P. Frešo, poslanec: (2008-10-23):
Prejdem k samotnému návrhu zákona. Najprv poviem o tom prostredí, v ktorom sa televízia, rozhlas nachádza. To, čo sa udialo za posledných možno desať, pätnásť rokov, je, že došlo k výraznému technologickému pokroku. A zatiaľ čo pred možno desiatimi, dvanástimi rokmi bolo veľmi uvítané, pokiaľ existovali isté privátne televízie a že sa tu zaviedol duálny systém, tak dnes nástupom technológií a všeobecnej digitalizácie a hlavne internetu je možné si na internete naladiť desiatky, možno stovky televízií, možno tisíce rádií, dokonca sú roztriedené čisto podľa hudobných žánrov. Človek si môže naozaj urobiť svoju vlastnú televíziu, svoje vlastné rádio. Ja si uvedomujem, že to nie je niečo, čo by používala väčšina domácností, ale myslím si, že ten technologický trend je zrejmý. Zatiaľ čo pred piatimi, siedmimi rokmi si to nevedel nikto predstaviť, že by to bolo možné vôbec, tak dnes to možné je a zdá sa, že tá technológia bude pokračovať ďalej a ja ako technik musím povedať, že nevidím tam žiadnu vážnu prekážku. To, čo je dôležité povedať, je, tento návrh zákona rieši dve veci alebo reaguje na dve súčasné výzvy. Prvou je fakt, že koncesionárske poplatky, či chceme to tak nazvať, alebo nechceme to tak nazvať, sa stali praktickou daňou za zástrčku. Môžeme to zdôvodňovať rôznymi inými modelmi, môžeme to zdôvodňovať rôznymi porovnávaniami so zahraničím, ale realita je taká, že každá rodina, keď má teda jedno odberné miesto, predpokladané, v priemere naozaj ročne zaplatí 1 700 korún absolútne bez ohľadu na to, aký má svoj ročný príjem, absolútne bez ohľadu na to, dokonca koľko tej elektriny odoberie, a už nehovorím o tom, že to vôbec nesúvisí s tým, či televíziu pozerá, alebo rozhlas počúva. Je to jedna paušálna daň pre každú rodinu v ktorejkoľvek sociálnej situácii. A na tom nič nemenia ani tie výnimky, dokonca ako som si mohol pozrieť v televízii, často veľmi ťažko vymožiteľné tie výnimky pre dôchodcov, ktoré sú urobené. Čo treba povedať, je, že spravodlivejšie, spravodlivejšie by bolo potom tento model napojiť na daňový systém. Spravodlivejšie by to bolo aj z hľadiska sociálneho, ale aj z hľadiska vôbec takého ľudského, že ako je možné zdaňovať aj toho bohatého, aj toho chudobného rovnakou paušálnou daňou. Pre niekoho možno, kto má platy ako poslanci, pre niekoho, kto má platy ako finanční žraloci, možno pre niekoho, kto má platy ako prevádzkovatelia sociálnych podnikov, neviem, tak pre niekoho možno 1 700 korún nehrá nejakú rolu, ale 1 700 korún pre niektoré rodiny je dosť výrazná položka a stačí, keď si predstavíte, koľko učebných pomôcok pre deti sa dá za tie peniaze nakúpiť. Prečo som hovoril v tejto súvislosti aj o digitálnej televízii alebo digitalizácii aj televízie a rozhlasu? Je zrejmé, že to konkurenčné prostredie bude len lepšie, bude ho stále viacej, a pokiaľ Slovenská televízia, Slovenský rozhlas sa v tomto konkurenčnom prostredí má udržať a má tvoriť istým spôsobom zmysluplnú súčasť celého toho mediálneho priestoru, tak by problém svojho vlastného financovania mala mať vyriešený zo zákona jednoducho naozaj napojením na štandardný daňový systém. A myslím si, že k tomuto bodu by mohla dôjsť aj súčasná koalícia, aj opozícia – k dohode. Druhý dôvod, prečo je dobré podľa mňa napojiť na štandardný daňový systém financovanie rozhlasu a televízie, je, že napriek tomu, že výber koncesií má zabezpečiť nezávislosť televízie a rozhlasu, tak sme svedkami totálnej, ale totálnej repolitizácie. Ja to poviem len po ten bod, ktorý sa nedá odškriepiť. Nebudem hovoriť o tom, čo sa deje vnútri, budem hovoriť to, čo sa nedá odškriepiť. Tento parlament neschválil žiaden návrh, ktorý prišiel z opozície do predmetných rád. Tento parlament to jednoducho neschvaľuje. Schvaľuje len tie, ktoré sú ako keby posvätené koalíciou, ja viem, že to je v tajnom hlasovaní, sám tam tie hlasy počítam, ale považujem to za úplnú repolitizáciu. Čo sa týka porovnania s Českou televíziou, to je presne tá istá otázka, ktorú si aj ja kladiem a je podľa mňa veľmi správna. Podľa mňa je veľmi správna, nakoľko vďaka aj tej digitalizácii, káblovým rozvodom a všetkým možným technologickým vymoženostiam hlavne mestskí ľudia nemajú problém toto porovnanie urobiť, nakoľko ju majú priamo v káblových rozvodoch. Je to jeden nejaký sen alebo je to nejaká vízia, ktorá, aj mňa by tešilo, keby Slovenská televízia mala takú povesť, akú má česká, keby mala takú úroveň, ako má česká, keby mala nejakým spôsobom, bolo možné s tým porovnať ju a bola by porovnateľná. Ale to nesúvisí s tým, ako budeme vyberať koncesionárske poplatky, to súvisí, a to kolega Jarjabek má pravdu, s manažmentom a to súvisí s kontrolou finančných tokov a na tom sa zhodneme. Ale že by naozaj výber koncesionárskych poplatkov zabezpečil väčšiu nezávislosť, to sa jednoducho nedeje a nestalo sa to. Čo sa týka koncesionárskych poplatkov samotných ako faktu, ja si myslím, že po tých škandáloch, ktorým sú ešte dodnes vystavovaní občania, ktorým chodia rôzne prípisy o miliónových dlžobách, sám som niekoľko videl, sám som mal dokonca zážitok z jednej panej, ktorá je naša známa, ktorá prišla za mnou ako za poslancom, že sa bojí ukázať doma manželovi 270-tisícovú výzvu, ktorú dostala za to, že zaplatila na výzvu rozhlasu koncesionársky poplatok 40 Sk a niekto jej pošle návrh, dohodu o novácii za 1 000 Sk pod hrozbou 270-tisícovej dlžoby. Ja si myslím, že to bol jeden stav, ktorý som si hovoril, absolútne, absolútne by sme boli ignoranti, keby sme v tomto akokoľvek pokračovali. A je to možné. A je to možné, ľudia sú tomu stále vystavovaní, stále vidím, že súdne spory okolo vymáhania koncesií sa vlečú a moja otázka je vlastne, že prečo? Prečo? Preto, aby sme zaviedli paralelný daňový systém, ktorý, hoci ho máme teraz zo zákona, hoci, ako hovorí aj kolega Abrhan, prináša peniaze, preto musíme ľudí takýmto spôsobom stresovať? Alebo ako im vysvetlíme, že tento paralelný systém, ktorý bol predtým zlý a ktorý stresuje, a mnohí z nich majú desaťtisíce ešte žalôb po súdoch a ani o tom nevedia a sa dozvedia z platobného rozkazu, lebo aj také prípady som videl, dozvedia sa z platobného rozkazu o tom, že sú dlžní nejakých 200, 300, 400 korún? A niekto im tam ešte pripíše potom k tomu nejaký návrh na dohodu a znova rôzne miliónové penále im tam hrozí? Veď to je nenormálne! Je to nenormálne a môj názor je, zrušme to, zaraďme to do štandardného daňového systému, nech táto republika nie je dosť veľká na to, aby mala dva daňové systémy paralelné pri sebe len preto, že sa to možno niektorým ľuďom, ktorí majú na tom svoj biznis, hodí, len preto, že niektorí z ľudí, ktorí organizovali odpredaj koncesionárskych pohľadávok v rozhlase, sú teraz na ministerstve kultúry, len preto, že niektorí ľudia na tom ešte chcú zarobiť ďalej. Jednoducho to zrušme, buďme zodpovední voči občanom a buďme zodpovední aj voči tým, ktorí sa nemôžu brániť, ale nás sem poslali, a ktorí čakajú, že prídeme s riešením, ktoré navždy znemožní podobné stresy. Na záver by som chcel dodať, ak by sme, ak by takýto návrh zákona prešiel v tejto sále a v tomto parlamente, bol by to istý výrazný krok k tomu, po čom, a zdá sa, že volá celá odborná verejnosť aj v rámci koalície, aj v rámci opozície, že poďme sa zapodievať riadením televízie a rozhlasu, poďme sa zapodievať v nastavení systému tak, aby tieto boli v prevádzke v prospech ľudí, ale vyriešme najprv tento prvý krok, ktorý súvisí s tým, napojme to na štandardný daňový systém, na štátny rozpočet. Ďakujem pekne.