P. Paška, predseda NR SR: (2008-01-29):
(Hlasovanie.) 141 prítomných. Všetci boli za. Konštatujem, že text pred a samotný text bodu A sme schválili a teraz budeme hlasovať samostatne o bode B. Prezentujeme sa a hlasujeme. (Hlasovanie.) 137 prítomných, 109 bolo za, 8 boli proti, 15 sa zdrali, 5 nehlasovali. Konštatujem, že aj znenie bodu B sme odsúhlasili. Konštatujem, že sme prijali návrh uznesenia, ktorým sme vyhlásili rok 2008 rokom prvej Slovenskej národnej rady. Ďakujem vám, dámy a páni, za spoluprácu. (Potlesk.) Budeme pokračovať druhým a tretím čítaním o návrhu na vyslovenie súhlasu Národnej rady Slovenskej republiky so Zmluvou, ktorou sa mení a dopĺňa Zmluva o Európskej únii a Zmluva o založení Európskeho spoločenstva . Je to tlač 520, spoločná správa výborov ako tlač má číslo 520a. Z poverenia vlády odôvodní návrh pán minister zahraničných vecí Slovenskej republiky Ján Kubiš. J. Kubiš, minister zahraničných vecí SR: Ďakujem veľmi pekne. Vážený pán predseda, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, vážený pán predseda vlády, vážení členovia vlády Slovenskej republiky, ja som veľmi rád, možno, že to je trochu symbolické, že predstupujem pred vás so zdôvodnením materiálu, ktorý sa týka Lisabonskej zmluvy po tom, čo ste prijali uznesenie veľmi dôležité, veľmi symbolické, vyhlásiť rok 2008 rokom prvej Slovenskej národnej rady, pretože tak ako sa vtedy písala história, domnievam sa, že aj teraz sa píše história, píše sa história Slovenska, píše sa história Európskej únie. Slovenská republika oslávi o tri mesiace štvrté výročie členstva v Európskej únii. Rok 2008 je pre nás významný v mnohých ohľadoch, a to aj kvôli tomu, čo som práve teraz spomínal. Východiskom a spoločným menovateľom ďalšieho úspechu Slovenska a európskej integrácie je reforma inštitúcie Európskej únie. Ide o otázku, ktorú či už my, jednotlivé členské štáty Európskej únie, alebo Európska únia tlačí pred sebou niekoľko rokov, ale ide aj o otázku, ktorá sa dnes v tomto roku konečne blíži k svojmu riešeniu. Vláda Slovenskej republiky si uvedomuje zodpovednosť, ktorú Slovenská republika na seba prevzala spolu s členstvom v Európskej únii. Európska únia nie je len priestor voľného obchodu a spoločných záujmov. Je to predovšetkým Únia občanov zdieľajúcich spoločné hodnoty. Ja som v pôvodnom texte prejavu mal aj odvolávku na to, že vlastne my predstupujeme ako vláda pred vás s plným vedomím si, že pokiaľ ide o ďalšiu inštitucionálnu reformu, pokiaľ ide o európsku integráciu, panuje v Slovenskej republike spoločenský a politický konsenzus. Žiaľ, dneska po tom, čo som si vypočul včera, musím konštatovať, že tomu tak možno ani nie je. A preto som povedal, že vláda Slovenskej republiky a politické sily, ktoré stoja za ňou a ktoré sa opierajú o široký spoločenský konsenzus, si je vedomá tejto zodpovednosti, pretože nie som si úplne istý, že po vyjadrení opozičných politických strán môžem niečo podobného konštatovať, aj pokiaľ ide o politický konsenzus. A je to škoda, je to zhubné a je to v každom prípade pozícia, ktorá nás nectí a ktorá je veľmi zradná. Európska únia dnes funguje podľa pravidiel dohodnutých na začiatku tohto desaťročia v Zmluve z Nice. Nie je potrebné pripomínať, akými zmenami európska spoločnosť prešla za ostatné roky z hľadiska medzinárodnej bezpečnosti, hospodárskej výkonnosti, energetickej bezpečnosti a z hľadiska politickej stability v susedných regiónoch. Mnohé otvorené otázky a zamrznuté medzinárodné konflikty sa nás dnes dotýkajú viac, ako by sme si radi pripustili. Mení sa aj naša európska spoločnosť. Spolu s ostatnými členskými štátmi Európskej únie stojíme pred takými výzvami, ako je starnutie populácie a s tým súvisiaca citlivá otázka sociálneho zabezpečenia, ale tiež otázky migrácie, otázky klimatických zmien. Ide tiež o zvýšenie výkonnosti európskych ekonomík vo svetovej konkurencii. S tým súvisí otázka podpory inovácií, výskumu a vedy, ale aj ochrany našich tradičných hodnôt a spoločenských inštitúcií a inštitútov, ako je rodina a vzdelávanie. Ide tiež o to, aby sa členské štáty Európskej únie cítili v Európskej únii komfortne a aby mali nástroje na obhajobu svojich štátnych záujmov, lebo Európska únia nie je a nebude žiadnym superštátom. Slovenská republika prijala vstupom do Európskej únie záväzok podieľať sa nielen na jej fungovaní, ale rovnako záväzok zapojiť sa do procesu reformy jej vnútorného fungovania. V roku 2007 sa nám podarilo ukončiť zhubné dvojročné obdobie takzvaného rozmýšľania nad budúcnosťou Európskej únie. Všetci vieme dobre, že Zmluva o ústave pre Európu bola odmietnutá v dvoch referendách, avšak primárne nie pre jej obsah a nie pre jej ciele. Pauza, dvojročná pauza možno mala aj určité pozitívum, pomohla ochladiť vášne zo sklamania z premárnených referend a rovnako ponúkla a poskytla priestor na rozptýlenie obáv z neistoty, v ktorej sme sa ocitli. V roku 2007 sa nám podarilo vytvoriť veľmi dobré predpoklady na vyriešenie otázky inštitucionálneho usporiadania Európskej únie. Lisabonská zmluva je výsledkom medzivládnej konferencie. Dovoľte mi v krátkosti pripomenúť dynamiku udalostí minulého roka. Otvorenie medzivládnej konferencie v júli 2007 by nebolo možné bez krokov podniknutých počas nemeckého predsedníctva v prvej polovici roku 2007. Ide predovšetkým o jednomyseľné schválenie politického záväzku v Berlínskej deklarácii postaviť Európsku úniu na obnovené spoločné základy pred budúcimi európskymi voľbami. Druhým rozhodujúcim momentom bol výsledok rokovaní Európskej rady v júni 2007. Presnosť a podrobnosť mandátu na zvolanie medzivládnej konferencie predurčili hladký priebeh rokovaní. Medzivládna konferencia bola ukončená v októbri 2007 a Lisabonská zmluva bola podpísaná 13. decembra 2007. Toto všetko sa odohrávalo za veľmi aktívnej účasti delegácie Slovenskej republiky, predstaviteľov vrátane najvyšších ústavných predstaviteľov Slovenskej republiky, ktorí využívali rokovania so svojimi partnermi na to, aby hovorili o pozíciách a vskutku o podpore reformnej zmluvy, tak ako sa kreovala do budúcnosti zo strany Slovenskej republiky. Takisto diplomacia Slovenskej republiky pracovala aktívne. A nechcem skrývať, dostali sme aj niekoľko poverení, aby sme negociovali aj s partnermi v rámci Európskej únie a získavali ich pre myšlienky dnešnej reformnej zmluvy, dnešnej Lisabonskej zmluvy. Rád by som sa zmienil o obsahu Lisabonskej zmluvy a o jej význame pre našich občanov. Vláda Slovenskej republiky je presvedčená, že Lisabonská zmluva je dobrou odpoveďou na zablokovaný ratifikačný proces ústavnej zmluvy pred vyše dvoma rokmi. Je dobrou odpoveďou, pretože prináša prehľadnejšie a efektívnejšie rozhodovacie procesy, a to Európska únia potrebuje. Posilňuje demokratické mechanizmy, to tiež Európska únia potrebuje, a je výsledkom konsenzu členských štátov. A to je tiež veľmi dôležité posolstvo, ktoré Európska únia vysiela nielen dovnútra Európskej únie, ale aj do zahraničia. Vďaka tejto reformnej zmluve, vďaka Lisabonskej zmluve Európska únia získa novú dynamiku aj na svetovej scéne i smerom voči občanom. Lisabonská zmluva je štandardná medzinárodná zmluva, ktorá mení a dopĺňa zakladajúce zmluvy – Zmluvu o Európskej únii a Zmluvu o založení Európskeho spoločenstva. Obidve zmluvy sú doplnené podľa inovácií, ktoré mala priniesť ústavná zmluva po zohľadnení zmien dohodnutých počas medzivládnej konferencie. Preto sa jej text môže zdať neprehľadný a ťažko čitateľný. Áno, je to pravda, pokiaľ ide o formu. Najmä, ak ju porovnáme s ústavnou zmluvou. Čo sa týka obsahu a dôsledkov, a o tie nám predovšetkým ide, Lisabonská zmluva v porovnaní so súčasným stavom robí Európsku úniu prehľadnejšiu, demokratickejšiu a efektívnejšiu. A toto je podľa nás kľúčové. Lisabonská zmluva nepoužíva v politicky citlivých záležitostiach terminológiu blízku ústavnej zmluve. Neumožňuje ani nekontrolovateľný presun právomocí na úroveň Európskej únie. To by som rád podčiarkol. Naopak, prináša jasné rozdelenie právomocí medzi členskými štátmi a Európskou úniou. Posilňuje postavenie národných parlamentov pri kontrole dodržiavania zásad subsidiarity a proporcionality Európskou úniou vlastne pri napĺňaní týchto zásad subsidiarity a proporcionality. Zmluva rozdeľuje právomoci medzi členskými štátmi a Európskou úniou na tri prehľadné kategórie: výlučné, spoločné a podporné. Zdôrazňuje tiež základnú zásadu, že Únia vykonáva len tie kompetencie, ktoré na ňu preniesli členské štáty a môže konať len na dosiahnutie cieľov vymedzených v zmluvách. Tie môžu meniť aj naďalej iba členské štáty a len na základe konsenzu. Toto sú poistky, o ktoré nám ide a ktoré nám umožňujú efektívnu ochranu našich národných štátnych záujmov. Lisabonskou zmluvou dochádza aj k zníženiu počtu typov právnych aktov a k ich jasnému rozdeleniu na legislatívne akty a nelegislatívne akty Európskej únie. V porovnaní s ústavnou zmluvou sa v Lisabonskej zmluve neuvádza explicitná zmienka o prednosti európskeho práva pred právom národným. Vypustené boli tiež symboly Európskej únie ako vlajka, hymna, motto, európska mena euro a Deň Európy. I keď tu musím osobne konštatovať, že tohto mi je ľúto a musím vecne konštatovať, že vlajka, hymna a podobne sa naďalej používajú vlastne vo všetkých členských štátoch Európskej únie a predpokladám, že sa naďalej budú aj používať a musím povedať, že toto mne osobne  spôsobuje radosť. Na druhej strane sa ale Lisabonskou zmluvou preberá z preambuly ústavnej zmluvy do preambuly Zmluvy o Európskej únii nové ustanovenie o kultúrnom, náboženskom a humanistickom dedičstve Európy. Európska únia získava Lisabonskou zmluvou jedinú právnu subjektivitu. Tento krok spolu so zrušením komplikovanej trojpilierovej štruktúry povedie k väčšej čitateľnosti a zrozumiteľnosti Európskej únie vo vzťahu k našim občanom i k zahraničným partnerom EÚ. Právna subjektivita však v nijakom prípade neoprávňuje Úniu konať nad rámec zverených právomocí od členských štátov. Lisabonská zmluva zjednocuje rozhodovacie procesy a druhy prijímaných právnych aktov. Pôsobnosť členských štátov EÚ pri formulovaní a vykonávaní vlastnej zahraničnej politiky však týmto nie je dotknutá. Čo sa týka inštitucionálnych zmien prebratých z ústavnej zmluvy, rád by som uviedol aspoň niektoré. Európska rada sa stane stálou inštitúciou so stálym predsedom voleným na dva a pol roka. Jeho funkcia bude hlavne reprezentačná a koordinačná. Bude vytvorená nová pozícia vysokého predstaviteľa Únie pre zahraničné veci a bezpečnostnú politiku. Vysoký predstaviteľ bude zároveň podpredsedom Európskej komisie a bude viesť rokovania Rady pre zahraničné veci. V Rade Európskej únie sa zavádza hlasovanie dvojitou väčšinou a kolektívne predsedníctvo. Od roku 2014 sa zníži počet členov Európskej komisie na dve tretiny počtu členských štátov. Členské štáty budú v Komisii zastúpené na princípe rotácie. Znižuje sa tiež počet členov Európskeho parlamentu na 750 plus predseda. Slovensko bude mať 13 poslaneckých mandátov tak, ako je to už dnes podľa Zmluvy z Nice. Do konca súčasného volebného obdobia Európskeho parlamentu nám navyše ostane štrnáste poslanecké miesto z prerozdelených bulharských a rumunských mandátov. To znamená, tu nejde o stratu pozície. My sme jednoducho to štrnáste miesto získali, pretože rumunské a bulharské mandáty pre ich poslancov neboli ešte uplatnené. Preto sa vraciame vlastne do východiskovej pozície. Lisabonskou zmluvou sa stane právne záväznou Charta základných práv EÚ. Únia zároveň pristúpi k Európskemu dohovoru o ľudských právach a základných slobodách. Slovenská republika má eminentný záujem na politickej a hospodárskej stabilizácii najmä krajín západného Balkánu. Zmluva z Nice bola nastavená na súčasných 27 členských štátov. Lisabonská zmluva umožňuje ďalšie rozšírenie Únie. Zároveň jasne stanovuje, že o členstvo v Únii môže požiadať každý európsky štát, ktorý rešpektuje hodnoty Únie zakotvené v zakladajúcich zmluvách a zaviaže sa ich podporovať. O zmenách, ktoré prináša Lisabonská zmluva, rokovali výbory Národnej rady Slovenskej republiky. Rád by som zareagoval na niektoré vyjadrenia, ktoré počas rokovaní výborov zazneli. V prvom rade  by som rád uviedol, že Lisabonská zmluva bola verejne prístupná od začiatku decembra minulého roka. Oficiálne bola zverejnená vo všetkých oficiálnych jazykoch Únie 3. decembra 2007 na webovej stránke Európskej únie. Vláda Slovenskej republiky schválila uznesením č. 1034 návrh na uzavretie Lisabonskej zmluvy a návrh uznesenia Národnej rady Slovenskej republiky na vyslovenie súhlasu s Lisabonskou zmluvou 5. decembra 2007. Materiál je verejne prístupný na webovej stránke Úradu vlády Slovenskej republiky. Lisabonská zmluva bola po jej slávnostnom podpise 13. decembra 2007 v Lisabone oficiálne zverejnená aj v Úradnom vestníku Európskej únie 17. decembra 2007. Okrem toho sú priebežne všetky materiály, ktoré vláda Slovenskej republiky prerokovala a schválila v súvislosti s prípravou Lisabonskej zmluvy zverejnené aj na webovej stránke ministerstva zahraničných vecí. Tu sme pre verejnosť vytvorili osobitnú časť venovanú Lisabonskej zmluve. Pre väčšiu prehľadnosť a orientáciu v zmenách, ktoré zmluva prináša, sme tiež pripravili neoficiálne konsolidované znenie zakladajúcich zmlúv v znení Lisabonskej zmluvy. Často tiež odznela pripomienka, že väčšina legislatívy, ktorú dnes schvaľujú národné parlamenty, je len preberaním legislatívy prijatej na úrovni EÚ akoby bez našej účasti. Ide prinajmenšom o nepresné konštatovania a jednoducho je to konštatovanie, ktoré naozaj nezodpovedá realite. Európska legislatíva nám nie je nariaďovaná. Európska únia nerozhoduje o nás, za nás a bez nás. Členské štáty sa podieľajú na prijímaní každého legislatívneho aktu od samého začiatku. Národné parlamenty sú do tohto procesu plne zapojené už dnes. Národná rada má k dispozícii legislatívny pracovný program Európskej komisie a dostáva každý legislatívny návrh, ktorý predloží Európska komisia. Národná rada je riadne informovaná aj o príprave stanovísk Slovenskej republiky k legislatívnym návrhom Komisie. Prostredníctvom mechanizmu vnútroštátnej kontroly exekutívy môže aktívne vstúpiť do tvorby európskej legislatívy už v čase prípravy na expertnej úrovni. Rád by som podčiarkol, že Lisabonská zmluva ide v tomto smere ešte ďalej. Prináša bezprecedentné priame zapojenie národných parlamentov do európskeho legislatívneho procesu. Národné parlamenty budú mať lehotu osem týždňov na preskúmanie, či Komisia neprekračuje svoje právomoci, teda či je legislatívny návrh Komisie v súlade so zásadou subsidiarity a proporcionality. Len na okraj uvediem, že pôvodný návrh ústavnej zmluvy hovoril iba o šiestich týždňoch. Európska komisia bude povinná posielať národným parlamentom všetky legislatívne návrhy priamo a v rovnakom čase ako Európskemu parlamentu a Rade. Následne môže každý národný parlament doručiť Komisii odôvodnené stanovisko, že daný návrh je v rozpore so zásadou subsidiarity. Ak takýto názor bude zastávať jedna tretina národných parlamentov, Komisia bude musieť návrh ešte raz posúdiť. Ak sa proti návrhu Komisie vysloví jednoduchá väčšina národných parlamentov, Komisia bude musieť vypracovať odôvodnené stanovisko na jeho udržanie. Bude stačiť 55-percentná väčšina členov Rady alebo jednoduchá väčšia európskych poslancov, aby bol predložený legislatívny návrh Komisie definitívne zamietnutý. Členské štáty budú môcť v mene svojich národných parlamentov podať aj žalobu na Súdny dvor Európskej únie pre podozrenie, že Komisia navrhuje legislatívu nad rámec svojich kompetencií. Spomenul som, že vstupom Lisabonskej zmluvy do platnosti nadobudne právnu záväznosť aj Charta základných práv Európskej únie. Chcel by som zdôrazniť, že Charta nevytvára nové právomoci Európskej únie a nerozširuje oblasť uplatňovania európskeho práva. Charta ani nenahrádza ústavný katalóg ľudských práv Slovenskej republiky. Do neho patria aj medzinárodné zmluvy o ľudských právach, ktorými je Slovenská republika viazaná. Ide najmä o Európsky dohovor o ľudských právach, ktorý ako jediný má neobmedzenú aplikáciu na všetky sféry života. Rozsah pôsobnosti Charty je obmedzený. Uplatňuje sa pre inštitúcie Únie a pre členské štáty výlučne vtedy, ak vykonávajú právo Únie. Chcel by som zdôrazniť, že Slovenská republika zohrala aktívnu úlohu už pri príprave medzivládnej konferencie v prvom polroku 2007. Nemecké predsedníctvo nás skutočne požiadalo o pomoc pri rokovaní s predstaviteľmi niektorých členských štátov a pri hľadaní konsenzu. Tejto úlohy sme sa ujali aktívne. Aj naším podielom a úspechom na medzivládnej konferencii je to, že máme Lisabonskú zmluvu podpísanú a predloženú na ratifikáciu včas a so zachovaním balíčka inštitucionálnych zmien prevzatých z ústavnej zmluvy. Pripomínam, že Národná rada Slovenskej republiky ústavnú zmluvu schválila veľkou väčšinou. V tej dobe ešte existoval aj politický konsenzus na pôde Národnej rady Slovenskej republiky a aj predstavitelia vtedajšej vlády, aj predstavitelia vtedajšej opozície boli schopní tento konsenzus preukázať. Dneska vyvstáva otázka. Neotváranie nových požiadaviek, respektíve nepožadovanie výnimiek počas medzivládnej konferencie nemožno interpretovať ako pasívny postoj Slovenskej republiky. Naopak, je to konzistentný a zodpovedný prístup k plneniu našich zahraničnopolitických priorít. Výnimky niektorých členských štátov Slovenská republika nevníma ako výdobytky. Takýto postoj by nás posúval na okraj rozhodovacích procesov v Únii. Naším záujmom je byť plne zapojený do všetkých rozhodovacích mechanizmov Únie. Získavame tým možnosť aktívne do nich vstupovať a usmerniť ich podľa našich národných priorít. Štáty, ktoré požadujú akékoľvek výnimky, sa vzdávajú tejto možnosti. Z dlhodobého hľadiska sa budú musieť prispôsobiť už existujúcim pravidlám. My tým, že sme sa do nich zapojili, ich môžeme tvarovať už dnes. Slovensko je malý štát, ktorý svoje záujmy presadzuje efektívne ako tímový hráč. Je pre nás vždy výhodnejšie sa sústrediť na hľadanie partnerov a spojencov ako na jednostranné blokovanie a spomaľovanie rozhodovania. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, v roku 2007 sa v súvislosti s verejnou prezentáciou Lisabonskej zmluvy konalo niekoľko podujatí a informačných aktivít. Uskutočnili sa konferencie s medzinárodnou účasťou. Diskusia o Lisabonskej zmluve sa preniesla aj do regiónov Slovenska. Okrúhle stoly sa konali v rámci Národného konventu o Európskej únii v Nitre, v Banskej Bystrici a v Prešove. Všetky dokumenty schválené vládou Slovenskej republiky boli priebežne sprístupňované verejnosti na internete. Uskutočnili sa aj konzultácie s predstaviteľmi parlamentných politických strán. Veľmi dobre si uvedomujeme, že v týchto aktivitách nemôžeme poľaviť. Preto je informovanie o Lisabonskej zmluve  našou hlavnou komunikačnou prioritou v tomto roku. Na záver mi dovoľte povedať pár slov k ratifikácii Lisabonskej zmluvy v členských štátoch Európskej únie. Slovenská republika nebude prvým štátom, ktorý zmluvu schváli. Maďarsko tak urobilo ešte v decembri minulého roku. Lisabonská zmluva bola predložená na schválenie do parlamentu aj v ďalších štátoch. Naši partneri potvrdili zámer ratifikovať zmluvu v čo najskoršom termíne. Vo všetkých členských štátoch s výnimkou Írska bol zvolený parlamentný postup schvaľovania, pretože Lisabonská zmluva neprenáša zásadným spôsobom nové právomoci na úroveň Európskej únie. Ak v niektorých oblastiach dochádza k prenosu kompetencií na európsku úroveň, zároveň je posilnená kontrola zo strany národných parlamentov. S týmto názorom sa stotožnili napríklad aj vlády Dánska a Holandska. Vážené dámy, vážení páni, Lisabonská zmluva je v záujme Slovenskej republiky a jej občanov a je predovšetkým príležitosťou pre nás všetkých, pre občanov aj pre členské štáty. Je len na nás, ako túto príležitosť využijeme. Schválením Lisabonskej zmluvy vyšleme jasný politický signál partnerom a podporíme úspech ratifikačného procesu v ďalších štátoch Európskej únie. Aký signál však vysiela súčasná naša opozícia? Že jej doterajšia podpora Európskej únie bola len politickým manévrom? Že jej podpora ústavnej zmluvy, ktorá bola schválená väčšinou hlasov vtedajšou vládnou koalíciou a opozíciou, bola z ich strany len akousi účelovou politickou lžou alebo manévrom? Že jej nezáleží na budúcnosti občanov Slovenska a na Slovensku a už vôbec nie na Európskej únii, ktorú by tak vlastne chcela opäť vrhnúť do stavu nestability a sebaspytovania? Že jej nezáleží na takých projektoch, ako je rozširovanie Európskej únie v prvom rade o krajiny západného Balkánu vrátane Srbska, ktorého záujmami sa tak ohnivo oháňala, ale ktorého záujmy napríklad v otázke Kosova počas svojej vlády ani raz neobhájila a neobhajovala? Že vzhľadom na frustráciu z demokratickej straty moci je schopná hodiť za hlavu záujmy občanov Slovenska a stabilitu Európskej únie? Pretože o tomto všetkom a o mnohom ďalšom je požiadavka opozície spojiť celoeurópsku problematiku Lisabonskej zmluvy s vnútroštátnou otázkou tlačového zákona. V prvom rade je to však o absolútnej nezodpovednosti opozície a o hazardovaní so záujmami občanov Slovenska, jeho postavenia v Európskej únii a celej Európskej únie. Ďakujem pekne za také vlastenectvo a za také európanstvo. (Potlesk.) Ďakujem.