L. Miklós, poslanec: (2007-09-19):
Ja som na výbore povedal, že tento program podporujem. A považujem ho za dobrý, za dobre štruktúrovaný. Sú tam dobre stanovené priority aj problémy, len, by som poznamenal, škoda, že prišiel potom, ako sme schválili zákony, ktoré sa týkali ochrany prírody, a že tie zákony, ktoré sme schválili, sú trošku proti tým zásadám, ktoré nastoľuje a podčiarkuje tento materiál. V zásade sa tu preberajú 3 také veľké okruhy otázok. Prvý okruh sú otázky mimoprodukčných funkcií lesa, ekológie, biodiverzity životného prostredia. Tieto sa prelínajú cez viacero priorít. Považujem to za veľmi správne, že sú veľmi výrazne zdôraznené. Tieto funkcie sú komplexné, preto si myslím, že ich prelínanie nie je na škodu, aj keď ekológovia vedia, že keď nejaký les vyhlásime za ochranný pre vodu, tak celkom isto bude plniť aj funkcie biodiverzity, aj funkcie klimatické a všetky ostatné. Ďalej uvádzam slovo „ale“, pretože tie ďalšie body tohto programu, tohto materiálu majú takú príchuť, že áno, mimoprodukčné funkcie lesa sú veľmi potrebné, potrebujeme ich, ale robíme to len preto, lebo to robiť musíme. No a toto je nedostatok, by som povedal, tohto materiálu. A toto, žiaľbohu, sa prejavuje v praxi. Tak ako je program napísaný, je vynikajúci, ale v praxi sa to už prejavuje inak. Je to asi tak, že proste potrebujeme aj protipožiarne opatrenia. Ale robíme to preto, lebo to musíme robiť, lebo to stojí peniaze. Na druhej strane treba podčiarknuť, že nikto nespochybňuje, že mimoprodukčné funkcie v tomto momente, ktoré vyplývajú z lesa, sú omnoho výraznejšie a významnejšie ako funkcia produkcie dreva. Je to približne 1 : 6, keď sa hovorí o približne 0,6-percentnom podiele lesného hospodárstva na HDP. Spolu s mimoprodukčnými funkciami sa to odhaduje na približne 3 % HDP. Čiže to je výrazný rozdiel. A ja to absolútne schvaľujem. A si myslím, že je to aj tak. Možnože by sme to aj ináč mohli napočítať. Preto znovu hovorím, že ten problém, že robíme alebo trpíme mimoprodukčné funkcie, pretože to musíme robiť, by som veľmi rád zmenil. A možnože sa to podarí počas tohto parlamentného obdobia. Druhá otázka z okruhu otázok sa týka produkcie, spracovania a umiestnenia dreva na trhu. Tu hlavným problémom sa stáva, ako keby ochrana životného prostredia brzdila produkciu dreva, je to tam čierne na bielom napísané, a, samozrejme, financovanie tohto problému. Tak ja stále hovorím už 8 rokov, že keď ochrana prírody zaťažuje lesné hospodárstvo, tak sa tohto problému treba zbaviť a chránené územia minimálne v 5. stupni ochrany treba previesť do správy životného prostredia, resp. Štátnej ochrany prírody. Čo sa týka, samozrejme, súkromných lesov, najjednoduchšie a najlacnejšie z dlhodobého hľadiska je vykúpiť ich. No a tretí, veľký okruh otázok sa týka financovania, kde najväčší problém je zase financovanie mimoprodukčných funkcií, tak ako to tu pán Lebocký už spomenul. Jednak je to ťažké vypočítať, jednak je tam veľa otvorených otázok. Ja by som spomenul len, čo je to náhrada majetkovej ujmy, aká je tá majetková ujma, keď vznikne napr., keď vysadíme teraz les a vyrastie za 80 rokov, či existuje škoda, keď nevyrúbeme les alebo nepredáme drevo, keď hovoríme, že šesťkrát hodnotnejšia je funkcia mimoprodukčná. No a ostatné priority sa týkajú rôznych nástrojov, monitoringu zákonodarstva a tak ďalej. Tu by som spomenul jediný okruh problémov. A to je zosúladenie zákonov o ochrane prírody a lesov. Tu by som povedal, že áno, som absolútne za, len, ako som to spomenul na začiatku, tento program, žiaľbohu, nie je v súlade s tými zákonmi, ktoré sa prijali v poslednom čase. A ja znovu zdôrazňujem a podčiarkujem zakaždým, problémom nie je zákon alebo prísnosť zákona o ochrane prírody, problémom sú súčasné hranice a stupeň ochrany jednotlivých chránených území. Ale tak ako sú najrôznejšie iné zákony, tak majú najrôznejšie obmedzenia. Napr. Trestný zákon má najrôznejšie obmedzenia, najrôznejšie sankcie. Ale keď sme sa dohodli, že určitý priestupok má takúto trestnú sadzbu, tak kým sa to nezmení, tak to zostáva tak. Preto si myslím, že zákony sa vyvíjajú. A keď sa spoločnosť dohodla, že v tomto momente je toto chránené územie takto chránené a má takúto hranicu, to treba dodržiavať. Vyvíja sa to, hranice aj obsah území sa mení, ale súčasné zákony sú dané. Druhý problém je, samozrejme, problém s financovaním, lebo keď už máme nejaké obmedzenie, treba to nejakým spôsobom kompenzovať. Tretí problém by som videl v spôsobe komunikácie ochranárov s verejnosťou. Samozrejme, aj tu sú najrôznejšie osoby. Tak ako sme všetci nejakí, tak aj ochranári sú nejakí, niektorí sú takí, niektorí sú onakí. Jednoducho to je dané. Taká ďalšia skupina problémov, si myslím, spočíva v ekologickom vedomí verejnosti vrátane aj odborníkov. No a nakoniec k tomu ekologickému vedomiu aj k tej verejnej mienke by som tak povedal, že nikto nie je proti ochrane prírody, kým sa to nedeje na jeho majetku. Na to je známa anglická skratka NIMBY, čo sa prekladá ako not in my Back-yard. To znamená nie na mojom dvore, môže sa to diať všade, ale nie na mojom dvore. No a posledná taká veľká skupina sú špecifické záujmy, ktoré by som zase charakterizoval známou anglickou skratkou BAU. To BAU znamená business as usually. To znamená obchod ako obyčajne. To ja som nepovedal ako kritiku, toto je realita sveta, takto sa to deje všade, nielen u nás. Ale problémy sú toto, a nie konkrétny zákon. Čiže v ďalšom naozaj sa zamerajme na to, akým spôsobom realizovať existujúce zákony. A, samozrejme, niektoré veci je možné vyriešiť aj cez zákony, ale radšej by sme sa mali zamerať na tie body, ktoré som už spomenul. Preto aj podporujem návrh pána Lebockého, aby vláda čo najskôr vypracovala príslušný akčný plán, v ktorom, verím, sa premietnu aj tieto problémy, ktoré som vyslovil ja. Ďakujem pekne, vážení priatelia.