Kuffa, Štefan, poslanec NR SR (2015-03-18):
Ďakujem za slovo. Vážené kolegyne, kolegovia, mal som obdobné tie postrehy k návrhu zákona, ako kolega Hlina to pred chvíľou tuná odprezentoval. A to je to, s čím ja tiež nemôžem súhlasiť. Pri tomto návrhu zákonu nebudem hlasovať za tento návrh zákona. Dokonca, poviem to takto, budem hlasovať proti tomuto návrhu zákona. A vyslovujem naozaj počudovanie v tom, že liberáli sú tí, ktorí tuná predkladajú návrh zákona, a to je tu opätovne tento návrh zákona, kde sa ukladá povinnosť, povinnosť predškolskej dochádzky. Keď aj ten proces socializácie, v tej dôvodovej správe je okrem iného napísané, že v podstate je potrebné to podchytiť skôr vo veku možno nejakých troch rokov, a nie vo veku šiestich rokov a tie nulté ročník. Proste toto v tejto dôvodovej správe. Áno, je to pravdivý výrok, ale, pani kolegyňa, chcem ti povedať, že proces socializácie neprebieha vo veku troch rokov. Neprebieha vo veku troch rokov, ale proces socializácie prebieha už dávno predtým a to je proces, ktorý sa volá prenatálne obdobie. Tam už je proces socializácie. Nepáči sa mi tuná takáto jedna z vecí, ako keby z toho celkového kontextu rómske obyvateľstvo sme považovali za nejaké menejcenné. Alebo proste je to, je to obyvateľstvo, na ktorom by sme mali v prevažnej miere experimentovať. Aj skrze tento zákon. Aj tá prvá časť návrhu tohto zákona, ktorá hovorí o zavedení povinnej, to prvé opatrenie, o povinnej školskej dochádzke vo veku troch rokov. Nesúhlasím s touto vecou a rovnako ani s druhým opatrením, ktoré zavádza v podstate do škôl ako nepovinný predmet výchovu k zodpovednému rodičovstvu. Presne aj tak vo mne to evokuje, to bude v podstate tá sexuálna výchova. Človek nemá problém so sexuálnou výchovou a hovoriť úctivo o sexualite. Ale nie perverzne. Presne tak, ako si to, kolega, povedal. To je tá skúsenosť na tých našich školách. Naučiť deti sexuálnym praktikám, resp. antikoncepčné prostriedky ako používať. Ale veď to je, to je nejaké veľmi zvrhlé. A mne sa to nepáči, toto, že jednak tuná máme tento návrh zákona, a potom ďalšia vec, že taká obrovská diskusia okolo toho je. Rodičia ak by nemali právo, aby vychovávali svoje deti, tak to už by bolo naozaj potieranie alebo potláčanie tých najzákladnejších ľudských práv. Rodičia majú právo. To sú prvotní vychovávatelia. A ak tie deti nevidia príklady, ktoré majú v rodinách, jednoducho škola, tá je druhoradá, tá má byť nápomocná. Mali sme tu dvojkoľajný systém vo výchove. Jedným smerom vychovávali v nedávnej minulosti mnohé rodiny a mnohí rodičia išli jedným smerom, škola hovorila čosi úplne iné. Rovnako aj zavedením tohto zákona by sme takúto v mnohých rodinách takúto dvojkoľajnosť tuná zavádzali. A presne tak. Cirkevné školy, rafinovane, ja to beriem takto, že sú rafinovane vynechané tu z toho, aj keď sa to takými medovými motúzikmi tuná prezentuje, že to v podstate, že je väčší predpoklad teda v tých rodinách kresťanských a s kresťanskými hodnotami budú vychovávať tie deti ako v tých štátnych školách. Ale všetky deti sú naše. Rovnako deti v štátnych školách, jak aj v cirkevných školách. A treba tu pristupovať k tomu rovnocenne. Presne aj kolega to spomenul. Cirkevné školy nemáme v každej obci a nemáme v každom meste. A tam, kde nie je cirkevná škola, je len štátna škola. Aj mne ako poslancovi Národnej rady záleží na všetkých deťoch. Aj na deťoch, ktoré navštevujú štátne školy. Čo sa týka možno toho, čo v rámci rozpravy tuná zaznelo o nejakých tých internátnych školách. Však pán minister to tu spomínal, že v podstate ak teda internáte školy by tu boli, tak na báze dobrovoľnosti. Nie na báze povinnosti. A s tým súhlasím a s tým sa stotožňujem, pretože prečo by sme nútili istú časť alebo aj všetkých obyvateľov, že je to čosi povinné. S tým nesúhlasím. A keď by sme možno tie internátne školy chceli operovať tým, ako si to, kolegyňa, tuná odprezentovala, že mať vlastnú posteľ, mať sa čím prikryť, mať teplú vodu, splachovací záchod, možno základné hygienické potreby. Ja môžem povedať, že generácia našich rodičov takmer nič z toho nemala. Ešte aj tú posteľ, ktorú mali, mali možno jednu a bolo tam dvanásť detí. A spávalo sa aj na truhlici, na lavici. Každý mal kdesi nejaký kút. Tvojou prikrývkou nebola perina, ako je dnes, ale bol to možno kabát alebo kožuch starého otca. Kde bol splachovací záchod, keď to boli latríny a drevenice? To je naša krajina. To je naša krajina. A to neni všetko, ak by sme my teraz chceli a týmto operovať, že toto je dôvod na to, aby tie deti boli v internátnych školách. Rómska kultúra je špecifická a aj Rómovia sú špecifickí. Možno, že to, čo je pre niekoho z nás alebo možno aj pre teba to, čo ty považuješ za nekultúrne, pre nich je to kultúrne a pre nich je to štandard a pre nich je to životný štýl. Nerobme to a nevnucujme iným ten svoj názor. Nevieme byť ani my tolerantní tuná v Národnej rade možno aj voči tým názorom, ktoré tuná sú, aj tie slovné prestrelky, ale pokiaľ Národná rada je v podstate na to, aby tu sa diskutovalo, aby sa tuná viedla rozprava, nemusíme s tými názormi všetkými súhlasiť toho rečníka, ale myslím si, že mali by sme si zachovať tú úctu a rešpekt vzájomne voči sebe. Ja len toľko, ďakujem.