D. Muňko, poslanec: (2004-06-17):
Nezainteresovanému čitateľovi tohto návrhu zákona by sa zdalo, že je bezproblémový, pretože zdanlivo upravuje iba činnosť vlády a zdokonaľuje procedúru kolektívneho vyjednávania. No naozaj len zdanlivo. Poďme teda povedať si, čo tento návrh zákona je. Článok I, k bodu 1: Návrh na zriadenie Rady hospodárskeho partnerstva a sociálneho partnerstva Slovenskej republiky ako stáleho poradného orgánu vlády Slovenskej republiky. V zmysle § 2 ods. 1 zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 575/2001 Z. z. o organizácii činnosti vlády a organizácii činnosti ústrednej správy v znení neskorších predpisov, je vecou vlády, aké poradné orgány si sama zriadi. Návrhom sa však má zriadiť Rada hospodárskeho a sociálneho partnerstva Slovenskej republiky ako stály poradný orgán vlády Slovenskej republiky a v nadväznosti na zámer zrušiť zákon o tripartite má tento poradný orgán nahradiť činnosť súčasnej Rady hospodárskeho a sociálneho partnerstva Slovenskej republiky. Rada hospodárskeho a sociálneho partnerstva Slovenskej republiky je však radou pre sociálny dialóg vedený medzi vládou, zástupcami zamestnávateľov a zástupcami zamestnancov. Jeho hlavnou úlohou je vedenie efektívneho trojstranného sociálneho dialógu o zásadných otázkach hospodárskej a sociálnej politiky vlády. Účelom tohto sociálneho dialógu je participácia zamestnávateľských organizácií a odborových organizácií ako zástupcov zamestnancov na štátnom riadení spoločenských procesov. Ide o participáciu na formulovanie takej makroekonomickej a makrosociálnej politiky vlády, ktorá bude realizovateľná bez zásadných negatívnych vplyvov či už na podmienky podnikateľského prostredia, alebo na sociálnu situáciu obyvateľstva. Neopomenuteľnými znakmi efektívneho vedenia sociálneho dialógu je suverenita a rovnosť všetkých strán sociálneho trojuholníka, schopnosť hľadať dosahovanie konsenzu, teda vzájomne prijateľných riešení a pertraktovaných otázok, a to aj za cenu kompromisných riešení, ako aj potrebná kultúra sociálneho dialógu, ku ktorej patrí vzájomný rešpekt a dodržiavanie dohôd. V rámci tripartitného sociálneho dialógu je legitímne a správne a je tiež nevyhnutné, aby sociálni partneri uplatňovali záujmy skupín, ktoré zastupujú a presadzovali svoje predstavy v hospodárskej, ale aj sociálnej politike. Pritom, a to treba zdôrazniť, tu nejde o žiadny neželateľný lobizmus, ale ide o legitímne postupy garantované medzinárodnými dohovormi. Na tejto báze fungujú aj všetky tripartitné rady tak v členských štátoch Európskej únie, ako aj inde vo svete. Pravda, ak hovoríme o krajinách založených na demokratických princípoch, medzi ktoré patria aj participiálne metódy účasti na riadení spoločenských procesov. Na tomto základe funguje aj samostatná Medzinárodná organizácia práce, ktorej zakladateľom bola aj bývalá Česko-slovenská republika. Naproti tomu poradné orgány vlády, ktoré si vláda alebo štát autonómne zriaďuje na uvedených princípoch, nefungujú. Tieto sú výlučne odbornými poradnými orgánmi vlády, nie sú kreované na princípe EKIP, teda na skupinách zastupujúcich zdanlivo rôzne záujmy a ich cieľom nie je dosiahnutie konsenzu. Výsledky rokovania poradného orgánu vlády nemusí vláda ani rešpektovať a nie je ani žiadnemu členovi poradnému orgánu ani len eticky zodpovedná. Osoby, ktoré budú členmi poradného orgánu, si vyberá sama vláda. Ako sa teda zdá, vláda zamýšľa úplne zrušiť tripartitný sociálny dialóg. Tento zámer ja absolútne neprijateľný. Agenda sociálneho dialógu patrí medzi prioritné oblasti Európskej únie, ktorej členom je už teraz aj Slovenská republika. Svedčia o tom nielen početné relevantné dokumenty Európskej únie, ale aj samotná skutočnosť, že keď v roku 1998 bol sociálny dialóg prerušený, bola to jedna z hlavných príčin, pre ktoré komisia Európskej únie charakterizovala činnosť vtedajšej vlády ako nie dostatočne demokratickú. K tejto charakteristike a k tejto príčine sa vtedy vehementne hlásila aj vtedajšia opozícia na čele s terajším pánom premiérom. Predloženým návrhom zákona teda vláda úplne popiera princípy, na ktorých je sociálny dialóg všade vo svete založený, sú to princípy sociálnej a právnej kultúry, ku ktorým sa hlásia tak orgány Európskej únie a jej členské štáty, ako aj členské štáty Rady Európy a všetky členské štáty Medzinárodnej organizácie práce, ktorá sama, ako som už povedal, na týchto princípoch funguje. Pri úvahách zrušiť tripartitu chcem upriamiť pozornosť ešte na jeden veľmi dôležitý aspekt. V roku 1997 tento parlament schválil návrh na ratifikáciu Dohovoru Medzinárodnej organizácie práce č. 144 o trojstranných konzultáciách, ktorý bol následne ratifikovaný a vyhlásený v Zbierke zákonov pod číslom 23/1998 Z. z. Slovenskej republiky, je teda uvedeným dohovorom viazaná a podľa čl. 7 ods. 5a, čl. 154 Ústavy Slovenskej republiky má prednosť pred zákonmi. Podstatou tohto dohovoru je, že vláda je povinná konzultovať všetky otázky týkajúce sa záujmu zamestnancov a zamestnávateľov so sociálnymi partnermi. Otázka modelu tripartitne vedeného sociálneho dialógu je bez akýchkoľvek pochýb najpodstatnejšou otázkou záujmu sociálnych partnerov. Nie je teda v demokratickom štáte vôbec predstaviteľné, že vláda sa rozhodne autoritatívne bez dosiahnutia konsenzu sociálnych partnerov predložiť parlamentu svoj návrh na zmenu modelu tripartity. K predloženému návrhu zákona však vláda nielenže nedosiahla konsenzus sociálnych partnerov, ale ho v tomto znení ani nepredložila na rokovanie Rady hospodárskej a sociálnej dohody Slovenskej republiky v súlade so zákonom č. 106/1999 o hospodárskom a sociálnom partnerstve, ba tento návrh zákona nepredložila sociálnym partnerom ani do medzirezortného pripomienkového konania, čím sama porušila nielen citovaný zákon, ale aj čl. 13 ods. 5 vlastných legislatívnych pravidiel. Nie je teda náhoda, že vládny návrh zákona neobsahuje stanovisko Rady hospodárskej a sociálnej dohody Slovenskej republiky, hoci to vyžaduje k návrhu zákona pripojiť § 6 ods. 6 citovaného zákona. Toto považujem za hrubú aroganciu vlády, pretože neprejavila nielen základnú úctu a slušnosť voči sociálnym partnerom bez súhlasu, ba aj bez prerokovania predpísaným spôsobom predložila návrh zákona na rokovanie Národnej rady Slovenskej republiky, ale pri tomto postupe porušila aj zákon a tiež citovaný dohovor Medzinárodnej organizácie práce, ktorým je Slovenská republika viazaná. Považujem tiež za nehorázny prejav arogancie vlády voči samotnej Národnej rade Slovenskej republiky, keď si vláda pri predkladaní svojho návrhu zákona vedome trúfa porušiť zákon aj záväzné medzinárodné dohovory, ktoré postup pri predkladaní návrhov zákonov upravujú. Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, mám zásadné výhrady aj k návrhu na novelizáciu zákona č. 2/1991 Zb. o kolektívnom vyjednávaní, pretože okrem iného zásadne mení podstatnú podmienku extenzie, či úplne popiera tento inštitút, ktorý uplatňuje podľa princípov zakotvených v našom platnom zákone o kolektívnom vyjednávaní a ktorý je upravený aj dokumentmi Medzinárodnej organizácie práce, odporúčanie článku 91. Nepovažujem však za potrebné sa týmito otázkami zaoberať, pretože som presvedčený, že z dôvodov vyššie analyzovaných protizákonných postupov vlády a pri predkladaní návrhu zákona, o ktorom je tu reč, nemôže partner postúpiť návrh zákona do druhého čítania. Ak by sa to predsa len stalo, odporúčam cteným paniam poslankyniam a poslancom, že tu na pôde Národnej rady Slovenskej republiky zavedieme precedens nezákonných postupov pri predkladaní vládnych návrhov zákonov, čo je okrem iného aj otázka ústavnosti. Predkladám preto návrh tohto uznesenia: Národná rada Slovenskej republiky nebude pokračovať v rokovaní o tomto návrhu zákona. Ďakujem. (Potlesk.)