J. Richter, poslanec: (2009-06-17):
Nesúhlasím s tým, čo ste uviedli, pani predkladateľka, že sa na niečo zabudlo. Na nič sa nezabudlo. Bol to istý vývoj. Prvý návrh cestného zákona neobsahoval žiadnu výnimku. Ja to budem konkretizovať. Nástupom ministra Becíka sa vo vláde presadilo, že boli umožnené a zavedené do zákona výnimky. V tej prvej fáze vôbec neboli. To znamená, že je tu istá časová postupnosť, a by som povedal, formovania a hľadania nejakých objektívnych kritérií. Veľké zápasy, debaty sme zvádzali aj my na našom poslaneckom klube strany s Marianom Záhumenským, s Tiborom Lebockým, jednoducho s ľuďmi, ktorí pôsobia vo výbore pre poľnohospodárstvo. A celkom prirodzene na istý problém, ktorý môže vzniknúť v tejto kategórie ľudí, vopred upozorňovali. To chcem jednoducho tu potvrdiť, že to nie je objavenie niečoho nového, ale, naopak, ešte raz, dospenie k istému kompromisu. Teraz konkrétne k tým veciam, ktoré priamo súvisia s tou problematikou tohto zákona. Jednoducho baviť sa o tom, či traktory musia alebo nemusia mať technickú kontrolu, myslím si, na tejto pôde je úplne zbytočné. To, čo naznačil kolega Kvorka, akceptovať kreatívnosť slovenského človeka, ktorý je schopný z trabanta, z detského kočiarika niečo urobiť, niečo pojazdné, čo mu môže plniť istú službu a povinnosť pri zabezpečovaní nejakých tých sezónnych prác, je v tomto prípade nemožné. To znamená, že je nevyhnutné, aby isté pravidlá hry, veľmi jasné a konkrétne pre technickú spôsobilosť aj týchto traktorov, jednoducho platili. Možno ďaleko zložitejšie je to pri tých konských povozoch. Tam je to ďaleko zložitejšie, definovať technickú spôsobilosť. (Hlas z pléna.) Ja nekričím, ja jednoducho mám taký prejav. Ak tu viackrát zaznelo, aby sme si nekomplikovali navzájom život, tu chcem podčiarknuť, áno, nekomplikujme si navzájom život. Otázka požiadania o výnimky nie je nová. Tá tu bola aj predtým v tom predchádzajúcom zákone. Toto, čo navrhujete je nad rámec toho, čo bolo dokonca v tom pôvodnom zákone, a to aj napriek tomu, že hlavná filozofia a, by som povedal, hlavný cieľ toho nového zákona bolo zvýšenie bezpečnosti cestnej premávky. Slovenská republika, bohužiaľ, má veľkú úmrtnosť na cestách. V programovom vyhlásení vlády sa vláda zaviazala dospieť k istým číslam. Zatiaľ, chvála Pánu Bohu, od prijatia toho zákona sa javí istý trend, ktorý je ale veľmi ďaleko od istých zámerov a čísiel, ku ktorým by sme sa my chceli dopracovať. Iste je to cesta, ktorá asi potrvá dlhšiu dobu. Len ja si osobne myslím, že život človeka a jeho zdravie musí byť v tomto smere hlavnou prioritou. Toto by sme mali asi v maximálnej miere aj my akceptovať, a preto treba hľadať cestu, ako pomôcť ľuďom. Ale ako nabúrať tú základnú filozofiu, ktorá hovorí o bezpečnosti cestnej premávky, by bolo asi veľmi nesprávne. Ako to vidím ja? To je nevyhnutný kompromis. Tá miera toho kompromisu však musí byť taká, aby napĺňala literu toho zákona aj ten hlavný cieľ, ktorý v tomto prípade bol ponúknutý. Ja som chlapec, ktorý vyrastal na dedine. A poznám problematiku vidieka. Ale vysoko si vážim tú dennodennú prácu ľudí, ktorí dorábajú chlieb náš každodenný za každého počasia. A treba sa jednoducho pred nimi za to ukloniť. Ale som presvedčený, že ani tí ľudia nemajú záujem na tom, aby sa chlieb zamenil za krv, za krv na cestách. Tá miera kompromisu je tu veľmi dôležitá. A z toho je potrebné vychádzať aj pri hľadaní nejakej, by som povedal,  prijateľnej miery kompromisu pre to ďalšie obdobie. Preto skončím s tým, s čím som začal. Volám po zodpovednosti. Tá zodpovednosť by mala spočívať v tom, že tá miera kompromisu, ktorú chceme prijať, by mala zodpovedať filozofii zákona o zvýšení bezpečnosti cestnej premávky, aby sme sa nedostali niekde, kde sme boli predtým, pretože ten zákon mal, hovorím, hlavnú náplň v tom, aby sme hľadali spôsob a cestu. Totiž obmedzenia prišli pre kamióny, pre vozidlá nad 3,5 tony, pre osobné vozidlá. Každý musel istú mieru kompromisu akceptovať z hľadiska filozofie a tvorby a obsahu toho zákona. No a do istej miery aj tí poľnohospodári, gazdovia musia niektoré veci akceptovať. Viete, povolenie výnimky nie je neumožnenie dostať sa k tomu svojmu políčku, ale je to na posúdení z tých odborných orgánov Policajného zboru, do akej miery je to únosné. Preto sme tam dali tú výnimku a preto som ju zhodou okolností ja predkladal, aby sa za to neplatili nejaké správne poplatky, aby sa našla, ešte raz hovorím, vhodná miera kompromisu. Posledné slovo. Volám po zodpovednosti. Ďakujem pekne. (Potlesk.)