Kuffa, Štefan, poslanec NR SR (2015-05-06):
Ďakujem za slovo. Vážená pani podpredsedníčka, vážený pán minister, vážený pán spravodajca, áno, je tu taká polarizácia tých názorov, ktoré tuná sú, možno v úvode na niektoré možno tie názory ako kolegov, predchodcov, ktorí tuná vystúpili, tak si dovolím to odkomentovať. Dokonca máme hore mládež, tak vítam ich, pozdravujeme študentov všetkých. A rodina je naozaj veľmi vážnou inštitúciou. A, mladí ľudia, ak raz sa rozhodnete vstupovať do manželstva, tak to nie je tak ísť do kina s tou možno frajerkou alebo tou svojou budúcou manželkou, to je veľmi málo, ale naozaj je to veľmi vážna inštitúcia. Kolega tuto spomenul predo mnou, naopak, sťažiť tie rozvody, ktoré tuná sú, lebo možno aj tí, ktorí tam hore teraz sedíte, tak nie ste z úplných rodín. A keby som sa opýtal vás, vás ako študentov, že či si šťastný, že máš len otca alebo len matku, a že či chceš mať obidvoch rodičov, myslím si, že takto prstom každé dieťa ukáže na svojho otca, ty mi patríš, a na svoju mamu, tiež mi patríš, je to môj otec, je to moja mama. Teda každé to dieťa a takisto aj taká mládež, ako ste vy tam hore, tak túži po takej úplnej rodine. A rovnako je to aj tak, myslím si, že aj tí mladí ľudia alebo deti sa veľmi tešia z toho, ak otec miluje svoju matku a matka miluje svojho manžela. Teda otec, keď miluje svoju manželku a naopak, manželka svojho manžela, sú to veľmi dôležité veci. A na to, aby sa naozaj mohla aj tá šťastná rodina vytvoriť, tak je potrebná tá láska a tá láska, aby bola medzi tými rodičmi. Kolega Madej tuná to spomínal, neviem, či ste tu boli, ale pred chvíľou to hovoril, že možno tu bola aj láska alebo nejaká tá zaľúbenosť, ja si myslím, že určite bolo, lebo tak áno, môžu byť aj nejakí podvodníci, ktorí z vypočítavosti vstupujú do manželstva, ale tí sú podvodníci, myslím si, že mladí ľudia v dnešnej dobe zvlášť tak vstupujú do manželstva predovšetkým, že sa majú radi. A to sú také protiklady naozaj, s veľkou láskou sa berú títo ľudia a s veľkou nenávisťou sa rozvádzajú. Deti sa stávajú tým rukojemníkom, a to je to najstrašnejšie. Ja súhlasím s návrhom zákona, hoci mám tuná predsa len jednu výhradu, a to je to vstupovanie tých sociálnych pracovníkov do obydlia. Toto mám trošku s tým problém vnútorný, ale ten obsah a hneď ten bod 1, ja si to dovolím aj prečítať v tej novele zákona: „Spoločnosť uznáva, že pre všestranný a harmonický vývin dieťaťa je najvhodnejším stabilné prostredie rodiny tvorenej otcom a matkou dieťaťa.“ Perfektné, myslím si, že je to aj veľmi dôležité, aby sme to mali zakotvené v zákone o rodine. A je tu zvýraznené práve ten otec a matka, tú rodinu tvorí otec, matka, to majú byť milujúce a milované osoby, a dotvára sa tým dieťaťom. Dieťa je plodom lásky, plodom lásky tých manželov a keď je vytvorené naozaj to prostredie medzi, teda v tej rodine, hlavne medzi tými manželmi, tak myslím si, že aj tie deti veľakrát naozaj prežívajú šťastie. To, keď otec nadáva svojej manželke, teda ak deti sú tam prítomné, z takýchto hádok, myslím si, že žiadne dieťa nepociťuje radosť, a naopak, keď by matka sa púšťala nejak zase do otca, lebo presne tak, ako kolega to spomínal, veľakrát sú aj týraní muži, pán minister, sú tieto prípady, aj keď málo sa o tom hovorí, hej, stále len ten ženský prvok je tu zvýrazňovaný, ale ja poznám také prípady, hej, nechceme si to priznať. My muži potom sme takí, že by sme svaly veľké ukazovali, ale veľakrát je to aj v tej opačnej rovine. Tá stabilita, ktorá v tej rodine sa vytvára, je veľmi, veľmi dôležitá. Ja napríklad aj súhlasím, pán kolega Madej tuná to vysvetľoval, áno, a treba dávať pozor, čo hovoríme. Lebo hovoríme tou istou rečou a veľakrát si nerozumieme a to je celý ten problém. Ale ja som dával pozor, nesúhlasil som s tou rodovou rovnosťou, lebo ak sa za tým skrýva gender ideológia, s tým súhlasiť nemôžem. Čo do dôstojnosti muž a žena sú si rovní. Čo do dôstojnosti. Ale máme rozličné role. Sú vyslovene role, ktoré sú mužské, a sú, naozaj sú ženské. (Reakcia z pléna.) Neviem, kolegyňa, že čo vykrikuje. Prosím? (Reakcia z pléna.) Aj čo do práv, áno, aj čo do dôstojnosti, tak, samozrejme, aj do práv, aj čo do dôstojnosti a... (reakcia z pléna), áno, tá rodová rovnosť, keď ide do extrémov, tak to je čosi to, čo je choré. A mladým ľuďom, keď toto predstierame tuná a zamieňame tieto pojmy, tak myslím si, že to je veľakrát priam katastrofické. Čo sa týka tej striedavej starostlivosti, bez ohľadu na to, že tí predrečníci tu nejak na to upozornili, tiež aj ja chcem zvýrazniť ako tento prvok a možno na rozdiel od niektorých kolegov, ktorí s tým nesúhlasili, ja s tým súhlasím. Aby súd bol ten, ktorý rozhodne o tom, že či to dieťa môže alebo nemôže ísť do tej striedavej starostlivosti. Príklad? Konkrétne ako z praxe. A to je obrovský problém v rodine. Keď sa manželia rozvádzajú, áno, deti sa stávajú rukojemníkmi. Je to stresujúce a frustrujúce prostredie v takejto rodine a ten stres sa prenáša najviac na deti, hej? Lebo to jednoducho tie deti sa neobídu a, žiaľ, veľakrát sú to maloleté deti, kolega tu štatisticky povedal, že je to až 60 % rodín. 43 % ako rozvodov, to neznamená, že teraz tá rodina je čosi zlé. To, že je taká nestabilná, teraz aj pápež, keď hovoril o rodine, tak sa ho novinári pýtali, že ako je možné, že hovoril tak pozitívne ako o rodine a proste toľko je problémov v tých rodinách a tak. A on hovorí, že jednoducho, ten František, pápež hovorí, že chcel poukázať na to dobro a to naozaj to dobro. Nič lepšie naozaj nemáme, ako je tá rodina a tá prirodzená rodina, a pre tú dobrú výchovu alebo keď by som tak, iné slovo ma teraz v tejto chvíli nenapadá, ale možno tú kvalitnú výchovu, ale aby vyrástli z tých našich detí skutočné osobnosti, je rovnako potrebný jak otec, tak aj matka. Obidvaja rodičia. Tam, kde sa to rozpadne, tak myslím si, že tí, ktorí žijete takto osamote, tak to viete zhodnotiť, že aké je to veľakrát ťažké. Veľakrát aj tá žena, ktorá obyčajne, väčšinou je to tak, že to dieťa má v tej starostlivosti, neni to jednoduché a keď sú maloleté deti, tak plniť aj tú rolu tej matky, toho materstva, aj živiteľa rodiny. Nie je to jednoduché, je to veľmi ťažké. Kedysi to bolo, áno, dnes sa vysmievame z tej tradičnej rodiny, ale keď v obci, v dedine, keď sa naozaj niekto rozviedol, tak to vedela celá dedina. Boli to výnimočné prípady. Prečo to tak bolo? Dneska my sa z toho smejeme, ale tí naši starí otcovia a staré mamy, prečo to tak vytrvali tie manželstvá? Neboli ideálne. Tiež sa aj pohádali, aj krik bol, aj všeličo bolo, pán minister, dokonca aj bitky, ale nežalovalo sa to, nebolo to kde, a boli takéto prípady. Ale mali zmysel pre obetu a odpustenie a to je dôležité. V manželstve bez obety a odpustenia jednoducho to nie je možné a tam, kde prichádzajú deti, tak tá obeta a to odpustenie má byť desaťnásobne viac a minimálne potom brať aj ten ohľad práve na tie deti. Lebo deti sú práve tie, ktoré najviac trpia. Ja preto, no ten príklad som chcel ako uviesť, keď je to striedavá tá starostlivosť toho dieťaťa, raz u otca, raz u matky, dovolím si povedať, že veľakrát, možno to tak preženiem, vychovávame takého schizofrenika teraz, to dieťa nevie teraz, že čo. Otec, keď ho má týždeň u seba, tak proste ho vedie, formuje to dieťa, tak zas ho má matka a veľký problém je to u maloletých detí. Veľakrát sú aj tie prípady možno takej hyperaktivity alebo rôznych psychických porúch. Ja som skôr zástanca toho, pán minister, a to je toto ten prípad, ktorý je tuná, nech to dieťa je teda určené do tej starostlivosti buď otca, alebo tej matky. Hej. Buď jedného, alebo druhého. Toto je naozaj veľký problém. Aj keď možno kolegovia to tu napádali, že možno ten okres, ale Slovensko je veľmi malé a čo sa týka migrácie, taká jak je v Kanade, že by sme my teraz sa zdvihli, presťahovali a sťahujeme sa za prácou, nefungujú tak naše rodiny, nefungujú, aj keď cestujeme za prácou, ale keď máš trvalý pobyt, príklad uvediem, ja neviem, na východnom Slovensku na Spiši a pracuješ v Nemecku, v Rakúsku, možno v Amerike alebo v Kanade, v Austrálii, ale vraciaš sa späť do toho svojho regiónu. Ja tento návrh zákona som pripravený podporiť, len hovorím, že tá jedna jediná vec, ktorú trošku mám ako obavu, že príliš tá veľká kompetencia tých sociálnych pracovníkov, a to je to vstupovanie do tých ľudských obydlí. Prečo to hovorím tak. Kolegyňa Jurinová to tu spomenula, že v podstate to štúdium sociálnej práce je jedným z najľahších študijných odborov. Prečo je tomu tak? No je to preexpirované. Pomaly každá vysoká škola alebo každá univerzita má tento študijný odbor a myslím si, že v reálnej praxi toľko tých sociálnych pracovníkov nepotrebujeme. A keď sa opýtame tých absolventov, že či budú robiť tú terénnu sociálnu prácu, každý chce robiť manažéra, každý chce skôr v administratíve pracovať, ale v tej reálnej, v tom reálnom teréne je to oveľa väčší problém. A chcem to doplniť a s tým aj skončím. V podstate tí sociálni pracovníci, keď budú mať tieto kompetencie, ktoré sú ako vstupovanie do toho obydlia. Však, samozrejme, je to so súhlasom súdu, myslím si, že dnešní sociálni pracovníci a absolventi týchto študijných odborov, dovolím si to povedať, možnože zareagujú niektorí podráždene, ale nie sme na to dostatočne zrelí. Obávam sa, aby sa to v tej reálnej praxi nezneužívalo. Rodina a rodinné zázemie a dom, to je taký hrad, a myslím si, alebo taká nedobytná pevnosť, a to vstupovanie štátu aby bolo čo najmenšie. Je to základná ekonomická bunka, základná bunka spoločnosti, je to to najlepšie, čo vôbec ľudstvo vymyslelo, ak to môžem tak povedať, hej, a v podstate v zdravej rodine budú vyrastať zdraví jedinci a keď budú aj zdraví jednotlivci, tak bude aj zdravá táto spoločnosť. Prenatálneho obdobia sa nebudem tu už dotýkať, to kolega to tu spomenul, ale, samozrejme, pre výchovu alebo do tej výchovy je už zahrnuté aj to samotné prenatálne obdobie. A to, čo dieťa prežíva v tele matky, tak to sa odráža potom aj v jeho spôsobe života, aj v jeho zdraví. Buď v zdraví, alebo zase poškodenie, ale o tom nebudem hovoriť. Tak ďakujem za pozornosť. Ja tento návrh zákona som pripravený podporiť, je to prvé čítanie, tak ja budem hlasovať za. Ďakujem.