Jakab, Elemér, poslanec NR SR (2011-04-05):
Vážený pán predseda, vážení kolegovia, všetci poznáme staroslovenskú rozprávku O troch grošoch a všetci sme už v detstve obdivovali múdrosť posolstva, ktoré sa skrýva v jej pointe. Rozdeliť tri groše tak, aby sme zachovali kontinuitu s minulosťou, neohrozili súčasnosť a odložili si niečo, lepšie povedané, investovali niečo aj do budúcnosti. Čiže prvý groš dať našim rodičom za to, že nás vychovali. Druhý groš dať našim deťom na výchovu, aby sa raz postarali aj oni o nás. A len ten tretí je na to, aby sme ho správne a účelne minuli. V rodine je to väčšinou úloha hlavy rodiny, v štáte je to na pleciach vlády a parlamentu, v mestách a obciach je to úlohou primátorov a starostov. Možno si poviete, že toto prirovnanie je vo vzťahu k niektorým zástupcom samospráv, ktorým od komunálnych volieb rýchlo pribúdajú na konte eurá, prisilné. Prečo by sme však mali konať práve tak, ako samospráva, ktorá spustila túto lavínu, teda bezhlavo a nepremyslene? Momentálna situácia je taká, že podľa § 3 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 253/1994 v znení neskorších predpisov, o ktorom je reč, napríklad starostovi patrí plat, ktorý je súčinom priemernej mesačnej mzdy zamestnanca v národnom hospodárstve vyčíslenej na základe údajov Štatistického úradu Slovenskej republiky za predchádzajúci rok a následne podľa § 4 ods. 1 pertraktovaného zákona na základe počtu obyvateľov. Obecné zastupiteľstvo môže tento plat rozhodnutím zvýšiť až na dvojnásobok. Poslanci môžu navyše k platu navrhnúť ešte odmeny od nula do 50 %. Zákon má už sedemnásť rokov. V mnohých smeroch sú jeho paragrafy a ustanovenia prekonané, je potrebné sa k nemu opäť vrátiť, analyzovať ho a opraviť, resp. doplniť. Bolo by to podľa môjho názoru nutné aj bez toho, aby nás k tomu prinútili kroky niektorých samospráv na Slovensku po posledných komunálnych voľbách, resp. následné návrhy kolegov z koalície. Pozorne som si preštudoval i návrh poslancov Národnej rady Szilárda Somogyiho, Ľuboša Majera a Kamila Krnáča na vydanie zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 253/1994 o právnom postavení platových pomerov starostov obce, primátorov miest v znení neskorších predpisov, ktorý by mal začať platiť od 1. marca tohto roku. A musím povedať, že súhlasíme s úpravou platov starostov a primátorov za presne vyšpecifikovaných podmienok a v úzkej súčinnosti s ostatnými zložkami fungovania samospráv, napr. poslancami, nie však s novelou samotnou. Poslanecký návrh nevytvára dostatočný časový priestor na pripomienkovanie a na pohľad širšieho spektra spoločnosti. Požadujeme hlbšiu analýzu a selekciu. V MOST-e napríklad navrhujeme vzhľadom na hospodársku krízu zníženie koeficientu, na základe ktorého sú starostom vypočítavané platy o 10 %, aj keď, priznajme si, že napriek hospodárskej kríze platy v národnom hospodárstve vzrastú. Súhlasíme so znížením odstupného z piatich na tri mesiace, to znamená na trojnásobok priemerného mesačného platu. Vychádzame pritom zo zosúladenia daného stavu s poslancami parlamentu. Ak by som mal ďalej hovoriť o zmenách, ktoré sú potrebné, viem si predstaviť zrušenie odmien, ktoré môžu byť potenciálnou príčinou polemík, keďže nie sú verejnosťou jasne kontrolovateľné. Na druhej strane obecné zastupiteľstvo by nemalo odsúhlasovať plat starostovi každý mesiac, ale iba raz ročne, a to podľa výsledkov hospodárenia. Starostovia a primátori sú volení ako zástupcovia ľudu a mali by byť adekvátne ohodnotení. Je však pritom potrebné zohľadniť výsledky ich hospodárenia, a tak isto špecifické podmienky každého sídla. Ako človek z praxe, ako človek, ktorý získaval ostrohy v komunálnej politike, upozorňujem predovšetkým na to, že by sme si mali dať veľký pozor na zavádzanie princípu kolektívnej viny. Je potrebné dôsledne oddeľovať to povestné zrno od pliev. Väčšina starostov a primátorov možnosti zákona, o ktorom hovoríme, nezneužíva. Naopak, jeho motivačné zložky slúžia na reálnu motiváciu starostov a primátorov. Mnohí starostovia a primátori sú manažérmi, ktorí priniesli do obcí a miest reálne výsledky. Je preto potrebné dôsledne rozlišovať, starostovia nemôžu byť prezentovaní len ako tí, ktorí zneužívajú svoje postavenie, vykrádajú samosprávy, či ešte emotívnejšie, ako tí, ktorí ich vyciciavajú. Starostovia a primátori sú vo väčšine prípadoch vo svojich obciach a mestách skutočnými osobnosťami. Všetci dobre vieme, že v komunálnych voľbách voliči vo väčšej miere prihliadajú na to, koho volia, a nie na to, koho nominovala tá-ktorá politická strana. Musíme preto rešpektovať fakt, že to nie sú dosadení štátni úradníci a že do svojich úradov neboli nominovaní, ale zvolili ich voliči v demokratických voľbách, ktorí im takto vyjadrili svoju dôveru, že účty za svoju prácu im skladajú najmä v menších sídlach každý deň na ulici, v obchode, v úrade, v kostole, či na futbalovom štadióne. Miestni vedia najlepšie, koho zvolili a čo od neho očakávajú. Nemôžeme im striktne určiť výšku platov. Nie sú štátnymi zamestnancami. Navyše, v obciach do 500 obyvateľov je už samotným problémom plat starostu, nie jeho výška. Nedevalvujme preto aj pozície starostov a primátorov. Ak im zoberieme všetky výhody a podstatne znížime platové ohodnotenie, náhle zistíme, že ich miesta zaujali nekvalifikovaní karieristi bez morálnej autority, ktorí vnímajú svoj post ako rýchly spôsob na obohatenie. To, že sa to v týchto voľbách v niektorých prípadoch naozaj udialo, neznamená, že tento stav je sympatický pre celé Slovensku. Kvôli nedostatočnému ohodnoteniu pri množstve náročných a zodpovedných úloh, ktoré sú kladené na našich starostov a primátorov, stratia o túto funkciu záujem šikovní a kvalitní ľudia. V tom by sme sa mali teraz spojiť všetci, aby sme nekonali unáhlene s cieľom paušálne trestať. Navrhujem vytvoriť priestor na pripomienkovanie aj zo strany primátorov miest, Združenia miest a obcí Slovenska, odborníkov z koaličných i opozičných strán, aj zo strany ľudí, ktorí majú s prácou samospráv dlhoročné skúsenosti. Aby sme tie naše tri samosprávne slovenské groše dokázali rozdeliť naozaj spravodlivo. Ďakujem. (Potlesk.)