T. Rosová, poslankyňa: (2009-04-17):
Netvrdím, že v našej novele riešime všetky problémy, ktoré vyvolal školský zákon. Predovšetkým ťažko môžeme poslaneckou novelou riešiť to, že zákon nenaplnil očakávania, ktoré sa doň vkladali, a to teda očakávania od toho, že prinesie do škôl reformu, že prinesie do škôl slobodu. Ale naše návrhy riešia tie problémy, ktoré je obsiahnuteľné riešiť poslaneckou novelou. O čo nám teda ide v predkladanom návrhu zákona? Ide nám o to, aby sme po prvé rozšírili možnosť používať učebné materiály, zdôrazňujem materiály, pretože v dnešnom zákone je možné používať okrem schválených učebníc aj učebné texty a pracovné zošity, ale to je všetko. Takže rozširujeme túto možnosť na učebné materiály, a to aj o učebné materiály vo všetkých podobách. Prax, samozrejme, ukazuje, že sa na školách používajú aj elektronické učebné materiály, ale keby sme sa dôsledne držali litery zákona, mohli by sa školy ocitnúť v problémoch. Takže minimálne túto slobodu im dávame aj zo zákona, aby náhodou pri ďalších inšpekciách nedošlo k rozporom alebo k spochybneniu súladu činnosti školy so zákonom. Čo je dôležité, zodpovednosť za súlad používaných učebných materiálov so štátnym vzdelávacím programom chceme jednoznačne prenechať na riaditeľa školy. Takže prvý bod, rozširujeme možnosť používať učebné materiály o nielen učebné texty, ale aj o všetky typy materiálov vrátane aj alternatívnych učebníc. Považujeme to za dôležité nielen preto, že principiálne považujeme za dôležité, aby mali učitelia slobodu v tom, z čoho učia, pokiaľ je to, samozrejme, v súlade so zákonom a v súlade so štátnym vzdelávacím programom. Ale považujeme to za dôležité aj preto, čoho sme v súčasnosti svedkami. Vieme, že sa v absolútnom časovom strese pripravujú nové učebnice, od ktorých – vzhľadom na proces, ktorým sa pripravujú – nie je možné očakávať, že prinesú naozaj novú kvalitu. Ospravedlňujem sa všetkým autorom, verím, že sú profesionáli, ale proces, ktorým musia oni prechádzať, za profesionálny nepovažujem. Preto sa nedá očakávať, že dosiahneme skutočne najlepšie výsledky, pokiaľ ide o učebnice, a preto chceme ponechať učiteľom, aby mali možnosť vybrať si učebnice lepšie než tie, ktoré im vyberie ministerstvo. Ďalšia dôležitá zmena, ktorú jednoznačne ukázala prax ako potrebnú, je slovné hodnotenie. Zákon, ktorý sme, ktorý ste schválili, síce umožňuje slovné hodnotenie, ale na druhej strane zároveň striktne predpisuje slová, ktorými toto hodnotenie má vlastne byť realizované. To znamená, že popiera samotný princíp slovného hodnotenia tak, ako sme ho poznali, ako jednu z alternatív dosiaľ. Učitelia na to prišli, žiaľ, až na polroku, keď boli vystavení pred úlohu vystaviť polročné vysvedčenia. My sme na to síce upozorňovali, ale, žiaľ, neboli sme vypočutí. Preto jednoznačne chceme, aby bolo slovné hodnotenie individuálnym hodnotením. Preto sme to zaviedli ako pojem v zákone, a preto aj umožňujeme, alebo teda žiadame, aby – pokiaľ ide o slovné hodnotenie – malo jednoznačne aj individuálnu časť. To je zmysel slovného hodnotenia, aby učiteľ vyjadril osobné charakteristiky žiaka, jeho individuálny pokrok alebo prípadne negatívnu zmenu. Samozrejme, uznávame, že aj slovné hodnotenie by malo mať nejakú klasifikačnú funkciu, preto chceme, aby v závere slovného hodnotenia boli použité také formulácie, aké dosiaľ v zákone sú. No ďalším bodom, ktorý je možné a je podľa našej mienky aj nutné prijať, je zavedenie angličtiny ako povinného cudzieho jazyka. Tu už naozaj neobstoja žiadne argumenty ani výhovorky. Urobila tak už väčšina krajín Európskej únie. Mnohé to neurobili len preto, že to považujú za absolútnu samozrejmosť. Nedá sa argumentovať, že nemožno vybrať, ktorý jazyk áno, ktorý nie. Jednoducho otvorte si internet, otvorte si stránku Európskej únie, ktorúkoľvek vlastne zo stránok Európskej únie, prvý jazyk, na ktorý narazíte, je angličtina, nech sa tvárime a niekedy aj Európska komisia tvári akokoľvek. Keď naše deti nebudú vedieť po anglicky, jednoducho nebudú vedieť komunikovať so svetom. Ja by som nechcela, aby sme aj za tridsať rokov mali povedzme prezidenta, alebo prezidentku, ktorý sa nevie dorozumieť po anglicky. Takže jednoznačne si myslíme, že angličtina ako povinný jazyk prospeje Slovensku, prospeje vzdelaniu budúcej generácie a je to trend, ktorý sa nedá zastaviť. Tak či tak rodičia si vyberajú angličtinu ako prioritný jazyk, ale nie všetci. Samozrejme, má to aj technickú alebo praktickú stránku, pokiaľ máme aspoň jeden jazyk ako povinný, vyhneme sa tým diskontinuite vo výučbe jazykov, vyhneme sa tým problémom, ktoré sú pri prechodoch zo školy na školu. Ale to je len sekundárne. Ďalej navrhujeme, aby bolo možné spájanie škôl aj odlišného typu a odlišného stupňa. Čiže aby bolo flexibilnejšie spájanie škôl, než to umožňuje dnešný zákon. Máme prípady povedzme gymnázia s jazykovou školou, ktoré sídlia v jednej budove, ale musia to byť dve školy. Zhodou okolností poznám prípad, keď majú obe identickú riaditeľku, a napriek tomu musia mať oddelenú administratívu a tak ďalej. Čiže to zlepšiť, zjednodušiť život tým školám, ktoré sídlia v spoločných budovách. Ale myslíme si, že táto flexibilita by aj obohatila ponuku škôl. Keby sme vedeli spájať odborné školy s gymnáziami, keby sme vedeli spájať rôzne typy škôl, umožní to aj obohatiť ich školské programy a využívať vlastne spoločné kapacity. Myslíme si, že toto opatrenie je aj opatrením, ktoré reaguje na potrebu efektívnejšieho narábania s finančnými prostriedkami v čase hospodárskej krízy. Ďalšou problematickou otázkou, ktorú priniesol zákon a ktorú by sme chceli pomôcť vyriešiť naším návrhom zákona, je otázka prijímania na osemročné gymnáziá. (Kýchnutie v sále.) Na zdravie. My sme tiež toho názoru, že bezbrehý nárast osemročných gymnázií neprospieva kvalite vzdelania na Slovensku. Sme za to, aby osemročné gymnáziá, ak ich už máme, plnili tú funkciu, ktorú mali plniť, aby to boli gymnáziá pre deti, ktoré majú špeciálne predpoklady, ktoré majú mimoriadny talent, a aby sa im umožnilo tento talent rozvíjať. Samozrejme, takých detí je relatívne obmedzené množstvo v každej spoločnosti a myslíme si, že preto je rozumné nájsť nástroje, ako redukovať počet žiakov na osemročných gymnáziách. Ale určite si nemyslíme, že je správne určiť päťpercentnú taxatívnu hranicu bez toho, aby sme povedali, aké kritériá majú títo žiaci spĺňať. Naráža to už dnes na veľa problémov, ktoré sú prakticky nevyriešiteľné a ktoré už samy teraz vytvárajú tlak na protekcionárstvo, na korupciu. Predovšetkým v Bratislave, ale domnievam sa, že nielen v Bratislave je už tento problém viditeľný. Hoci tento školský rok ešte nemusíme túto otázku riešiť, pretože tento školský rok paradoxne prakticky nebude kto mať ísť na tie osemročné gymnáziá. Tým, že sa zmenil ročník, z ktorého sa odchádza, a vlastne dnes budú robiť prijímačky na osemročné gymnáziá žiaci z už preriedených piatych ročníkov, pretože ich spolužiaci, ktorí mali lepšie predpoklady, už boli prijatí vlani do prímy zo štvrtého ročníka. Toto ministerstvo vonkoncom neriešilo žiadnym svojím opatrením. Vyprázdnia sa nám teda piate triedy. No ale to je už nad rámec toho, čo v našom zákone riešime, pretože to ani nie je otázka zákona. Takže prijímanie na osemročné gymnáziá navrhujeme upraviť tak, aby sa pri prijímaní zohľadňovali úspechy, nadanie a predpoklady žiaka. Myslíme si, že najlepším spôsobom, ako to objektivizovať, sú kvalitné a dobré, objektívne celoštátne merania. Pokiaľ budú teda tieto merania také, akými byť majú, považujeme za veľmi správne, aby práve výsledky týchto meraní boli kritériom a aby mali možnosť byť prijatí na osemročné gymnáziá tí žiaci, ktorí sa umiestnia v prvom decile pri celoplošnom hodnotení. Predpokladáme, že nie všetkých 10 % bude mať záujem, preto teda hovoríme o prvom decile. Ďalej. To, čo školský zákon vôbec nerieši, je možnosť verejnosti získať informácie o kvalite škôl a o kvalite vzdelávania vôbec. Pokiaľ hovoríme o kvalite vzdelávania, mám tým na mysli informácie o výsledkoch celoplošných meraní. Samozrejme, nie individualizované, ale komplexné informácie v čo najpodrobnejšej podobe. No ale myslíme si, že ďalším prvkom k transparentnosti nášho školstva a k slobodnej voľbe a k možnosti rozhodovania sa rodičov o tom, na akú školu umiestniť svoje dieťa, je zverejňovanie správ štátnej školskej inšpekcie. Toto je prax, ktorá je pomerne bežná aj v iných krajinách, a myslíme si, že je správne, aby bola zavedená aj na Slovensku. Okrem toho dávame na správnu mieru medzinárodnú klasifikáciu stupňov vzdelávania, pretože to bola jedna z tém, ktorou sa pán minister hrdil, ale ktorú považujeme v tomto zákone za celkom spackanú. Taktiež navrhujeme drobné úpravy, ktoré by zjednodušili neuveriteľne komplikovanú dokumentáciu. To je asi to, čo sme z pozície poslancov identifikovali ako hrubé a ľahko odstrániteľné chyby. Tie ťažšie odstrániteľné chyby, s tými sa budeme musieť vyrovnávať v budúcnosti. Ďakujem pekne za pozornosť.