I. Gašparovič, poslanec: (2002-02-06):
Chcem povedať, že už pred začatím tejto schôdze na poslaneckom grémiu u predsedu Národnej rady, keď minister zahraničných vecí požiadal grémium, aby rokovanie o uznesení, ktoré má Národná rada prijať, bolo preložené až po skončení rozhovorov medzi maďarskou a slovenskou stranou. Ja som vtedy namietal toto poradie s tým, že predsa pre vládu bude lepšie, ak bude rozhodnutie Národnej rady už prijaté a bude sa môcť oň opierať. Myslím si, že som mal pravdu a potvrdzuje to dnes aj toto rokovanie. Na druhej strane musím povedať, že ak aj Národná rada takéto uznesenie prijme, nevidím nejakú zmenu, ktorú by sme dosiahli vo vzťahu k existencii zákona, ktorý prijal maďarský parlament. Aj keď na druhej strane dnes už aj poslanci maďarského parlamentu, poslanec Szent-Iványi hovorí o neprijateľnosti tohto zákona, že tento zákon maďarský parlament by mal zrušiť. Panie poslankyne, myslím si, že spolunažívanie občanov Slovenskej republiky, či už národnosti maďarskej, slovenskej, ukrajinskej, nemeckej, a neviem, ktoré národnosti na Slovensku sú, boli, môžem povedať, dobré, navzájom akceptovateľné a vždy došlo k situácii, keď problém národností a ich postavenia sa stal kritickým. Zoberte si rok 1968. Do roku 1968 sme nemali žiadne problémy medzi sebou. V roku 1968 sa okamžite ozvala maďarská strana, ozvali sa aj niektorí občania maďarskej národnosti, využijúc túto situáciu, keď tu boli vojská Varšavskej zmluvy, prezentujúc svoju národnosť. V roku 1989 dochádza k takej istej situácii. Mysleli sme si, že pádom berlínskeho múra sa svet zmení a naplní sa predstava tolerancie a spolupráce bez oživovania problémov, ktoré plodili regionálne a z nich vznikajúce svetové krízy, dokonca vojny. Zdá sa, že ľudia sú z tohto pohľadu nepoučiteľní. Lenže dajme si otázku: Ktorí ľudia? V čom je problém? Vznikol tu nejaký nový fenomén, ktorý ho vytvára? Myslím si, že nie. Je to problém, ktorý sa tiahne celou históriou ľudstva. Od vzniku rodov, kmeňov, štátov, skupín vznikali konflikty z túžby vládnuť. Vládnuť nad ľuďmi, územím, ovládnuť bohatstvo a – ako hovorí Sammuel Hantington – „získať relatívnu moc spočívajúcu v schopnosti vnútiť inej skupine vlastné hodnoty, kultúru a najmä inštitúty, úrady, ktoré budú rozhodovať“. Chcem sa spýtať, či tento región strednej Európy si nepamätá niečo podobné, čo sa skončilo pred osemdesiatimi rokmi. O čom hovoril maďarský premiér Orbán len pred niekoľkými týždňami. A nielen on, ale už začiatkom deväťdesiatych rokov vtedajší premiér maďarskej vlády Antal začal hovoriť o jeho vodcovstve maďarstva, svetového maďarstva. Chcete nám povedať, že v takomto prípade máme ostať ľahostajní? Že nemáme zareagovať na takéto myslenie najvyšších štátnych predstaviteľov susedného štátu? Myslím si, že nie. Privítali sme rok 1995, keď bola podpísaná zmluva o dobrom susedstve, priateľstve a spolupráci Slovenskej republiky s Maďarskou republikou. Národná rada vtedy prijala tiež uznesenie, v marci, 26. marca. Kvitovali sme v Národnej rade v tomto uznesení podpísanie tejto dohody. Kvitovali sme, že naše vzťahy sa dávajú na úroveň zmluvy, ktorá vychádza zo zákonov, a dokonca z ústavy jednej aj druhej republiky. Národná rada vtedy konštatovala, že zmluva zakotvuje neporušiteľnosť a nemeniteľnosť spoločných štátnych hraníc a vylučuje vznášanie voči sebe akýchkoľvek územných požiadaviek aj v budúcnosti. A chcem tu povedať, že zmluva súčasne vymedzovala zákonný priestor v súlade s vnútroštátnym právnym poriadkom a prijatými medzinárodnými záväzkami na uplatnenie práv osôb patriacich k národnostným menšinám v oblasti jazyka, kultúry a náboženstva s dôrazom, a to by som chcel zdôrazniť aj ja, na lojalitu voči štátu, ktorého sú občanmi. Môžeme hovoriť, že tu išlo o lojalitu a lojálne konanie maďarského parlamentu, maďarskej vlády, keď takýto zákon v parlamente predložili a schválili? Keď táto zmluva ustanovuje aj upozornenie, že akékoľvek nové, nad zmluvu presahujúce rozhodnutia toho-ktorého štátu sa musia predtým konzultovať a prijať. Myslím si, že tu je to najväčšie pochybenie, na ktoré nezareagovala naša vláda a že zareagovala pozde. Pán minister tu niekoľkokrát hovoril o aktivitách, ktoré podľa neho boli jednoznačné. Ja mám názor, že nie, že boli skutočne aktivitami už po hodine dvanástej. Slovenská republika na základe vlastných skúseností z nedávnej minulosti v záujme upevňovania stability v Európe, podobne ako celé medzinárodné spoločenstvo, zásadne odmieta koncepciu kolektívnych práv menšín a akékoľvek pokusy o vytváranie autonómnych štruktúr alebo osobitných štatútov na etnickom základe, ktoré sú v priamom rozpore so základnou zmluvou. Chcem povedať, že tieto skúsenosti a snahy o uplatňovanie kolektívnych práv viedli ku konfliktom s ťažkými dôsledkami a zostávajú potenciálnym zdrojom destabilizácie v Európe. Panie poslankyne, páni poslanci, po skončení 1. svetovej vojny ľudstvo bolo presvedčené, že už k ničomu podobnému a takémuto strašnému nemôže dôjsť. Opak bol pravdou. Po skončení 1. svetovej vojny sa konštituoval fašizmus, nacionalizmus a komunizmus. Prišla 2. svetová vojna. Po 2. svetovej vojne sme boli presvedčení, že už nikdy nedôjde k niečomu podobnému. Ako som povedal na začiatku, rok 1989 doniesol nový problém. Problém práve vznikania nových štátov, vznikania záujmov v nových štátoch a novým štátom získavať určité prioritné postavenia z pohľadu národov, resp. národnostných menšín. Musím konštatovať, že niečo podobné sa odohráva aj u nás. Je veľmi, myslím si, jednoznačné a oprávnené, ak Slovenská republika očakáva, že Maďarská republika urobí náležité kroky na zastavenie procesu asimilácie slovenskej menšiny v Maďarsku, že urobí kroky, ktoré sú v súlade s demokratickými princípmi a s princípmi európskych inštitútov. Nesvedčí o tom, že by Maďarská republika mala túto snahu, ak dodnes národnostné menšiny nie sú účastníkmi ako politické strany v maďarskom parlamente. Panie poslankyne, páni poslanci, ak by sme išli podľa princípu, resp. predstáv maďarského premiéra, ktorý hovoril, vráťme sa o 80 rokov späť, mohli by sme ísť k požiadavke, choďme ešte ďalej ako 80 rokov. Potom by sme možno došli k odpovedi na niektoré otázky, ktoré sú dnes také ošemetné. Keď som spomínal Sammuela Hantingtona, ktorý vo svojej knihe „Stret civilizácií“ vyslovuje aj takúto myšlienku: „Kto sme, vieme len vtedy, keď vieme, kto nie sme. A veľa ráz dokonca len vtedy, keď vieme, kto stojí proti nám.“ Kto stojí v súčasnosti proti nám alebo proti našim spoluobčanom maďarskej národnosti? Uvedomujú si občania maďarskej národnosti slovenskej štátnej príslušnosti, kto sú? Veď keď si pozriete mená klubu našich kolegov maďarskej koalície, tak sú tam krásne slovenské mená, pôvodom slovanské mená. Takže táto Hantingtonova veta je veľmi dômyselná. Len prosím vás, neuvedomujme si, kto sme, len vtedy, keď budeme zisťovať, kto stojí proti nám. Nestojme proti sebe, navzájom si pomáhajme! Preto aj táto výzva. A som rád, že moji kolegovia z môjho poslaneckého klubu vystupovali dôstojne a dožadujú sa len konania našich orgánov – ministerstva zahraničných vecí a predovšetkým vlády, aby boli ozaj predstaviteľmi slobodného, nezávislého a suverénneho štátu. Slovensko je suverénnym štátom, nesúhlasím s tými, ktorí hovoria, že nie je. Žiaľbohu, máme však nie suverénnu vládu. Ďakujem. (Potlesk.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďalej vystúpi pán poslanec Kandráč. Jozef Prokeš s faktickou poznámkou. Prosím skôr potom, nech sa ti páči. J. Prokeš, poslanec: Ďakujem, pán predsedajúci. Ja by som len rád povedal pánovi poslancovi Gašparovičovi, že každý štát je len natoľko suverénny, nakoľko je suverénna jeho vláda. Ďakujem. I. Presperín, podpredseda NR SR: Prosím, pán poslanec Kandráč. P. Kandráč, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, predmetom dnešného nášho rokovania je veľmi interesantná téma z pohľadu medzinárodného práva. Zaoberáme sa právnym predpisom, ktorý sme neprijímali, ale ktorý sa nášho štátu bezprostredne dotýka, ba má naň veľmi nepriaznivý vplyv, najmä na jeho zvrchovanosť. Dokonca podľa môjho názoru ide o zasahovanie cudzieho štátu prostredníctvom právneho predpisu do pomerov zvrchovanej Slovenskej republiky. Takéto spôsoby nie sú v súlade so zvyklosťami, zásadami a princípmi medzinárodného práva. Vážení kolegovia, dovolím si upriamiť vašu pozornosť na čl. 1 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky. V ňom sa konštatuje okrem iného: „Slovenská republika je zvrchovaný štát.“ Prečo práve túto skutočnosť zdôrazňujem? Zdôrazňujem ju preto, že zákon, o ktorom dnes pokračuje rozprava, narušuje svojimi ustanoveniami zvrchovanosť nášho štátu a dovoľuje zasahovať do vnútorných záležitostí našej krajiny. Pýtam sa: Čo robila vláda Slovenskej republiky a jej premiér? Môj názor je, že bola málo razantná vrátane premiéra, ak vôbec razantný bol. Exekutíva a jej predseda musia urobiť všetko, aby ochránili suverenitu našej Slovenskej republiky. V tejto veľmi citlivej oblasti z hľadiska štátu, národa i občanov je neprípustné uskutočňovať akékoľvek kompromisy. Treba urobiť jednoznačné, razantné politické, štátnické a právne opatrenia, aby Zákon o Maďaroch žijúcich v susedných štátoch sa nemohol uplatňovať na území nášho štátu. Mám dojem, že vláda podcenila skutočnosť prijímania predmetného zákona a bola málo predvídateľná v smere, čo zákon spôsobí. Myslím si, že toto je pravá príčina, prečo vláda koná tak, ako koná. Miesto toho, aby priznala svoje nedostatky, hľadá vinníka všade tam, kde nie je. Myslím si, že každé zmeškanie iniciatívy znamená stratu výhodnej pozície. Zdá sa, že sme ju stratili. A teraz len naskakujeme a snažíme sa niečo zastaviť, čo už uteká, nie klusá. V súvislosti s predmetným zákonom si dovolím upozorniť na to, že jeho neželateľný dosah na Slovenskú republiku sa prejavuje predovšetkým 1. v jeho exteritoriálnych účinkoch s diskriminačnými prvkami; Tu nesúhlasím s pánom ministrom, pretože je rozdiel medzi platnosťou a účinnosťou zákona, resp. jeho vplyvom. Je samozrejmé, že platný na našom území nemôže byť, ale jeho vplyv a účinnosť sú realizované aj na našom území, čo vlastne už táto situácia, ktorá tu je a realizuje sa najmä v tých mestách, ktoré tu už boli menované, mi dáva za pravdu. Teda je nepochybné, že tieto exteritoriálne účinky s diskriminačnými prvkami tu existujú. 2. v nedodržiavaní zásad a obsahu už uzatvorených bilaterálnych dohôd; 3. v nesúlade zákona s právom Európskej únie; 4. v zasahovaní do zákonodarnej činnosti Slovenskej republiky. Myslím si, že toto sú štyri skutočne závažné oblasti, do ktorých tento zákon zasahuje. Dovoľte mi uviesť niektoré skutočnosti, ktoré budú potvrdzovať moje stanovisko vo vzťahu k predmetnému zákonu. V prvom rade upozorňujem na uvádzaciu časť, možno ju nazvať pre naše potreby preambulou zákona. Už z tejto je nepochybné, že exteritoriálne účinky Zákona o Maďaroch žijúcich v susedných štátoch sú. Tiež chcem povedať, že táto uvádzacia časť je v mnohých, v mnohých skutočnostiach kontradiktórna so samotnými ustanoveniami zákona. Napríklad dovolím si upozorniť na konštatovanie: „V záujme uplatňovania zodpovednosti za Maďarov žijúcich za hranicami“ atď. Obsah tejto zásady, ktorá je v uvádzacej časti, sa premieta aj do § 1 ods. 1 zákona. A tam už je jednoznačné konštatovanie, na ktoré osoby sa tento zákon vzťahuje a konkrétne je menovaná aj Slovenská republika na rozdiel od Rakúska, ktoré tu v tomto ustanovení absentuje. Teda jednoznačne sa zužuje oblasť len na susedné štáty a na Maďarov, ktorí v nich žijú. Preto v súvislosti s týmto tvrdením si vás dovolím upozorniť na Rámcový dohovor na ochranu národnostných menšín prijatý v Štrasburgu 1. 2. 1995 a na vyhlásenie hláv štátov a vlád členských štátov Rady Európy 9. 10. 1993 vo Viedni, ktoré obsahujú viacero ustanovení vo vzťahu k ochrane národnostných menšín a spolu s Benátskou komisiou jednoznačne preferujú základný princíp ochrany, a to, že zodpovednosť za ochranu menšín nesú v prvom rade domovské štáty. Teda tie štáty, na území ktorých tieto menšiny žijú. Ďalej k uvádzacej časti si dovolím podotknúť, že sú aj konštatácie, s ktorými nemožno v žiadnom prípade súhlasiť. Sú v rozpore nielen so suverenitou štátu, ale aj s dobrými vzťahmi so susedmi, s princípmi, zásadami, zvyklosťami medzinárodného práva, no miestami i s nádychom šovinizmu či veľkomaďarizmu. V nasledujúcej časti svojho vystúpenia pozornosť budem venovať vlastnému zákonu, jeho niektorým ustanoveniam, ktoré sú pre našu republiku neprijateľné. Po prvé, exteritoriálne účinky zákona. Treba povedať, že obsahujú mnohé ustanovenia, napríklad je to § 1 ods. 1, 2, § 2 ods. 1, § 23, iste, len niektoré menujem. Sú jednoznačne v rozpore so závermi  Benátskej komisie, podľa ktorej, a to som už tu spomínal, je nevyhnutná súčinnosť s domovským štátom, najmä v prípade, že sa vydávajú právne akty, ktoré sa týkajú občanov iného štátu a ich účinky majú nastať aj na jeho území. Ustanovenia s exteritoriálnymi účinkami. V predmetnom zákone sú i ustanovenia, ktoré sa týkajú vydávania maďarského preukazu, ktoré vydávajú kancelárie, ktorých činnosť nie je v súlade s naším právnym poriadkom. Treba jednoznačne pripomenúť, že iný štát, že jeho organizačné jednotky môžu na území iného zvrchovaného štátu vyvíjať činnosť len prostredníctvom zastupiteľských úradov na oficiálnej úrovni. A tu, si myslím, je priestor na konanie pána ministra vnútra v súlade s naším právnym poriadkom. Treba, aby urobil náležité opatrenia vo vzťahu k nelegitímne pôsobiacim kanceláriám. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, viaceré ustanovenia Zákona o Maďaroch žijúcich v susedných krajinách majú diskriminačný charakter, a to na etnickom základe. Zdôrazňujem, na etnickom základe. Ide predovšetkým o ustanovenia, ktoré sa týkajú školstva, najmä ustanovenia, ktoré garantujú výhody pre maďarských učiteľov, žiakov, ale aj študentov. Predovšetkým sú to rôzne formy poskytovania podpôr, príspevkov i ďalších výhod, cestovného a podobne. Nie je predsa normálne, že by predstaviteľ maďarskej exekutívy, ktorý je zodpovedný za oblasť školstva, mohol svojou činnosťou ovplyvňovať náš vzdelávací systém, jeho pravidlá i účinky. Žiaľ, zákon, o ktorom hovoríme, toto dovoľuje. Taktiež ovplyvňovanie rodičov pri výbere školy pre svoje dieťa považujem za nesprávne. A je to hrubé zasahovanie do práv, je to hrubé exteritoriálne porušenie, pretože si myslím, že je tu narušená sloboda slobodného rozhodovania sa. Ďalej nedodržiavanie zásad a obsahu bilaterálnych dohôd. V tejto súvislosti si dovolím upriamiť pozornosť predovšetkým na § 7 zákona, ktorým sa zavádza dvojaká úroveň poskytovania sociálnych práv a zdravotnej starostlivosti. Predsa Slovenská republika a Maďarská republika v predmete otázky sociálnej politiky upravili svoje vzťahy už vo vzájomnom dohovore, myslím, že z roku 1959. Takýto stav, ktorý realizuje, alebo prináša zákon, o ktorom debatujeme, nie je v súlade s medzinárodnými zvyklosťami, čo potvrdzuje aj stanovisko Benátskej komisie vo svojom konštatovaní, že „favorizujúce zaobchádzanie s menšinami na území iného štátu sa nemá dotýkať tých oblastí, ktorým bránia už existujúce dvojstranné medzinárodné dohody“. Toto pravidlo je porušené i v prípade spolupráce v oblasti školstva, zamestnanosti, kde príslušné medzinárodnoprávne dohody existujú. K tretiemu problému. Nesúlad s právom Európskej únie. Veľmi interesantné a pozornosť vzbudzujúce je ustanovenie § 27 ods. 2, ktoré znie, že „od dátumu pripojenia Maďarskej republiky k Európskej únii sa ustanovenia tohto zákona musia uplatňovať v súlade so zmluvou o pripojení a s právom Európskych spoločenstiev. Prečo dávam do pozornosti spomínanú dikciu zákona? Predovšetkým preto, že vlastne touto formuláciou samotný zákon konštatuje, že nie je v súlade so základnými dokumentmi Európskych spoločenstiev či únie. Takéto konštatovanie vyjadrili aj európske inštitúcie, vyjadrila to Európska komisia i Benátska komisia, ktoré zákony takého charakteru považujú za zasahovanie do výlučnej a personálnej jurisdikcie dotknutého štátu. Rovnako, a to už aj vo svojom vystúpení spomínal pán poslanec Weiss, takéto komentovanie realizoval i vysoký komisár OBSE pre národnostné menšiny Rolf Ekéus. K štvrtému problému. Zasahovanie do zákonodarnej činnosti Slovenskej republiky vidím v dvoch rovinách. Na úrovni Ústavy Slovenskej republiky a na úrovni ostatných právnych predpisov. Na úrovni ústavnej je to predovšetkým porušovanie rovnosti, zvýhodňovanie príslušníkov menšín, narúšanie práva slobodného rozhodovania sa o svojej národnosti, ktoré na rozdiel od zákona naša ústava jednoznačne zaručuje. Teda jednoznačne ide o rozpor medzi Ústavou Slovenskej republiky a Zákonom o Maďaroch žijúcich v susedných štátoch. Zasahovanie na úrovni ostatných právnych predpisov vidím predovšetkým v oblasti školstva, združovania sa občanov i podnikania. Ďalej je to aj oblasť Notárskeho poriadku, zákona o ochrane osobných údajov, preukazovanie bezúhonnosti i ďalších právnych noriem. Čo na záver? Záverom by som chcel konštatovať, že ma mrzí, že pán premiér pred parlamentom vysloví tvrdenia, že zákon sa neuplatňuje a nebude sa uplatňovať na území Slovenskej republiky. Nie je to pravda. On sa už uplatňuje. To všetci vieme, že sa realizuje a je na pováženie, či pán premiér má také dobré informácie ako novinári, ktorí vlastne o tom, že koľko už príslušníkov maďarskej menšiny získalo preukaz, informujú, ako keby informovali o počasí. Je na zváženie, či jeho pracovníci sú na takej úrovni, ktorá zodpovedá tomuto vrcholnému orgánu. Ďalej ma mrzia vyhlásenia typu, že vláda je rozhodnutá nepripustiť za žiadnych okolností platnosť ustanovení zákona o zahraničných Maďaroch, a všetci vieme, že ony sa už uplatňujú. Dokonca toto je aj v dnešnej tlači. Zastávam názor, že postup predsedu vlády by mal byť razantnejší a prostredníctvom ministra vnútra už mal dávno ovládnuť situáciu v súvislosti so vznikom kancelárií a vydávaním preukazov. Dávno! Ďalej ma mrzia vyhlásenia, že budeme vyzývať maďarských predstaviteľov na zmenu právneho predpisu. Nebuďme naivní! Prosím vás pekne, veď aj tam platia určité legislatívne pravidlá a tie neakceptujú požiadavky Slovenskej republiky. To teda by bol úžasný suverén! Ďalej ma mrzí, že o takej vážnej problematike, ako je suverenita štátu a vzťah k susedným štátom, resp. susednému štátu, ktorá sa bytostne dotýka republiky, jej zvrchovanosti, chceme diskutovať len v obmedzenom čase. Ja si myslím, že nepoznám dôležitejšiu problematiku z hľadiska práva a štátu, ako je jeho suverenita, zvrchovanosť, následne hospodárska sústava. A my si o takýchto problémoch nenájdeme čas, aby sme mohli v pohode, v pokoji porozprávať. Predstavte si, že jeden z najdôležitejších problémov potom tu sú registrované spolužitia! No toto hádam nemyslíte vážne?! Tak tam rozpravu neobmedzíme, ale v takýchto vážnych veciach, bytostne vážnych veciach, tam rozpravu obmedzíme? Potom skutočne sa pýtam: Načo sme tu? Zastávam názor, že vláda musí v danom prípade presadiť podporu práva a spravodlivosti a razantne sa musí zasadiť o dodržiavanie princípov medzinárodného práva vo vzťahoch medzi susedskými štátmi. A záverom by som si dovolil odporučiť návrh uznesenia, že „Národná rada Slovenskej republiky odporúča vláde Slovenskej republiky, aby prijala účinné“, zdôrazňujem, „účinné opatrenia na zamedzenie uplatňovania Zákona o Maďaroch žijúcich v susedných štátoch na zvrchovanom území Slovenskej republiky“. Ďakujem vám veľmi pekne. (Potlesk.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pán poslanec Prokeš ako jediný s faktickou poznámkou. Končím možnosť... J. Prokeš, poslanec: Ďakujem, pán predsedajúci. Ja by som len v nadväznosti na vystúpenie predrečníka rád upozornil na informáciu, ktorú má aj pán minister zahraničných vecí, aj pán predseda zahraničného výboru, aj ďalší činitelia tohto štátu, a o ktorej mlčia. A to, že v minulom roku Nadácia Stiftung Wiesenschaft Politik, ktorá robí analýzy aj pre úrad kancelára Nemeckej spolkovej republiky, urobila analýzu vplyvu kolektívnych práv a pozitívnej diskriminácie menšín na stabilitu v Európe a poukázala, že je to cesta do pekla. Pýtam sa, prečo sa vláda Slovenskej republiky ešte stále zaoberá takýmito myšlienkami a nepovie aj svojmu koaličnému partnerovi Strane maďarskej koalície, koniec, dosť, pretože to odmieta celá Európa. A ukazuje sa, že aj pán van der Stoel so svojimi nezmyslami vlastne zhoršil situáciu na Balkáne miesto toho, aby naozaj prispel k riešeniu problémov, a že ten istý konflikt ťahajú aj sem, na Slovensko! Ďakujem. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. O slovo požiadal pán minister vnútra Ivan Šimko. Nech sa páči.