnych adopcií. A teraz došlo k tomu, že sa našla rodina, ktorá mala záujem o to dievčatko, ale nemala záujem úplne o toho chlapca. Predpokladám, že takto k tomu došlo. Tak úradník z úradu práce, sociálnych vecí a rodiny napísal takýto posudok, že on odporúča pretrhnutie tejto súrodeneckej skupiny, pretože ten chlapec je dementný a on je natoľko dementný, že on si nedokáže vyvinúť žiadnu citovú väzbu k tej svojej sestre, a keďže to nedokáže, tak je zbytočné, aby vyrastali spolu. Problém ale je, že toto napísal sociálny pracovník, tam nebola doložená lekárska správa, napísal to sociálny pracovník, a tie deti v tom čase, keď takéto niečo hrozné niekto napísal, tie deti mali asi rok a pol. Rok a pol. A vtedy dokázal normálny úradník napísať, že tento chlapec je proste natoľko dementný, že nedokáže ľúbiť svoju sestru. Na základe tohoto tá sestra bola poslaná do Švédska a chlapec bol vrátený do detského domova. Predstavte si, čo sa ale stalo o tri roky neskôr. Tento istý chlapec bol znova zaradený, keď už sa zbavil sestry teda, chybou úradníka, bol znova zaradený do zoznamu medzištátnych adopcií a prišla správa z toho istého úradu práce, sociálnych vecí a rodiny, ktorá hovorila o tomto: Je to krásny trojročný alebo tri- a polročný chlapček, ktorý je absolútne zdravý, proste vyvíja sa úplne normálne, je spoločenský, má veľmi priateľskú povahu. A poslali ho do Nemecka. Nepripadá vám to byť hrozné? Mne pripadá byť hrozné, že úradník tu, on normálne odpojil sestru od brata, boli to dvojičky, a chybou tohto úradníka, alebo touto manipuláciou, to nie je chyba, toto človek nemôže podľa mňa urobiť preto, že pochybí, to bol zmanipulovaný ten proces. Tak preto dnes dievčatko vyrastá vo Švédsku a ten chlapec vyrastá v Nemecku. A ten úradník im zmenil osud. On im zmenil celý život. No ja som prišla na toto, prišla som na ďalšie iné veci, ktorými vás tu nebudem zaťažovať, a podala som trestné oznámenie, pretože podľa mňa tam dochádzalo k napĺňaniu paragrafu o obchodovaní s deťmi. Podala som trestné oznámenie a prišlo mi vyrozumenie po pár mesiacoch, že sa začalo trestne stíhať vo veci. A bola som vypovedať. Vypovedať som bola, vážení kolegovia, asi pred dvoma týždňami. A musím vám povedať, že ten trojhodinový proces, ktorý tam so mnou stvárali, za to by sa nemuseli hanbiť ani v päťdesiatych rokoch. Ja som samozrejme vtedy nežila, ale čo-to som videla z dokumentov. To bola jedna zohraná etuda vyšetrovateľky a prokurátorky, kde mali v ľavej päte, ako sa narábalo s deťmi slovenskými pri medzištátnych adopciách. Ich to vôbec nezaujímalo. Oni tam unudene sedeli a ja som im toto rozprávala a ich to vôbec nezaujímalo. Viete, čo ich zaujímalo? Ich zaujímalo, odkiaľ má Nicholsonová informácie. Prokurátorka, jediná otázka, ktorú mi dala, bolo, či tie informácie, ktoré im rozprávam, sú z výpiskov zo spisov, alebo či sú to fotokópie nejakých listov zo spisov, alebo či som rovno ukradla postadopčné správy zo spisov detí. To máte presne ako pri Gorile, dnes už nikoho nezaujíma, tí, čo to tam riešia, teraz čo tam molestujú Nicholsona, ich vôbec nezaujíma, že čo je na tom pravdy. Jediné, čo ich zaujíma, je to, odkiaľ mal informácie, aby mohli ničiť ďalších ľudí, ktorí proste uverili v nejakú elementárnu spravodlivosť v tejto krajine a tie informácie mu dali. A ja sa teraz nechcem akože polohovať do pozície martýra, božechráň, ja vám chcem len povedať, že je úplne jedno, čo tu v tejto krajine ratifikujeme alebo čo tu prijmeme, pretože tá vymožiteľnosť je katastrofálna. A je katastrofálne, že keď sedí vyšetrovateľka s prokurátorkou a majú riešiť obchodovanie s deťmi, so štátnymi deťmi, ktoré sa nemajú ako chrániť, pretože na tomto svete nemajú vôbec nikoho a nejakí úradníci si tu s nimi manipulujú a proste ich rozdeľujú a posielajú za hranice, takže tieto dve ženy, ktoré sú na to, aby dodržiavali literu zákona, že ich to vôbec nezaujíma. Jediné, čo ich zaujímalo, bolo to, odkiaľ ja som získala tie informácie. Viete prečo? Pretože úplne náhodou po tom, ako ja som sama vykonala poslanecký prieskum v Centre pre medzinárodnoprávnu ochranu detí a mládeže, sa stratili spisy. Volala mi to riaditeľka centra. Hovorí, že stratili sa spisy. Hovorím, však ale ja som ani chvíľu nebola v miestnosti sama, celý ten čas ste tam sedeli so mnou. Vy ste videli, že ja som nič neodnášala. Proste toto bolo úplne transparentné. Ona hovorí: No predstavte si, že sa vraj stratili spisy. A štyri hodiny boli tieto spisy mimo centra. Lenže medzitým už nejaký dobrák podal trestné oznámenie za to, že tie spisy zmizli. A ja vám garantujem, že to je prokurátorka, ktorá sedela pri tom mojom vypočúvaní, pri tom sprostom procese, išlo len o to, aby mohla Nicholsonovú obviniť z toho, že ukradla nejaké spisy z Centra pre medzinárodnoprávnu ochranu detí a mládeže. Toto celé si z toho pani prokurátorka zobrala. Bolo jej jedno, že jedna dvojička vyrastá v Nemecku a druhá vo Švédsku. Ale odkiaľ má Nicholsonová tie spisy?! Tak ako tu stojím, tak prehlasujem, že mala som dve postadopčné správy a to boli kópie postadopčných správ a tie kópie mi urobili priamo na centre. Takže som sa ničoho nedopustila. A toto je to smutné. My si tu môžme ratifikovať čo len chceme, ja verím tomu, že zo Ženevy nám prichádzajú dobré veci a že sa oplatí to ratifikovať, že sa to oplatí premietnuť do našej legislatívy. Ale pokiaľ si literu zákona, dodržiavanie litery zákona predstavujeme takto, tak je úplne jedno, čo podpíšeme. Ďakujem.