J. Brocka, poslanec: (2005-02-02):
Dámy a páni, zákon poskytuje nové možnosti, ale je diskutabilné, nakoľko vytvára podmienky pre ich realizáciu v praxi. V tejto chvíli neviem s istotou povedať, či na základe zákona na Slovensku začne reálne fungovať terénna práca sociálna a sanácia rodín v kríze tak, aby sme pristúpili k vyňatiu dieťaťa z rodiny až po vyčerpaní všetkých možností. Hovoril som o tom aj pri rokovaní o štátnom rozpočte, o štátnom rozpočte na rok 2005. Ako sa v poslednom roku zvýšil počet detí v detských domovoch, pretože sa rozpadla rodina alebo neplnila svoje základné funkcie najmä zo sociálnych dôvodov. Je priam tragikomické, že štát mesačne vynakladá veľké tisíce korún v detských domovoch, na jedno dieťa 15, možno 18, možno 20 000 korún po tom, čo nenašiel pár tisíc korún na uhlie, aby v takejto rodine mohli v zime kúriť a mali teplú vodu. I v návrhu zákona navrhnuté finančné opatrenia na podporu úpravy rodinných pomerov dieťaťa považujem za nedostatočné, tak ako sú uvedené v § 64, dve opatrenia, príspevok na dopravu a príspevok na stravu. Príspevok na dopravu, ak otec alebo rodič chce navštíviť dieťa v detskom domove, tak obec mu môže, môže, zdôrazňujem, prispieť na náklady spojené s dopravou. Koľko? Príspevok na stravu. Príspevok na stravu je príspevok dieťaťu, ktoré chce z detského domova navštíviť svojho rodiča, tak dostane príspevok na stravu vo výške jeho stravnej jednotky v detskom domove. Toto sú všetky opatrenia sociálnoprávnej ochrany finančného charakteru. Tiež neviem s istotou povedať, či na základe prijatia zákona v tejto podobe budeme schopní ponúkať dostatočné množstvo prevenčných programov pre rodiny v počiatku krízy. Pri prevencii by som sa na pár slov zastavil. V celom zákone sú prevencii venované § 10 a § 11. Celá prvá hlava druhej časti, to sú § 10 a § 11. Celý názov tejto hlavy znie: Opatrenia sociálnoprávnej ochrany detí a sociálnej kurately na predchádzanie vzniku krízových situácií v rodine a na obmedzenie a odstraňovanie negatívnych vplyvov. Tie opatrenia, zacitujem z toho § 10, sú najmä organizovanie programov, tréningov zameraných na podporu plnenia rodičovských práv a povinností, plnenia funkcií rodiny, na utváranie a upevňovanie vzťahov medzi manželmi, medzi rodičmi a deťmi, rozvoj schopností riešiť problémové situácie a adaptovať sa na nové situácie, b) organizovanie programov a aktivít zameraných na predchádzanie sociálnopatologickým javom; c) sprostredkovanie kultúrnych, záujmových a iných aktivít zameraných na podporu vhodného využívania voľného času detí. Tie opatrenia sú dosť všeobecné, v zákone sa nehovorí, čo sú krízové situácie v rodinách, ani to, čo sú negatívne vplyvy na rodinu. Môžeme ich len dedukovať z návrhu týchto opatrení. Ja si myslím, že krízové situácie v rodine vznikajú vtedy, keď sa z nej vytratí pohoda, bezpečie, sociálne istoty, harmónia, vzájomná úcta a láska. A k tomu dochádza z rôznych príčin, nielen stratou zamestnania živiteľa rodiny, ale aj narušením vzájomných vzťahov, napríklad z nezvládnutia úlohy manžela, rodiča, dieťaťa, ale tiež narušením vzájomných vzťahov v rodine pôsobením vonkajšieho prostredia, keď sa priamo či nepriamo útočí na inštitúciu rodiny, keď sa relativizujú základné hodnoty, na ktorých je rodina založená. Násilie v rodine či manželská nevera sú často len dôsledky toho, že sa z rodiny vytratili hodnoty ako láska, vernosť, vzájomná úcta a zodpovednosť. Preto som rád, že v zákone o rodine sme prednedávnom nevyhodili jednu z tých staromódnych povinností, že manželia sú povinní žiť spolu a byť si verní. Myslím si, že všeobecne sa v dnešnej rodine nežije ľahko, že to má ťažké a že dnešná moderná doba, kultúra, najmä médiá jej to nijako neuľahčujú. Preto som tiež rád, že tento zákon spolu so zákonom o rodine chce rodinám pomôcť. Čo považujem za dostatočné, ale v zákone je tiež, že úlohu vypracúvať analýzy nepriaznivých vplyvov pôsobiacich na deti a rodiny a vývojových trendov sociálnopatologických javov, že túto povinnosť majú iba vyššie územné celky a nikto iný v zákone. Myslím si, že je to povinnosť najmä štátneho ústredného orgánu - ministerstva - a ďalších subjektov sociálnoprávnej ochrany, najmä ústredia práce, sociálnych vecí a rodiny. Neviem tiež posúdiť po preštudovaní tohto vládneho návrhu zákona, do akej miery sa rozšíri počet detí v pestúnskej starostlivosti na úkor počtu detí v domovoch, to, čo si - predpokladám - všetci želáme. Či sa posilní podpora a postavenie náhradných rodín, to je to, čo chceme. Či deti do troch rokov budú v inštitucionálnej starostlivosti maximálne tri mesiace, tak ako je to štandardom v zahraničí. Či sa detský domov stane prechodným riešením pre deti v krízovej situácii, tak ako je nemocnica riešením pre akútne chorých. Či dieťa neuviazne zbytočne v systéme na základe privysokej administrácie procesu. Či jednotlivé zložky zareagujú dostatočne operatívne a citlivo na individuálnosť situácie. Či financovanie poradenstva ambulantných služieb bude uprednostnené pred inštitucionálnou starostlivosťou. A v neposlednom rade, či financovanie neštátnych zariadení bude rovnocenné so štátnymi. Mám aj ďalšie pripomienky, ale tu v prvom čítaní by som si dovolil spomenúť aspoň zo dve - tri. Zákon na jednej strane deklaruje prioritu života dieťaťa v rodine, biologickej alebo náhradnej. Z toho vyplýva vysoká potreba sanácie terénnej sociálnej práce, krízovej intervencie, ktorú bude problém naplniť pri zachovaní súčasnej dvojkoľajnosti samosprávy a štátnej správy v sociálnoprávnej ochrane. Inovatívny prvok v zákone, pretransformovanie súčasných detských domovov starajúcich sa o deti do troch rokov na sieť profesionálnych rodín bude klásť vysoké nároky na prácu s pôvodnou biologickou rodinou a na rozvoj náhradného rodičovstva. V súčasnom štátnom systéme nie je možné tieto činnosti realizovať vzhľadom na nedostatočný personálny potenciál a vzhľadom na to, že tieto činnosti sú často nezlučiteľné s rozhodovacou a kontrolnou činnosťou, ktorej nositeľom je štát. Zákon predpokladá, že tieto opatrenia bude koordinovať orgán sociálnoprávnej ochrany, čiastočne ich vykonávať a predovšetkým bude využívať spoluprácu ďalších subjektov, t. j. obcí, vúcok a akreditovaných subjektov, ktoré môžu zriaďovať širokú škálu zariadení ambulantnej, prechodnej aj pobytovej formy a vytvárať podmienky pri opatreniach v sociálnoprávnej ochrane. Z toho vyplýva, že financovanie poradenstva a služieb zameraných na sanáciu rodiny, ktoré tu doteraz nemáme, alebo len v obmedzenej miere, je závislé od vyšších územných celkov a obcí. Keďže v rámci fiškálnej decentralizácie na tieto subjekty neprešli financie za túto oblasť, ťažko sa dá očakávať, že budú v tejto oblasti aktívni. Aj terajší stav to len potvrdzuje, keď vyššie územné celky odmietajú financovať poradenstvo s odôvodnením, že nemajú dostatok financií a z hľadiska ich zodpovednosti sú pre nich prioritné iné oblasti. Z uvedeného je zrejmé, že zákon na jednej strane vytvára možnosti na vznik širokej škály poradenstva a služieb poskytovaných rôznymi subjektami, na druhej strane ich fungovanie z finančného hľadiska v skutočnosti nezabezpečuje. Dámy a páni, sú určite aj ďalšie pripomienky k tomuto vládnemu návrhu zákona, ja som sa obmedzil iba na niektoré a v druhom čítaní sa ich budem usilovať premeniť na konkrétne pozmeňujúce návrhy. Napriek všetkému, čo som povedal, odporúčam, aby ste návrh zákona posunuli do druhého čítania, pretože bude priestor na to, aby sme ho urobili lepším. Ďakujem za vašu pozornosť.