Kadúc, Miroslav, poslanec NR SR (2013-04-30):
Ďakujem za slovo. Vážený pán predsedajúci, vážení kolegovia, vážení prítomní, opoziční kolegovia povedali v zásade všetky významné pripomienky a problémy, ktoré my tam vidíme, tak ja možno budem niektoré opakovať, ale skúsim ich zhutniť do môjho vystúpenia. K tomu skrátenému legislatívnemu konaniu. Toto je možné iba za určitých okolností. Toto presne hovorí § 89 zákona o rokovacom poriadku. V zásade ide o dve podmienky, a to je, ak hrozí mimoriadna hospodárska škoda alebo sú ohrozené ľudské práva. Z môjho pohľadu a ani z pohľadu mojich kolegov sme nič takéto nenašli. Nič takéto sme nenašli, že by hrozili nejak, že by hrozila jednak škoda a už vôbec nie ohrozenie ľudských práv. Ak hrozí, tak bude hroziť až vtedy, keď tento zákon alebo keď zákon, ktorý prejde v skrátenom konaní, bude prijatý. K tomu sa dostanem ďalej. Paradoxne teda cez ďalšie ohnutie rokovacieho poriadku, ďalšie už niekoľkonásobné, obídeme záväzné pravidlá, cez ktoré sa dostaneme k tomu, že to ľudské právo bude porušované alebo môže byť porušené omnoho viacej, ako teraz hrozí. Za ten krátky čas, čo som tu, som myslel, že som si zvykol na spôsoby, ktoré sa tu, ktoré sa tu robia, ktoré sa tu realizujú, ale zisťujem, že moja predstavivosť a moje zvyky ešte sú nie konečné. Toto, čo prišlo, je, kolegyňa, myslím, Žitňanská povedala, že škandál. Áno, je to škandál. Na ústavnoprávnom výbore 10.53 hod. dnes prišiel vládny návrh zákona o skrátenom legislatívnom konaní, tak, pán predseda. Prišiel skôr? 10.53 hod. Potom prišla pozvánka na ďalšiu schôdzu, kde budeme o tomto zákone rokovať. Ďalšia schôdza bola o koľko minúť? O 27 minút, ak dobre rátam. Čiže tomuto sa hovorí podľa vládnej strany legislatívny proces. Ono ten proces má, má svoj význam. Kolegovia hovorili o právnom štáte. Ten právny štát musí plniť minimálne niekoľko funkcií, teda niekoľko kritérií. A jedným zo základných kritérií je právna istota, t. j. možnosť očakávať výsledky normotvorby, prípadne noriem. A tá normotvorba musí spĺňať nejaké kritériá. Musí prebehnúť legislatívny proces, aby bol tento proces tiež poznateľný a aby bolo možné do neho zasiahnuť, zasiahnuť volenými zástupcami. Z toho, čo sa tu dnes stalo, resp. od nedele, tento proces bol tak porušený, že nikto, dokonca ani kolegovia, ktorí neboli prítomní na výbore, nemali ani šancu, ani nevedeli o ďalšom výbore, nemohli, nemohli do tohto procesu zasiahnuť. Ich význam a ich účel tu, miesto bolo zbytočné. A toto spôsobila práve vládna strana práve takýmto zákonom, práve takýmito úkonmi. Ja nerozumiem tomu a, pán minister, ja naozaj verím, že vystúpite a poviete, prečo ste minulú stredu povedali, že ste takí grandi, že ten zákon nepôjde cez skrátené legislatívne konanie. Veď sa nič takého nedeje. Veď pôjde to riadne, veď nič nie je ohrozené. A zrazu po pár dňoch legislatívne konanie skrátené tu máme, dovolím si povedať, že to je ultra rýchle skrátené konanie, by ma zaujímalo, čo sa zmenilo? Komu toto vyhovuje, na čo je to dobré? Veď 20 mesiacov, 20 mesiacov ľudské práva neboli ohrozené. Zrazu sú tu? Zrazu sa niečo deje? Naozaj vyvstáva legitímna otázka, čo sa deje, prečo potrebujeme pravidlá zmeniť, prečo potrebujeme ich zrušiť a prečo potrebujeme nového generálneho prokurátora? Keď tu hovoríme ešte, máme celým cez, vlastne máme tu globálnu krízu a čím ďalej, tým viac sa dostávame do sfér, že sa hovorí o nie kríze ekonomickej, ale o kríze hodnôt. Zisťujem, že aj v tomto parlamente tá kríza hodnôt ak, teda ak volení zástupcovia porušujú základné pravidlá a naozaj nemajú ani tú štipku hrdosti pozrieť sa do tváre a povedať, teda druhému do tváre a povedať, že, páni, budeme o tomto rokovať. Nie. Radšej to spravíme pekne potichu. A ako na výbore, ako som dostal oznámené, padlo to z neba, ten vládny návrh zákona. Ďakujem pekne za také návrhy! Vážení vládni poslanci, povedzte mi, prosím, ako môžu ľudia dodržiavať zákon, keď, keď sama vládna moc a normotvorcovia ten zákon nedodržiavajú? Ja začínam chápať tých ľudí, ktorí nerešpektujú to právo, pretože majú takéto vzory. A je to naozaj, naozaj škoda. Potom sa nikam, ale nikam neposunieme. Chcem vás pekne poprosiť, aby ste to skrátené konanie nerobili, aby ste ten návrh stiahli, pretože je to jednak porušenie rokovacieho poriadku, porušenie ústavy, porušenie základných zásad právneho štátu a rovnako účelu legislatívneho procesu. Ešte na záver. Čo sa stane, ak tento návrh zákona prejde a následne prejde aj ten ďalší návrh zákona? Okrem toho, že naozaj ideme do minulosti, čo je po prvé, čo je v právnom štáte neprípustné, ideme riešiť ad hoc vec. Ad hoc vec. Zákon má byť všeobecný, nie na ad hoc veci. Ďalšie porušenie zásad. Zásady by mali platiť. Neplatia. Ale k tomu, k tomu konkrétnemu. Ak prejdú obidva návrhy zákonov, stane sa to, že o pánovi Čentéšovi bude rozhodovať pôvodný senát Ústavného súdu, a teda pôvodný senát, kde boli dvaja sudcovia právoplatne namietnutí a vylúčení. Práve dvaja sudcovia, ktorých namietol práve pán Čentéš. Inými slovami, tá zaujatosť, ktorá tu bola pochybná, bola potvrdená Ústavným súdom, že naozaj pochybná je. Čiže o pánovi Čentéšovi sa rozhodne v zaujatom senáte, právoplatne. To je neprípustné. A teraz si predstavme inú situáciu, keď niekto bude chcieť, keď nastane podobná situácia, že príde podanie na Ústavný súd, bude to senátna vec, niekto, kto sa dostane do senátu, ktorý mu vyhovuje, inak tu by som upriamil pozornosť, či naozaj si pán minister, alebo ministerstvo myslí o tom, že či je presvedčené, že náhodnosť výberu senátov na Ústavnom súde je naozaj reálna. Ja mám taký pocit, je to len môj pocit a podložený aj niektorými možno skutočnosťami, že náhodnosť tohto výberu je skôr nereálna. Ale ministerstvo určite vie, čo robí, pretože sa môže kľudne stať to, že keď dá niekto sťažnosť do takéhoto náhodne vybraného senátu, teda nie náhodne, následne druhá strana vynamieta tento senát, táto strana vynamieta všetkých ostatných, tak či tak sa dostane do toho senátu, v ktorom chcela byť. Inými slovami, nepotrebujem ani vešteckú guľu, ja budem vedieť, ako rozhodne Ústavný súd. Budem vedieť, že títo sudcovia rozhodnú presne podľa toho, ako ja očakávam. (Reakcia ministra.) No, to nie je hlúposť, pán minister. Naozaj dávam na zváženie. Ak vy ste presvedčený o tom, že Ústavný súd rozhoduje náhodne, ja vám celkom závidím toto presvedčenie. (Reakcia ministra.) Ale ja mám teda, mrzí ma to, kúšem si do jazyka, mrzí ma to, ale mám pochybnosti o tom, že náhodný výber sudcov na Ústavnom súde funguje. Kúsnem si do jazyka, keď poviem, že bolo tu vytknuté, že neponúkame žiadne riešenia, pán Martvoň. No, určite by bolo riešenie alebo prijateľnejšie, aby o tomto rozhodoval, rozhodovalo plénum Ústavného súdu. Výborne. Ale predsa aj v tom pléne máme 13 sudcov a z toho 5 až 7 bolo namietaných, čiže vznikli nejaké dôvodné pochybnosti. Áno, nebolo rozhodnuté, ale bolo namietaných; 5 je v prospech, 7 je v neprospech niektorého z tých, tých dvoch názorov. Je toto potom stanovisko alebo bolo by toto rozhodnutie v poriadku? Bolo by spravodlivé? Ja si myslím, že nie. Ale predpokladám, že takýto pozmeňovák príde, ale aj tak tu bude problém, hovorím. Bude to problém, veď veľkú časť tých sudcov menoval súčasný prezident, súčasná strana toho konania. Bude to problém. To tu nebudú nezaujatí sudcovia, bohužiaľ. A to, čo som si chcel kúsnuť do jazyka, pán predseda Najvyššieho súdu povedal, že vidí riešenie. Nerád to hovorím, ale možnože, možnože aj tam je riešenie. Možno na Najvyššom súde, kde je tých sudcov viacej, možnože toto by bolo riešenie, že oni by o nich mohli rozhodovať. Ale pripomínam, nerád to hovorím, ale inú, iný spôsob nevidím, teda až na žreb. Žreb je celkom zaujímavá vec, ale tak v našich podmienkach, v našej kultúre si to zatiaľ neviem predstaviť. Za náš klub musím povedať, že my tento návrh nepodporíme z tých dôvodov, ktoré som uviedol, a z tých dôvodov, ktoré uviedli kolegovia. Vzácne sa zhodneme na tom, že tento návrh porušuje všetky zásady legislatívneho procesu. Preto nepatrí do právneho poriadku, a preto je určite nelegitímny, aj keď, a je nelegálny zároveň. Ďakujem. (Potlesk.)