M. Číž, podpredseda NR SR: (2008-11-28):
Pán Lipšic, ja vám iba jedno poviem z tejto tribúny, že je pre mňa jedinou tragédiou, inak si túto svoju prácu nesmierne vážim, že prichádzam do kontaktu s človekom vášho typu. Toľko bezočivých klamstiev, čo ste zase navyprávali, to nemá obdoby. Bývalý minister spravodlivosti tu tára o nejakých fiktívnych pohľadávkach a neviem o čom všetkom po právoplatnom rozsudku Najvyššieho súdu, kde je napísané, čo vie každý, každý, kto absolvoval aspoň občiansku náuku, kde je napísané, že voči tomu rozhodnutiu už nie je odvolanie. Toto je pre vás fiktívna pohľadávka, kde tu niečo tárate o nejakých trestných vašich podaniach a podobne. Je to nehoráznosť, pán Lipšic. Rovnako, pán Mikloš, kto spôsobil, že legitímne slovenské súdy rozhodli, že Slovenská republika je povinná zaplatiť 1,9 mld. korún navrhovateľovi? Vy ste boli minister spravodlivosti? Spoliehate sa na to, že ľudia nevedia, o čom to je, lebo nemajú dostatočné právne vedomie. Sem sa postavíte, robíte tie svoje spanilé jazdy. Nechcem sa už ďalej tomu venovať, lebo všetkým závidím, ktorí dokážu byť takí, ako sú. Vážení kolegovia z opozície chrlia tu závažné obvinenia na hlavu niekoho, hoci sami majú nieže maslo, sami bezprostredne spôsobili stav s úškrnmi a robia z nás idiotov pomaly. Ja neviem toto tak devalvuje parlament, diskusiu a ľudí, znižuje autoritu nás pomaly ako Slovákov, keď sa toto môže odohrávať v parlamente. Jednoducho ešte raz opakujem pre všetkých. A, bohužiaľ, prečo si to vôbec dovoľujú podľa mňa, že je mediálne prostredie také, aké je? A naozaj mi teraz nejde o to, dotýkať sa ho, pretože počítajú s tým, že sa vždy nájde zopár pisálkov, ktorí s veľkou chuťou budú tieto nezmysly šíriť a vtláčať do pamäti našich ľudí. Čiže ešte raz sa pokúsim povedať najzásadnejšie veci. Po prvé. Najvyšší súd Slovenskej republiky, ešte raz opakujem, Najvyšší súd Slovenskej republiky vydal rozhodnutie, rozsudok, v rámci ktorého zaviazal Slovenskú republiku, resp. TIPOS a Slovenskú republiku sprostredkovane ako akcionára, závažného, že musí zaplatiť navrhovateľovi 1,9 mld. korún. Čo je povinnosťou ministra financií v danej situácii, či mohol na tlačovke alebo nemohol, o tom nepochybne vyššom za normálnych okolností vedel diskutovať, či jeho riešenie, kde sa rozhodol konať, pretože denne Slovenskej republike nabiehalo 300 000 korún a musela hľadať riešenie, tak toto či mohol urobiť tak alebo onak, o tom by som teoreticky vedel diskutovať. Ale tým nehoráznym spôsobom spochybňovať zásadnú vec, že jednoducho vznikol záväzok pre TIPOS, a teda zároveň aj pre štát ako akcionára TIPOS-u zaplatiť 1,9 mld., nič iné nežiadam od ministra financií úplne logicky, že musí v danej situácii konať. A teraz ešte pár slov k tomu, na základe čoho rozhodol tento súd, že to takto je. No na základe konaní vlád, kde bol dokonca aj nemenovaný geniálny minister spravodlivosti, ktorý celý čas nehovoril ani slovo, ktorý dokonca celý čas, čo tu vypráva, že on bojoval za to, aby nebolo nakladanie s verejnými prostriedkami chránené obchodným tajomstvom ap., s čím, mimochodom, súhlasím, tak neurobil absolútne nič. A nemilosrdne nám tu pred mesiacom vyprával, keď sme diskutovali o SPP a snažili sme sa, aby sme mohli rozobrať, ako sa naložilo so 150 mld. Sk, nie s 2 mld. Tento istý človek vtedy mlčal. Naopak, zdôvodňoval to takýmito istými plamennými rečami ako teraz, ako je to nemožné v danom prípade konať, pretože zmluvy sú tajné. A že boli tajné, je úplne samozrejmé, lebo tak to jednoducho malo byť. Tá znôžka obrovských neprávd, ktorá sa tu vypráva, naozaj sa nedá počúvať. Mám pocit ešte od malička, keď som bol malý človek, že keď niekto prišiel, a boli také charaktery, že prišiel dať niekomu facku a začal revať, že bol napadnutý a že žiada, aby ho niekto chránil, odjakživa sme s týmto ako so zásadne necharakterným a neetickým konaním nesúhlasili, naopak, pohŕdali sme takým konaním. Jednoducho pre verejnosť musí byť známe, že jednoducho je tu záväzok, t. j. dovolanie mimoriadne, či áno alebo nie. Naozaj vôbec to nie je isté. Ministerstvo financií môže, samozrejme, diskutovať a rozmýšľať nad tým, do akej miery by mohlo byť mimoriadne dovolanie úspešné. Ale bolo jasné, keď teraz Najvyšší súd rozhodol, že pravdepodobne nejaké tie dôvody pre vydanie takéhoto rozhodnutia tam boli. A on jednoducho nie je na to, minister spravodlivosti, verejnosť, môžeme nad tým rozmýšľať, lebo, naopak, naozaj fakt, o ktorý ide, o 2 mld. korún, je mimoriadne znepokojivý. Je to tak závažná čiastka. A jednoducho takto kriví právnu kultúru a etiku nakladania s verejným majetkom, že to nemá obdoby. Ale primárnym prapôvodcom je práve vláda, ktorú reprezentoval Lipšic vo vláde ako minister spravodlivosti, a už absolútnym spôsobom Mikloš ako podpredseda vlády pre ekonomiku. Jeho naduté vyhlásenia, ktoré sme počuli aj dneska tu, o tom, že ide o podvod, a o všetkom možnom sú známe, pretože on ich naozaj vypráva už 6 rokov. Problém je, že Najvyšší súd si tieto jeho vyhlásenia neosvojil. Ja, samozrejme, nepoznám detaily toho rozsudku. Ani neviem, prečo sa tak Najvyšší súd rozhodol. Pevne dúfam teda, že Najvyšší súd mal dostatok hrdosti a čestnosti v rozhodovaní, že naozaj boli veľmi závažné dôvody, prečo tak spravil. Inak by sme totiž sledovali obrovský podvod v priamom prenose. Tak buď povedzme, že teda rozhodnutie Najvyššieho súdu je nepochopiteľné, a o tom vieme diskutovať, či v politickej alebo teoreticko-právnej rovine, ale aby minister spravodlivosti vyprával, že ja si také niečo nemám všímať, že je to nejaká údajná pohľadávka, kde sú podobné, je zarážajúce,  demonštruje obrovskú neschopnosť človeka, ktorý toto vypráva, byť korektným politickým partnerom a už vôbec nie závažným štátnym funkcionárom, ako je minister spravodlivosti. O čom potom môžeme rozprávať? Naozaj chceme dosiahnuť stav, že ľudia, ktorí spôsobia bezprostredne a osobne závažnú škodu, úplne bezočivo a nemilosrdne sa postavia a pokúšajú sa na verejnosti vtláčať opačný názor? Je toto naozaj možné v tomto štáte? Vážené kolegyne, kolegovia, ja viacej o tom nebudem hovoriť, možno ani ich kluby sa s tým nestotožňujú, je to záležitosť dvoch týchto pánov, ktorí sú priamymi aktérmi tejto situácie a ktorí bezprostredne a priamo spôsobili, či už minister Lipšic nekonaním a minister Mikloš priamym konaním, ktorý priamo vytvoril stav, že jednoducho v konečnom dôsledku Najvyšší súd povedal, že v danom prípade Slovenská republika musí zaplatiť niekomu 1,9 mld. Čo sú to za tie táraniny všetkých spolu dookola, o ktorých sa tu rozpráva, že neviem a mal minister a to mal a je fiktívna a verejná zmluva, neverejná? Však to sú veci, o ktorých môžeme rozprávať potom, nakoniec, v konečnom dôsledku, keď najprv zistíme a jasne zdokumentujeme, kto spôsobil ten fakt, že jednoducho vznikol takýto obrovský záväzok pre Slovenskú republiku. Kto za to zodpovedá? Je tam trestnoprávna zodpovednosť tých ľudí? Nie je tam trestuhodné zanedbanie základných povinností alebo je alebo minister alebo vláda Slovenskej republiky má ovplyvňovať Najvyšší súd, ako má konať? Aké sú dôsledky takýchto rečí? To znamená odteraz každý v Slovenskej republike, kto sa dostane do situácie, že bude niekomu dlžiť nejakú veľkú sumu, okamžite ako úplne štandardný a samozrejmý prostriedok použije konkurz? Pán minister Lipšic, to je ten spôsob, ktorý vtláčate verejnosti? Vážené kolegyne, kolegovia, ja pevne verím, že zdravý rozum v Slovenskej republike zvíťazí, že také nehorázne klamstvá, ktoré sa nám podsúvajú od týchto dvoch ľudí a ďalších, ktorí to pomáhajú podsunúť verejnosti, nemajú šancu na úspech, že veľmi jasne ich verejnosť zhodnotí a dostane dostatok informácií na to, aký je skutočný stav vecí, aká je úloha ministra, skutočná úloha ministerstva financií v týchto otázkach, a že jednoducho verejnosť zoberie aj do úvahy, že kto a ako a akým spôsobom v akej miere nesie zodpovednosť za túto kauzu. Veľmi pekne ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)