Taraba, Tomáš, podpredseda vlády SR a minister životného prostredia SR (2023-12-06):
Ďakujem pekne. Pán Hlina, ja úplne s tým súhlasím, že športom na Slovensku sa stalo, že sa prijíma legislatíva a všetci na trhu predpokladajú, že veď keď nesplníme nejaké termíny, tak zakomponujú do toho celého, že si vybavíme nejaký odklad. Začína sa z toho stávať podľa mňa normálna pracovná metóda a problémy vidím dve. Po prvé, častokrát sa dávajú lehoty, ktoré sú nerealistické. Keď si dáte nerealistickú lehotu úplne od začiatku, tak je úplne očividné, že potom tí, ktorí tomu rozumejú, tak si povedia, že veď v tejto lehote sa to nedá zrealizovať. Pretože nejaký hlúpy minister, ktorý nikdy nič nepostavil, si povie, on by to urobil ako napríklad pri NBÚ pri tej mechanicko-biologickej úprave, kde si povie napríklad Česká republika, že to je úplne slepá ulička, že tou cestou ani nepôjdu, lebo to vyvolá investície iba na Slovensku, prosím pekne 240 mil. euro na úpravu komunálneho odpadu. A Česi si povedali, je to slepá ulička, nejdeme touto cestou, ideme rovno stavať zariadenia na v podstate tepelné, tepelnú likvidáciu alebo extrahovanie tepla a energie z odpadu. Takže keď príde sem nejaký minister, ktorý je, velí ministerstvu plného aktivistov a chce vyzerať v Bruseli, lebo raz za rok tam ide, a chce sa ukázať, že vy v Európskej únii to chcete až od roku 2032, my to urobíme na Slovensku od 1. 1. 2024. Tam má peknú fotku, tuná si urobia, schvália to, potom tuto urobí vonku tlačovku, povie, my budeme o sedem rokov, o šesť rokov, o päť rokov lepší ako celá Európska únia. Darmo si to dajú do zákona, každý, kto v tej realite funguje, od začiatku vie, že sa to urobiť nedá. Takže to, to len na margo, lebo tu bolo spomenuté to takzvané MBÚ, tak chcem vás, pán kolega, teda kľudne sa postretávajte so všetkými, ktorí v tom NBÚ teda niečo už urobili, nech vám to vysvetlia, že prečo na Slovensku od 1. 1. 2024, a to už je o rok posunutá lehota, sa absolútne to zrealizovať ani len nedalo. Druhá vec, ktorá je, ak tento zákon, však máte právo ho neschváliť, kľudne ho neschváľte, toto nie je o tom, že nebudú ČOV-ky, realita je taká, tak keď niekto má ČOV-ku pre malé ekvivalentné jednotky, šesť, osem, desať, tak poväčšine sú to niekde vzdialené lokality, ktoré nie sú, ktoré nie sú napojené na systém odpadových vôd. Potom štát skôr mal za úlohu, keď toto robil, a mimochodom to urobil časovo tak, že, že účinnosť toho zákona prišla príliš neskoro do platnosti oproti tomu, čo od tých ľudí vyžadovali. To je skôr o tom, že oni od tých ľudí žiadajú nové a nové dokumentácie a papiere. A áno, realita je taká, že častokrát aj charakter tej lokality, aký je, aj možno ten charakter ľudí alebo typ, ktorý tam je, bavíme sa o desaťtisícoch jednotiek, si povedia, že oni to robiť nebudú, lebo im to napríklad funguje. Oni povedia, to je základný postoj taký a ani o tom zrejme drvivá väčšina nevie, pretože povedzme si pravdu, občan v Slovenskej republiky, keď formálne má povinnosť, neznalosť zákona neospravedlňuje, tých zákonov sa také množstvo chrlí, že ľudia to nesledujú. Takže výsledok potom toho je, že už dnes vieme, že ak by sa to neposunulo, tak tie ČOV-ky, ktoré normálne fungujú, tak nebudú môcť legálne ako keby fungovať a opäť sa nič nedeje. Jedine, čo sa môže udiať, že do nejakej sociálne odkázanej rodiny niekto príde a ešte im vyrubí nejakú vysokú pokutu. Takže áno, môžeme to skrátiť maximálne ako sa dá, ale budeme to musieť upraviť tak, že možno tú prihlasovaciu alebo tú revíznu, alebo ako to nazveme, povinnosť voči tým ČOV-kám na seba preberie niekto v rámci štátu a celé to poobeháva, pretože, pretože keď robíte aj zákony, ktoré nie sú niekedy pre ľudí logické, tak si pozor na to, že však v poriadku, nech si to teda rieši štát, my to robiť nebudeme, nám to funguje a veď jak je desať rokov dlhých, sem nikto zo štátu ani neprišiel. Takže problém je to, že tí ľudia, po prvé, z veľkej časti o tom vôbec nevedia, lebo zákon sa prijal, ale nikto im o tom nedal nejakým spôsobom vedieť ani na okresných, ani podobne úradoch, že viete čo, túto povinnosť máte. A po druhé, zdá sa, že tí ľudia sa k tomu zákonu stavajú, že neni ani legitímny, že oni proste podľa toho fungovať nebudú. To znamená, ak to my cítime, že chceme teda na ľudí uvaliť nejaké ďalšie bremeno typu, že dobre, máte možno teda úplne fungujúce ČOV-ky, ale my vám teraz predpíšeme ďalší súbor veľkých papierov a meraní a, a proste ideme vytvoriť ďalšiu byrokratickú nejakú povinnosť, tak v poriadku, ale potom musíme rátať s tým, že vzhľadom na to, o akých lokalitách sa bavíme, tak bude to musieť zrejme obehať potom štát. Takže to patrí k tomu. Takže, takže realita je taká, naozaj s tým nič nemám, to som aspoň rád, že ste uznali, ale ak by sme v tomto nekonali, tak ten zákon zostane úplne bezzubý a keď sa bavíme teraz o procesnej čis... procesnej čistote, tak nenechajme funkčný zákon, o ktorom už dnes vieme, že absolútne nefunguje. Ďakujem.