Ľ. Kaník, minister práce, sociálnych vecí a rodiny SR: (2005-02-02):
Veľmi som prekvapený, že v dnešnej diskusii nevystúpil pán Fico, ktorý bol vlastne autorom a spúšťačom tejto záležitosti, ktorou zásobuje verejnosť, parlament a celú politickú scénu už takmer dva mesiace. Očakával som, že sa, tak ako ja tu dnes stojím, aj on čestne a priamo postaví a bude ochotný počúvať argumenty a bude ochotný zotrvávať na tých tvrdeniach, ktoré hrdo niesol, ale, zdá sa, len do istého času. Vážené dámy, vážení páni, dovoľte mi preto vo všeobecnosti zareagovať na to, čo tu bolo povedané. Mohol by som, samozrejme, ísť – bod po bode – k dôvodom, ktoré tu boli prednesené. Ale za posledné dva mesiace keďže tieto dôvody nie sú v ničom nové, nie sú v ničom iné ako tie, o ktorých sa tu diskutovalo v decembri, celá táto záležitosť nepriniesla nič nového. A preto jediné, čo k tomu môžem ani nie dodať, ale opätovne zdôrazniť, je, že na rozdiel od toho, čo pán Federič povedal a na čom postavil svoje tvrdenia, a to znamená, že moje konanie a výsledky tohto konania boli iné na rozdiel od ostatných obdobných subjektov, ja musím predovšetkým povedať, že to bolo presne tak ako pri desiatkach tisícok iných subjektov, že nijakým spôsobom ani v jednej z týchto záležitostí nedošlo ani k zvýhodneniu, ani k uprednostneniu, ale že to bolo presne tak, že v prípade Sociálnej poisťovne desaťtisícom jednotlivých subjektov, v prípade Národného úradu práce takisto, bol odpustený objem penále v sume viac než 600 mil. Je zbytočné k tomu dodávať viaceré fakty. Je možno nie práve najlepšie, že keďže pán Fico nejako už nemal chuť alebo odvahu pokračovať v tom, čo začal, tak poveril pána Blanára, aby navrhol a pokúsil sa rozšíriť tento, ja sa to nebojím povedať, mor osočovania a politiky osočovania na celú Národnú rada, aby sme teraz upadli všetci do toho, že neustále ešte možno niekoľko rokov dopredu bude celá politická scéna žiť len z toho, aby niekto na niekoho niečo vyťahoval. Ja takúto politiku zásadne odmietam. Po tom, ako už niekoľko hodín počúvam množstvo protirečivých tvrdení, poloprávd, pokúsim sa lži a polopravdy preto oddeliť od toho, čo je podstatné. Konštatujem, že predkladatelia aj dôvody dnešnej schôdze sú naozaj totožné s tým, čo bolo predkladané na minulej schôdzi, až na niekoľko nie podstatných odlišností. Na minulej schôdzi predkladatelia tvrdili, že dôchodková reforma je protiústavná. To bol hlavný vecný dôvod na moje odvolanie. Rád preto konštatujem, že podľa mojich informácií žiadny podnet na Ústavný súd nebol doručený. V zdôvodnení dnešnej schôdze sa to už neuvádza, a to ilustruje, ako závažné a skutočné sú dôvody, ktoré sa v predkladaných návrhoch zo strany politickej strany Smer často uvádzajú. Fakty a tzv. argumenty, ktoré sa týkajú neplatenia odvodov či penále, sa opakujú. A na predchádzajúcej schôdzi som ich objasňoval a vyvracal. Tieto argumenty, ktoré sú uvádzané dnes, sa iba tvária, že ide o niečo nové. Ja preto odmietam hrať podľa pravidiel, kde stokrát opakovaná lož sa stáva nakoniec pravdou. Dovoľte mi odpovedať radšej na otázky, kam mieri podľa môjho názoru predseda Smeru a poslanci Slobodného fóra, ktorí sa takisto podpísali pod návrh na moje odvolanie. Myslím si, že je tiež nevyhnutné, aby som aj venoval pozornosť poslancom Komunistickej strany, ktorí takisto spolu s ostatnými vytvorili trojspolok, ktorý dnes predkladá tento návrh. Vysvetliť aktivitu poslancov Slobodného fóra sa zdá byť o čosi zložitejšie. Títo poslanci až donedávna sa podpisovali pod všetky reformné zákony sociálnej politiky a za ich spoluprácu som im vďačný. V posledných týždňoch ústami svojej pani predsedníčky však tvrdia, že systém činnosti ministerstva práce v oblasti sociálnej a dôchodkovej reformy, a dnes to znova zopakovala, vyzerá asi takto: pokus, omyl, náprava. Považujem to za popretie svojej vlastnej, dnes už bývalej, proreformnej politiky, ako aj za priame ponúkanie sa do spolku s netrpezlivou ľavicou. Takže o čo tu naozaj ide. Časť dnešnej kriticky naladenej opozície sa domnieva, že ide o principiálnu kritiku sociálnej reformy, za ktorú nesiem zodpovednosť. Iní tvrdia, že ide o moje osobné zlyhanie, aj keď nie právne, ale aspoň etické. Za týmito tvrdeniami je vo verejnosti ale stále zrejmejšie, že za nimi stojí strana, ktorá je frustrovaná, izolovaná a ktorá dlhodobo nemá vlastnú politickú agendu a mediálnu škandalizáciu osôb používa ako metódu mocenského boja. Ako som už povedal, viac než mesiac sa venujeme tejto téme, a preto sa pýtam, či toto je ten prínos, ktorý by dnes ambiciózna strana Smer chcela priniesť do budúcej vlády, nič iné, len škandalizáciu osôb. Ak chceme hlbšie vidieť, aká je pravda, musíme si ešte spätne pripomenúť niekoľko faktov. Bývalý poslanec Komunistickej strany, neskôr SDĽ, dnes líder ľavicovej opozície Robert Fico vážne začal pôsobiť na politickej scéne až potom, keď mediálny mág Fedor Flašík sa rozhodol, že z neho vyrobí mediálny marketingový produkt. Na toto potreboval umelým spôsobom zhysterizovať najskôr ľavicu a potom celé spoločenské a politické prostredie. Obaja permanentní kampaňáci nahradili skutočný politický život vymysleným, umelým, virtuálnym spôsobom politiky. Ak skutočná politika je o problémoch a rôznosti názorov na ich riešenia, virtuálna politika nastoľuje fiktívne problémy, nehľadá ich riešenie, ale škandalizáciu. Preto tie holé zadky, psy, mačky, obnosené topánky, tatranské ovce, preto sa pán Fico pohybuje na mediálnom trhu inak ako väčšina zo slovenských politikov. Tento v minulosti talentovaný mladý marxista odvrhol celú svoju stranu, namieril si to na tzv. tretiu cestu, aby pri prvej križovatke zabočil doľava, v skutočnosti však do sveta médií a politických škandálov. Dámy a páni, ak v minulosti pán Fico tvoril virtuálnu politiku s pánom Flašíkom, dnes ju tvorí tak trochu s pánom Šabatom. Pán šéfredaktor, ktorý prišiel marketingovo zdvihnúť náklad tohto denníka, posunul ho k politickému bulváru, sa tvári, že vydáva objektívne a hodnotovo nezaujaté médiá. V skutočnosti však skryte, ale aj verejne dodáva agendy predsedovi Smeru, ktorý k nim zvoláva tlačové konferencie. Ťažia obaja z politických škandálov, jeden zvyšovaním nákladu, druhý rastom preferencií. Ficova politika škandalizácie osôb má aj ďalší rozmer. Pán predseda Smeru pohltil tri ľavicové strany a túto časť politického spektra posieval samými politickými mŕtvolami. Myslím si, že vízia našej krajiny, ktorú vedie takýto človek, nie je práve najružovejšia. Napokon tretí, posledný dôvod celej tejto záležitosti. Rozmýšľam nad tým ako je možné, že poslanecký klub Smeru sa mohol podpísať pod zvolanie takejto schôdze na základe týchto dôvodov. Väčšina ľudí tohto klubu vstúpila do politiky a strany, ktorá sa uberala tzv. treťou cestou. Veľká časť týchto politikov sú otvorene, povedzme, kapitalisti, podnikatelia. Už dva roky ohýbajú chrbticu, majú plné ústa sociálneho súcitu s chudobným ľudom, vydávajú pravicovú vládu za vládu bohatých a seba za bojovníkov a práva utláčaných. Myslím si, že na všetkých treba brať skutočne rovný meter. A preto keď pán predseda bráni svojich poslancov a tvrdí, že na nich sú iné kritériá z hľadiska splnenia povinností, lebo oni ešte nie sú ministrami, myslím si, že takýto spôsob videnia sveta musíme odmietnuť. Je jasné, že nemôžem zabrániť jednému politikovi, aby podvádzal výraznú časť občanov, ktorí podporujú aj túto stranu, za svoju povinnosť však považujem verejne a otvorene aj z tejto tribúny tieto veci pomenovať tak, ako ich cítim. Vážené dámy, vážení páni, viem, že budú mnohí z vás mať výhrady k tomu, že som sa detailne nezaoberal tým, čím ste chceli, aby som sa zaoberal. Ale, tak ako na začiatku som povedal, hra, kde sa polopravdy a lži predkladajú ako pravdivé tvrdenia, je hra, ktorá sa prijať nedá. A k týmto veciam už bolo povedané toľko, že nič viac k tomu nie je potrebné dodať. Ďakujem za pozornosť.