V. Veteška, podpredseda NR SR: (2004-06-16):
Bude ako prvý v rozprave písomne prihlásených ďalej pokračovať pán poslanec Ondriaš. Nech sa páči. K. Ondriaš, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, dámy a páni, rokujeme o vládnom návrhu zákona, ktorý má povzbudzujúci názov: zákon o študentských pôžičkách (tlač 722). Keď som si ale preštudoval text, zistil som, že predložený návrh je návrh zákona hlavne o spoplatnení vysokého školstva. Pán minister, myslím si, že zavádzate občanov už názvom zákona. Samozrejme, Komunistická strana Slovenska je proti spoplatneniu školstva. Ja súhlasím s predrečníkmi k tomuto bodu programu, ako aj k predošlým dvom bodom programu, preto nebudem nič z toho opakovať. Nebudem diskutovať ani o partikulárnych problémoch navrhovaného zákona, sústredím sa len na pár otázok, ktoré pokladám ja za podstatné. Prvá otázka je nasledovná. Prečo musíme spoplatniť vysoké školstvo? Odpoveď je jednoduchá. Vláda musí spoplatniť školstvo, lebo nie sú peniaze na školstvo. Samozrejme, nasleduje ďalšia otázka: Prečo nie sú peniaze na školstvo? No a toto je niečo, čo ma udivuje. A predpokladám, že asi tu existuje nejaká informačná totalita, že touto otázkou sa asi nesmie zaoberať ani prezident, ani premiér, ani členovia vlády alebo kolaborujúci poslanci. Mám dojem, že zaoberať sa touto otázkou majú zakázané všetky médiá na Slovensku a túto otázku majú zakázané dávať aj redaktori televízie, rozhlasu alebo novín. Ja sa pokúsim hľadať odpoveď na otázku: Prečo nie sú peniaze na školstvo, keď hrubý domáci produkt Slovenska v stálych cenách je vyšší, ako bol v roku 1989, keď neboli problémy s financovaním školstva? A pripomínam, že plánovaný priemerný ročný výnos zo školného má byť 1,65 mld. Sk. Ďalej budem opakovať niektoré údaje, ktoré považujem za preambulu ku väčšine problémov na Slovensku. A neviem, ale asi túto preambulu budem používať ku všetkým navrhovaným zákonom. Doteraz som ju stále používal. Po prvé. Takže prečo nie sú peniaze na školstvo? Už som to niekoľkokrát povedal. Po roku 1989 sa diletantským prístupom vlád znížila produkcia v poľnohospodárstve, kde za posledných 14 rokov sme stratili 423 mld. Sk, je to v cenách roku 1995. Táto suma je 256-krát vyššia ako plánovaný ročný výnos zo školného. Každý rok sa strata zvyšuje o 40 mld. korún. Po druhé. Po roku 1989 sa diletantským prístupom vlád znížila produkcia v stavebníctve, kde sme stratili za posledných 14 rokov 689 mld. korún. Táto suma je 418-krát vyššia ako plánovaný ročný výnos zo školného. Každý rok sa strata zvyšuje o okolo 76 mld. korún. Bolo by zaujímavé sa spýtať, kto je za zodpovedný, ale to je tiež asi zakázaná otázka. Po tretie. Po roku 1989 diletantským prístupom v priemysle sme stratili za posledných 14 rokov viac ako 1 000 mld. korún. To by bolo peňazí na školstvo, keby sme ich mali. Opäť by sme mohli stavať školy a internáty ako kedysi. Po štvrté. Diletantským požičiavaním peňazí sme sa tak zadlžili, že od roku 1990 do roku 2001 sme splatili zahraničný dlh a úroky vo výške 14 mld. dolárov z dlhu, ktorý nám za toto obdobie neklesol, ale paradoxne narástol o 13 mld. dolárov. Priemerná splátka je viac ako 1 mld. Sk týždenne, splácame ju už 10 rokov a dlh nám stále stúpa. Tu by som rád zacitoval zo správy o menovom vývoji za rok 2003, to je bod, ktorý budeme prerokúvať neskoršie: „Slovenská republika k 31. 12. 2003 mala celkovú zahraničnú zadlženosť 18,3 mld. dolárov, čo v porovnaní s rokom 2002 znamenalo nárast o 5,2 mld. dolárov.“ V eurách to je 2 mld. eur. Takže náš zahraničný dlh stúpal v roku 2003 o 3,2 mld. korún týždenne. Predpokladám, že pri splácaní tohto dlhu vláda možno bude musieť zaviesť školné aj v škôlkach, vytvoriť pôžičkový fond pre 4- až 6-ročné deti. Len neviem, ako 4- až 6-ročné deti budú podpisovať pôžičkovú zmluvu. V súčasnosti celý ročný výnos z plánovaného spoplatnenia školstva bude stačiť len na splácanie zahraničného dlhu a úrokov na 2 týždne. Po piate. Prečo nie sú peniaze na školstvo? Výsledkom diletantského riadenia bankovníctva narástli nedobytné úvery na viac ako 100 mld. korún. Štát z peňazí daňových poplatníkov zaplatil a zaplatí na ozdravenie bánk viac ako 150 mld. korún. Keby sme mali týchto 150 mld. korún, tak nepotrebujeme spoplatňovať školstvo 90 rokov. Tiež by sme sa mohli spýtať, kto je za to zodpovedný. Ale to tiež patrí medzi zakázané otázky. Po šieste. Prečo nie sú peniaze na školstvo? Keby sme mali miliardy korún, ktoré sa stratili niekde v nebankových subjektoch a kde, možno mnohí ľudia aj vedia, tak nemusíme spoplatňovať školstvo. Po siedme, neplatenie daní. Daňové riaditeľstvo Slovenskej republiky, to je zo správy, ktorú budeme tiež prerokúvať, eviduje ku koncu roka 2003 nedoplatky v celkovej výške 81,3 mld. korún. Z toho už určilo, že nevymožiteľných je 49,6 mld. korún. Keby sme mali len tieto peniaze, tak nemusíme spoplatňovať školstvo niekoľko desiatok rokov. Po ôsme. Keby sme nepredali banky, poisťovne, strategické podniky, tak máme peniaze na školstvo a aj na všeličo iné. Ďalšia otázka je: Kto spôsobil straty v poľnohospodárstve, priemysle, stavebníctve, kto rozpredal strategické podniky a tak ďalej. Bohužiaľ, alebo neviem, ako to mám povedať, boli to naši ponovembroví hrdinovia. Sú to naše celebrity, sú to hrdinovia týchto dní, doteraz. A teraz poviem tú najdôležitejšiu otázku: Kde zobrať peniaze na školstvo, aby sa nemuselo spoplatniť? Odpoveď je veľmi jednoduchá. Po prvé, dajte do poriadku poľnohospodárstvo, aby opäť produkovalo o 42 mld. korún ročne viac ako v súčasnosti. Po druhé, dajte do poriadku stavebníctvo, aby opäť produkovalo o 76 mld. korún ročne viac ako teraz. Po tretie, dajte do poriadku priemysel, vymôžte nedobytné bankové úvery, dajte do poriadku, aby sa platili dane, prešetrite privatizáciu, odstráňte nezamestnanosť a tak ďalej, však viete, čo treba urobiť. Keby ste napravili to, čo ste pokazili, tak vysokoškolské vzdelanie by bolo úplne zadarmo ako voľakedy, stál by obed vo vysokoškolských jedálňach možno opäť 2,60 koruny a mesačne ubytovanie v internáte 50 korún. Ja sa pýtam vlády: Dokážete to urobiť? Až nie, tak sa vzdajte vlády. Aby som niečo aj priamo k návrhu zákona povedal. V dôvodovej správe k návrhu zákona som si s údivom prečítal nasledovný text: „Cieľom predkladaného návrhu novely zákona je zabezpečenie prístupu ku kvalitnému vysokoškolskému vzdelaniu každému, kto preukáže schopnosť študovať bez ohľadu na okamžitú finančnú situáciu v rodine alebo samotného študenta v čase nástupu alebo počas trvania štúdia a motiváciu...“ a tak ďalej a tak ďalej. K tomu citátu iba nasledovnú poznámku poviem. Vážení navrhovatelia zákona, keď chcete zabezpečiť prístup ku kvalitnému vysokoškolskému vzdelaniu každému, kto preukáže schopnosť študovať, tak toto štúdium musí byť zadarmo, a nie spoplatnené, ako to navrhujete. Samozrejme, musíte zvýšiť kapacitu vysokých škôl a internátov a celkové investície do vzdelania. A ja som vám poradil v ôsmich bodoch, čo stačí urobiť, aby tých peňazí bolo dostatok. Vážení budovatelia vzdelania na Slovensku, ste pri moci už pomaly 15 rokov a podľa mojich znalostí za toto obdobie ste nepostavili ani jednu školu a ani jeden internát. Opakuje sa tu mnohokrát, že vláda zdôrazňuje, že jej prioritou je vzdelanie. Bohužiaľ, praktické kroky ukazujú, že vzdelanie nie je prioritou tejto vlády. Dôkazom toho je aj návrh predloženého zákona. Bohužiaľ, výsledkom pôsobenia priority vzdelania je aj, že až 140 000 vysokoškolákov odišlo zo Slovenska. A tento útek sa nezastavuje. Ja by som vám radil, aby ste popísali ozajstné dôvody spoplatnenia školstva v dôvodovej správe a nepoužívali argumenty, ktoré mne pripomínajú rozprávky starej matere. A keby žil Pavol Dobšinský, tak by už nemusel chodiť po slovenských dedinách, stačilo by, keby sa vybral na niektoré ministerstvá. Preto opakujem, ako tu povedal aj predrečník, že podľa rokovacieho poriadku Národnej rady Slovenskej republiky, § 73 ods. 3 písm. b), navrhujem, aby sa Národná rada Slovenskej republiky uzniesla, že nebude pokračovať v rokovaní o predloženom návrhu zákona. Ďakujem za pozornosť.