Gál, Gábor, poslanec NR SR (2015-01-27):
Ďakujem za slovo, pán predseda. Vážený pán minister, vážené kolegyne, vážení kolegovia, hneď úvodom svojho vystúpenia musím oznámiť ctenému plénu, že som v konflikte záujmov, nakoľko som praktizujúci advokát, z ktorého mi plynú značné príjmy, čiže vystupuje v bode, na ktorom sám mám záujem. Tento fakt ale mi pomáha v tom, aby som sa v tejto problematike zorientoval čo najdetailnejšie. (Reakcia z pléna.) Prosím? (Reakcia z pléna.) Som advokát, ktorý, dosť často chodím na pojednávania, máme koncipientov, ktorých vedieme, školíme k tomu, aby vedeli svojich klientov zastupovať čo najlepšie. A alfou a omegou konania pred súdom je Občiansky súdny poriadok. Je mi veľkou cťou, že môžem byť prítomný a môžem vystúpiť k tejto téme, k týmto návrhom. Keď si vezmeme to, že predchádzajúci alebo teraz platný Občiansky súdny poriadok je v platnosti vyše 50 rokov, no síce s veľkými zmenami a častými zmenami, ale predsa len byť pri zrode nových kódexov súdnych poriadkov je pre každého právnika veľkou cťou. Má to veľký význam, a preto bude naša snaha o to väčšia, aby sme docielili krásny a pekný výsledok, keď môžem takto povedať. Klobúk dole pred všetkými, ktorí sa na to dali, aby rekodifikovali OSP. Strávili nad tým určite stovky hodín. Patrí naša vďaka každému a určite nám ide o spoločný cieľ, a to, aby súdne konania boli čo najrýchlejšie, bezpochybne spravodlivé a v nekonečnom rade aby naši občania vnímali súdnictvo ako baštu právneho štátu, inštitúciu bojujúcu za každých okolností za zákonnosť a spravodlivosť. Čiže ešte raz klobúk dole pred tými, ktorí toto pripravili. Cením si to, vážim si to, ale ja nie som tu od toho, aby som vás len chválil, pána ministra či rekodifikačnú komisiu, ale som tu kvôli tomu, aby som zastupoval záujmy svojich voličov, vyjadril politický názor našej strany, klubu poslancov za MOST – HÍD a podrobil tieto návrhy aj potrebnej kritike. Kritika je vždy potrebná. Človek je tvor omylný, viac ľudí viac dokáže. Takže ideme do toho, pán minister. Ste pripravený? Uznávam, že nie je ľahká úloha rekodifikovať taký závažný a rozsiahly právny predpis, ako je Občiansky súdny poriadok. Či sa to podarilo, je pre mňa otázne. Ale máme tri návrhy, čiže rekodifikácia kvázi prebehla. Ale či sa nám to podarilo aj rekodifikovať, to už je lenže otázne. Rozdelenie Občianskeho súdneho poriadku do troch samostatných kódexov vítam, vítam ako správny krok. Mne sa to páči, má to svoju logiku. Pán spravodajca, ktorý náležite odôvodnil, vysvetlil, s čím môžem len súhlasiť. Krásne je aj rozdelenie pomenovaní niektorých inštitútov. Pridáva to na kráse tohto materiálu, ale aj na odbornosti. No ale už teraz kolujú také žarty, že to predovšetkým to rozdelenie vzhľadom na obsah pomôže predovšetkým advokátskym koncipientom, aby nemuseli nosiť so sebou taký hrubý starý kódex. Ale teraz bez žartu. Poviem otvorene, že som očakával viac. Občiansky súdny poriadok nemôže byť všeliekom na zrýchlenie konania, na vydávanie spravodlivejších rozhodnutí, na to, že ako vnímajú občania našej krajiny justíciu. Pokuľhávame v tom. Justícia, ako inštitúcie súdnictva sú na poslednom, posledných miestach dôveryhodnosti u voliteľov. Ešte raz prízvukujem, OSP nemôže byť jediným nástrojom na to, aby sme tieto nedostatky súdnictva napravili, ale môže byť dobrým nástrojom. A preto som očakával viac, nakoľko nevidím tu takú zásadnú zmenu. Nevidím tu nejaké zásadné možnosti zrýchlenie konania. Nevidím tu možnosti zabrániť pingpongu, ktorého sme častými svedkami na súdoch. Nevidím tu odkaz, z ktorého by bolo jasné, že súdne rozhodnutia budú rýchlejšie, budú spravodlivejšie, bez podozrenia k náklonu k jednej alebo druhej strane. A nevidím tu odkaz, aby občan vnímal súdne konanie v tomto kontexte ako fakt nejakú spravodlivú zložku, a pre mňa pocit občana je tiež otázkou, ktorú chcem mať zodpovedanú. Máme tak vážne, veľmi vážne, ako aj menej vážne výhrady, postrehy a od toho bude závisieť aj naša podpora týmto návrhom, či pristúpi Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky a rekodifikačná komisia ku kompromisom, to je, podľa mňa je ľahko dosiahnuteľné, alebo využije možnosť, že vládna strana tu má väčšinu v parlamente. V opačnom prípade, ak nepristúpi na kompromis, sa táto úprava nevyhne tomu, ako iné ďalšie, že jednu zmenu bude nasledovať ďalšia a ďalšia v závislosti na zmene väčšiny v parlamente. A potom aký bude konečný výsledok? Že o pár rokov ani rekodifikačná komisia nebude spoznávať vlastný výsledok svojej práce. A potom zbytočne na tom robili. Alebo teraz zbytočne využili aktuálnu väčšinu v parlamente. Takže toto dávam na zváženie. Ešte stále máme dostatok času, ešte stále to môže mať veľmi zdarný koniec. Len treba vypočuť aj druhú stranu a vytvoriť dostatočný časový, ale, prízvukujem, aj tvorivý priestor. Ísť do toho, viem, čo bolo na legislatívnej rade vlády, viem, čo bolo pri rokovaniach, že pri niektorých otázkach bolo povedané, že odtiaľ potiaľ, toto už je vec, ktorú rekodifikačná komisia alebo ministerstvo spravodlivosti nepustí. Dá sa aj tak. Alebo potom výsledkom celého tohto snaženia bude to, že to, tieto nové kódexy rýchlo zmenia svoju podobu. Ja si nemyslím, že pán minister alebo rekodifikačná komisia chce docieliť to, aby výsledok ich dlhoročnej práce vyšiel nazmar, aby sme poprípade po ďalších voľbách v 2016. alebo 2020. už mali, mali z tohto, z tejto úpravy, z týchto troch návrhov zákonov úplné franforce. Ešte raz prízvukujem, že kódexy v sebe žiadne inovačné novátorstvo, žiadnu pre slovenský právny poriadok neznámu inštitúciu nezavádzajú. Len tie staršie sa obnovujú, možno v niečom vylepšujú. Slovom technika, ide o taký dobrý, krásny facelift. Máme tu intervenienta, sudcovskú koncentráciu, zastúpenie viacerými advokátmi, predvedenie obecnou políciou. Do istej miery tieto veci nie sú neznáme. Ale od čoho očakáva ministerstvo, že tie konania zrýchlia, budú objektívnejšie a v očiach verejnosti, občanov súdnictvo si polepší? No na druhej strane určité novinky predsa len tu sú. Ale podľa mňa tam tkvie a tam je aj prameň nášho nesúhlasu, vážnych, vážnych postrehov, ba až vážnych výhrad. Budem troška konkrétnejší. Je mi známo, že sme len v prvom čítaní, ale naznačím, lebo vlastne predovšetkým ide o základné princípy. Nóvum je pre mňa čl. IV ods. 2, ktorý je taký prisilný. Budem to citovať, keď dovolíte: „Ak sa právna vec nedá prejednať a rozhodnúť na základe výslovného ustanovenia tohto zákona, právna vec sa posúdi podľa ustanovenia tohto alebo iného zákona, ktorý upravuje právnu vec, čo do obsahu a účelu najbližšiu k posudzovanej právnej veci.“ Ak takéto ustanovenie niet, „súd prejedná a rozhodne právnu vec podľa normy, ktorú by zvolil, ak by bol sám zákonodarcom, a to s prihliadnutím na princípy všeobecnej spravodlivosti a princípy, na ktorých spočíva tento zákon, tak, aby výsledkom bolo rozumné usporiadanie procesných vzťahov zohľadňujúce stav a poznatky právnej náuky o ustálení rozhodovaciu prax najčesyšších súdnych autorít.“ Prepáčte, ale s týmto princípom súhlasiť nikdy nebudem. Už aj tak máme veľký problém s aplikačnou praxou na všetkých úrovniach, vo všetkých sférach. Nie raz my sa tu deň-noc hádame, robíme na tom, aby sme mali čo najlepšiu definíciu, zdokonaľujeme tu právne normy a dosť často s hrôzou zisťujeme, že tie-ktoré štátne orgány, súdy nevynímajúc, ako skresľujú, znetvorujú nami prijaté zákony. Sám toho som často svedkom. Aplikácia tej-ktorej právnej normy je už úplne inde. My sme sa vôbec nebavili v kontexte tej právnej normy o tej skutočnosti, ktorej sa prisudzuje tá aplikácia. A preto sa nazdávam, že posadiť sudcu ako samozvaného zákonodarcu nebude dobrým riešením, lebo vždy sa dá nájsť norma, ktorá čo do obsahu a účelu je blízka posudzovanej právnej veci. Čiže až takú tvorivú voľnosť sudcom dávať netreba. Sudca vždy musí byť viazaný zákonom, a nie sám sa hrať na zákonodarcu. O tomto určite, pán minister, bude dlhá polemika. Ale toto je pre nás dosť principiálna otázka. Ďalším pre mňa neprijateľným princípom je princíp obsiahnutý v článku 16 odsek 2. Citujem: „Súd pri prejednávaní a rozhodovaní veci nezohľadňuje skutočnosti a dôkazy, ktoré boli získané v rozpore so zákonom, ibaže vykonanie dôkazu získané v rozpore so zákonom je odôvodnené uplatnením článku 3 odsek 1.“ Tento rubikon tiež nie som ochotný prekročiť. Vykonanie dôkazu, ktoré bolo získané nezákonne. Tobôž nie, keď sa odvoláva na článok 3 odsek 1, ktoré je podľa, môžem citovať, ale vám známe je, ktoré je dosť vágne, gumené, také všeobecné. Čiže toto je nóvum, ktoré podľa mňa je krokom späť a bude krokom späť. Ale keď sme už pri konkrétnostiach, veľmi vážnym problémom občianskych súdnych konaní je pingpong. Súd prvého stupňa rozhodne právoplatne, neprávoplatne, lebo sa to napadne na súde druhého stupňa, ten to vráti súdu prvého stupňa a to takto môže pokračovať veľmi dlho. Páči sa mi, ako to bolo prijaté v Trestnom poriadku, kde je takáto možnosť pingpongu, vrátenia nie je. A všeobecne podľa mňa by sme mali brať príklad z rekodifikácie trestných zákonov, Trestného poriadku a Trestného zákona, kde do istej miery napĺňajú naše očakávania a neprechádzajú aj po zmene vlád takými veľkými zmenami. Čiže by som privítal, kebyže možnosti odvolania by boli troška užšie a ten následný pingpong, aby bol troška pristrihnutý pri krídlach. Idem troška k vážnejším témam, čo sa týka sociálnej vlády alebo vlády istôt pre občanov. No s hrôzou som zistil, čo sa ide zavádzať naspäť pre občana, s hrôzou. To, že my, ktorí robíme právo a aplikujeme právo, žijeme z práva, že budeme hľadať, že kde ktoré podanie mám podať, my sa s tým vysporiadame veľmi rýchlo. Ale aby občan musel chodiť z jedného konca kraja na druhý koniec v pracovnoprávnych sporoch, tak to nie je pre mňa pochopiteľné. Aby človek z južného cípu, Dunajskej Stredy, musel v Trnavskom kraji ísť na súd do Piešťan, v Trenčianskom súdiť do Prievidze, v Nitre povedzme zo Štúrova až do Topoľčian, v Žilinskom kraji do Ružomberka, v Prešove z jedného konca až do Popradu, tak neviem, či toto je vláda istôt pre občanov. Istôt v tom, že súdne konanie bude určite pre nich ťažšie dostupnejšie. Áno, špecializáciu treba vykonať, lebo nemôžeme očakávať od málopočetných súdov, aby sa vedeli špecializovať na všetky sféry práva. Ale my tu máme slúžiť občanom. Tak politici, poslanci Národnej rady, ale aj súdy a sudcovia. Občanom a nie sami pre seba. Aby občan musel tamže z Komárna ísť až do Topoľčian, to vyrátajte, koľko to je kilometrov. Ja som si tu námahu nedal, lebo už zemepisne to je dosť ďaleko, tak preto to pochopenie nemám a nechápem vôbec, že ľavicová sociálna vláda práve v pracovnoprávnych sporoch toto vlastne ide zavádzať. Druhá vec, ktorá je pre mňa nepochopiteľná, a to je vlastne, toto je celé také, takým typickým mementom celej úpravy, že sú také novoty tam, ktoré zas podľa mňa idú naspäť, sú krokom späť. Pán poslanec Hlina je veľkým bojovníkom za to, aby splatnosti faktúr boli zákonne upravené tak, aby nemali takú dlhú splatnosť. Tak, pán poslanec, dávajte pozor, lebo § 226 hovorí, že lehota na plnenie je 30 dní, v odôvodnených prípadoch to môže súd ešte aj predĺžiť. Čiže tam, kde máte podľa práva, podľa zákonov Slovenskej republiky prisúdenú sumu, že plnenie, čiže riadne ste vy tam, riadne ste niečo zabezpečili, tovar alebo službu, vystavili si faktúru, nezaplatili vám, museli ste na súd, už ste asi neviem koľko dní po splatnosti faktúry, vy musíte svojim dodávateľom, svojim odberateľom tiež platiť, dostanete sa konečne k právoplatnému rozsudku, ešte vám zo zákona, to je minimálne že 30 dní, kým vám zaplatia. Tiež nemám pre toto pochopenie. Je to podľa mňa príliš dlhá lehota, hlavne ešte v odôvodnených prípadoch je ešte to možné predĺžiť. Dámy a páni, ideme opačným smerom, ako to vyžaduje od nás situácia, v ktorej je naša spoločnosť. Doručenie sú možnosti alternatívne doručovania, sú možnosti, ako priškrtiť tých, ktorí neprevezmú zásielky. Využime to, v druhom čítaní prídeme s konkrétnymi návrhmi. Ďalšou pre nás, pre nás záhadou je štvrtá hlava. Dlho tu sa viedli reči o tom, že dovolanie generálneho prokurátora je akým prežitkom, že to je ešte dedičstvo sovietskeho vnímania práva a postavenia prokuratúry. Ja s tým súhlasím, pán minister. No, ale je to naspäť, to sa nám vždy vracia ako bumerang. Síce teraz to je ohraničené na 6 mesiacov, ale generálny prokurátor stále bude môcť napádať právoplatné rozsudky našich súdov. Čiže právna istota nebude. Nie raz sme boli svedkami toho, že bolo fajn, že bola taká možnosť v našej právnej úprave, že generálny prokurátor zachránil niekedy až stovky miliónov eur v našom rozpočte, ale predsa len treba ísť opačným smerom, aby toto nemuselo byť. Ako je možné, že právoplatný rozsudok je nezákonný, nespravodlivý? Ako toto je možné? Že potrebujeme ešte takú inštanciu navyše, takú nesystémovú, dovolanie generálneho prokurátora. Toto je obraz slovenského súdnictva, toto by sme mali odstrániť! Na jednej strane ideme dávať sudcom rolu zákonodarcu, na druhej strane, čo je absolútne z iného súdka, je tu § 214, ktorý dobre že neurčuje, že sudca pri vydávaní rozsudku ako má napísať rozsudok, čiže ariel, times new roman, veľkosť písma 11, bolt-nebolt. Na druhej strane z tých sudcov robíme malé deti. Nebudem rečniť ďalej, lebo ďalší čakajú na vystúpenie. Dúfam, vidím, že legisvakančná lehota bude dosť dlhá, že na ústavnoprávnom výbore bude dvojdňové zasadnutie k týmto kódexom, neviem, kedy potom bude potom zaradené na druhé čítanie na májovú schôdzu, plus-mínus to by sa dalo ešte stihnúť, hlavne keď bude ministerstvo spravodlivosti a rekodifikačná komisia prístupná k rokovaniam, ku kompromisom, k vylepšeniam. Čiže summa summarum sme pripravení spolupodieľať sa na vylepšení týchto návrhov, tak aby boli minimálne tak dlho platné ako doteraz, teraz platný Občiansky súdny poriadok, len nie s toľkými novelami, takými veľkými zmenami. My máme pripravené konkrétne návrhy na vylepšenie týchto kódexov, čiže lopta je hodená, pán minister, ako s ňou narobiť. Ďakujem pekne.