B. Bugár, podpredseda NR SR: (2004-01-22):
Pán spravodajca, chcete mať záverečné slovo? Nie. Ďakujem. Prerušujem rokovanie o tomto bode programu. Ďakujem aj pánovi ministrovi, aj spravodajcovi. Teraz pristúpime k prvému čítaniu o návrhu poslanca Národnej rady Slovenskej republiky Jána Drgonca na vydanie ústavného zákona, ktorým sa mení Ústava Slovenskej republiky č. 460/1992 Zb. v znení neskorších predpisov . Návrh ústavného zákona ste dostali ako tlač 517. Návrh na jeho pridelenie výborom máte v rozhodnutí pod č. 502. Teraz dávam slovo pánovi poslancovi Drgoncovi, aby návrh zákona odôvodnil a uviedol. Nech sa páči. J. Drgonec, poslanec: Dámy a páni, predstupujem pred vás s veľmi stručným návrhom na zmenu ústavy, napriek tomu ide o návrh, ktorý má zásadný význam práve pre pôsobenie v parlamente, pre pôsobenie v Národnej rade Slovenskej republiky, a má zásadný význam pre postavenie vlastne každého, kto je momentálne poslancom Národnej rady Slovenskej republiky. Článok 78 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky, ktorý je predmetom návrhu, znie v súčasnosti takto: „Za výroky pri výkone funkcie poslanca prednesené v Národnej rade Slovenskej republiky alebo v jej orgáne nemožno poslanca trestne stíhať, a to ani po zániku jeho mandátu. Poslanec podlieha disciplinárnej právomoci Národnej rady Slovenskej republiky. Občianskoprávna zodpovednosť poslanca tým nie je dotknutá.“ Predmetom mojej úpravy je tretia veta o občianskoprávnej zodpovednosti, ktorá nie je dotknutá. Táto úprava sa zaviedla v roku 2001, teda je účinná od 1. júla 2001. V predkladacej správe k zmene ústavy z roku 2001 sa na odôvodnenie tohto ustanovenia uvádza: „Na základe uvedeného sa navrhuje, aby za výroky pri výkone funkcie poslanca prednesené v Národnej rade Slovenskej republiky alebo v jej orgáne naďalej nebolo možné poslanca trestne stíhať, a to ani po zániku jeho mandátu, na druhej strane sa však navrhuje, aby uvedeným nebola dotknutá občianskoprávna zodpovednosť poslanca. Predložený návrh vychádza zo skutočnosti, že zmyslom prejavov poslancov, ktoré sú prednášané v Národnej rade alebo v jej výboroch, má byť výmena myšlienok a politických názorov. Tieto nesmú byť využívané na neoprávnené zásahy do práva na ochranu osobnosti kohokoľvek.“ Toľko časť dôvodovej správy. Dôvodová správa je buď neuvážene stručná, alebo je vedome manipulujúca s mienkou vtedy hlasujúcich poslancov v prospech predloženého návrhu. Ústava nehovorí o ochrane osobnostných práv, ústava hovorí o občianskoprávnej zodpovednosti. Je to teda oveľa širšia kategória než len ochrana za zásah do osobnostných práv. Táto ochrana zahŕňa množstvo konkrétnych foriem, ktoré sa netýkajú tej možnosti, že jeden poslanec sa bude nad mieru únosnosti vyjadrovať nelichotivo o inom poslancovi. Je to napríklad o možnosti. A tu sa uchýlim k istej fikcii, pretože aj toto moje vystúpenie podlieha platnej právnej úprave, a teda mohol by som za ňu znášať zodpovednosť. Takže majme za to, alebo film Limonádový Joe má dve firmy, má teda dva výrobky, objavuje sa tam Cola-Loca a objavuje sa tam Whis-Cola, majme za to, že v súvislosti s predloženým návrhom zákona o veľkých obchodných reťazcoch poslanec bude obhajovať alebo, naopak, napádať praktiky Cola-Locy, v dôsledku čoho neskôr Whis-Cola podá na toho poslanca žalobu, lebo v zmysle ustanovení na ochranu pred nekalou súťažou porušil Obchodný zákonník. Obchodný zákonník má ustanovenia o subsidiárnom použití Občianskeho zákonníka, čiže aj takéto vystúpenie poslanca by mohlo byť predmetom žaloby. Rovnako predmetom žaloby proti poslancovi by mohla byť situácia, keď sa tu prerokúva návrh na odvolanie člena vlády, poslanec, ktorý je za odvolanie, vystúpi, člen vlády neskôr nebude odvolaný, čím sa potvrdí jeho dobrá povesť, trebárs, a za to neodvolaný člen vlády podá žalobu na toho poslanca, ktorý vystúpil v rozprave za jeho odvolanie. Takýchto situácií je množstvo. Je to teda o tom, že nie hanlivé výroky, používajúce nevhodné slovné pomenovanie, sú predmetom ochrany, ale vlastne čokoľvek, čo poslanec povie priamo v pléne Národnej rady, je žalovateľné. V prípade, že by taká žaloba bola podaná, hrozí každému poslancovi možnosť, že súd rozhodne v neprospech poslanca o jeho povinnosti zaplatiť primerané finančné zadosťučinenie, ktoré v realite našich súdnych rozhodnutí môže znamenať niekoľko stotisíc korún, môže znamenať niekoľko miliónov finančného zadosťučinenia. Inak povedané, trestná zodpovednosť, ktorá podlieha obmedzeniam, pretože len plénum parlamentu môže rozhodnúť o vydaní poslanca na trestné stíhanie, je vlastne oveľa menej nebezpečná pre poslanca než občianskoprávna zodpovednosť, tak ako je daná platnou právnou úpravou. Je to teda úprava, ktorá výrazným spôsobom zasahuje do najpodstatnejšej zložky právneho postavenia poslanca, je to zásah nie do imunity, je to zásah do poslaneckej indemnity, ktorá je vlastne nedotknuteľná v ústavnom práve bežného civilizovaného štátu. Napriek tomu na Slovensku práve indemnita je pod hrozbou občianskoprávnej sankcie, občianskoprávnej zodpovednosti zo strany kohokoľvek, kto akýmkoľvek spôsobom bude dotknutý alebo sa bude cítiť dotknutý vystúpením poslanca. Z toho dôvodu navrhujem túto jednu vetu zrušiť a vrátiť poslanecký status do vlastne ústavného štandardu, do normálu právneho postavenia poslanca tak, ako by mal byť. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)