Horecký, Ján, poslanec NR SR (2024-01-25):
Pán predsedajúci, ďakujem za slovo. Dámy a páni, vopred sa ospravedlňujem, ak by som sa niekoho nechtiac v tomto svojom príhovore dotkol. Ubezpečujem vás, že to nemám v úmysle, ale tak, ako to zaznelo, už som mal toto slovo prichystané vopred, tiež som spal necelé dve hodiny, ako viacerí z vás, a do tejto chvíle som si pripravoval tento príspevok. Nuž a teraz chcem prehovoriť v prvom čítaní k návrhu vládneho zákona, k Trestnému zákonu, pretože vládna koalícia nám určila, koľko môžeme hovoriť ako opozícia. A ja sa chcem teraz tak odvážne v politickom kontexte vyjadriť, kým ešte nám nie je určené, s nadsázkou, čo môžeme hovoriť alebo nebodaj čo si môžeme myslieť či čomu veriť. V decembri v roku 1980 Štátna bezpečnosť nútila ku spolupráci tajne vysväteného kňaza Přemysla Coufala, ktorý pôsobil v podzemnej cirkvi. Keď túto spoluprácu odmietol, bol obvinený z protištátnej činnosti. Rámcom obvinenia bolo, že je kuriérom medzi domácou podzemnou cirkvou a zahraničnou cirkevnou emigráciou, čím porušuje zákony vtedajšej Československej socialistickej republiky. ŠtB žiadala Coufala, aby im uviedol jeho kontakty s Vatikánom. Bol 24 hodín denne sledovaný. 22. januára 1981 bol v jeho byte v Bratislave zastavený prívod elektrickej energie a na druhý deň ho videli svedkovia naposledy živého. Keďže Coufal neprišiel do práce, jeho byt násilne otvorila polícia, teda Verejná bezpečnosť, a našla tam neporiadok, krv na zemi a umučené Coufalovo telo. Susedia neskôr vypovedali, že po tom, ako polícia našla Coufalovo telo, prišli v noci do jeho bytu traja eštebáci, poupratovali byt a zničili stopy. Jeho násilná smrť sa nikdy nevyšetrila, neobjasnila. Pán premiér Robert Fico sa v stredu 10. januára išiel na cintorín do bratislavskej Dúbravky pokloniť spolu s tu prítomným pánom podpredsedom Národnej rady Slovenskej republiky Andrejom Dankom, teraz už s pánom podpredsedom NR SR Ľubošom Blahom k hrobu Gustáva Husáka, generálneho tajomníka Komunistickej strany Československa a prezidenta Československej socialistickej republiky. Práve v čase, keď mal výročie narodenia Přemysl Coufal, ktorý sa narodil 9. januára 1932. Bývalý pán prezident Gustáv Husák sa totiž narodil 10. januára 1913, takže naši ústavní činitelia si prišli uctiť jeho výročie. Nemám pozíciu ani ambíciu nejako morálne alebo vecne vynášať súdy nad bývalým prezidentom Československej socialistickej republiky Gustávom Husákom, ale pozorne vnímam, podobne ako päť miliónov občanov tejto krajiny, gestá, postoje a symboly, ktoré ústavní činitelia, vláda, poslanci, verejní činitelia robíme a tým nastavujeme a formujeme kultúru a hodnoty v tejto krajine. Rozprávame sa o uctení si výročia politika zodpovedného za prenasledovanie politických oponentov počas sedemdesiatych a osemdesiatych rokov. Takzvaná normalizácia, teda prenasledovanie politických oponentov, cenzúra a podobne, sa pravdaže diala pod dirigentskou taktovkou Sovietskeho zväzu. Ani jeden z nich si ale nevšimol ani nijako neuctil výročie zavraždeného Přemysla Coufala, ktorý bol obeťou husákovského režimu. Týmto dali podľa mňa najvyšší ústavní činitelia jasne najavo, aká je ich politická orientácia alebo teda aspoň sympatie. Nie smerom k parlamentnej demokracii, ale nostalgia a sentiment k sovietskemu systému komunistickej totalitnej autokracie, kde sa aj taká osobná vec, ako je viera a príslušnosť k cirkvi, musela tajiť. A prepáčte mi, ale presne takéto znaky, presne takéto konotácie vyvoláva súčasná vládna kola... koalícia pri riešení systému prokuratúry na Slovensku. Naozaj to tak na mňa pôsobí. S určitou nadsázkou môžeme povedať, že na Slovensku napriek mnohým kritikám funguje sovietsky model prokuratúry. Ide o tzv. Vyšinského model, ktorý mal slúžiť na likvidáciu politických protivníkov. Dodnes na Slovensku funguje prokuratúra ako monokratický systém s vrcholným predstaviteľom, generálnym prokurátorom. Bola vybudovaná ako monokratický a centralistický orgán, ktorý sám seba spravuje. Toto som počul ako jeden z argumentov pri rušení Úradu špeciálnej prokuratúry, že ona sama seba tiež kontroluje a spravuje. Obhospodaruje aj riadi a ktorý vylučuje akýkoľvek zásah zvonku. Funguje ako štát v štáte a nepôsobí len v oblasti vymáhania trestnoprávnej zodpovednosti. Ide aj o rozhodnutia prokuratúry o tom, že sa nepodá obžaloba, takže vznesené obvinenie nepreskúmava žiadny súd. Jej konania a závery nemajú verejnú alebo inštitucionálnu kontrolu. Pre právny štát je mnoho väčšou zárukou normálneho fungovania nemať to, čo máme teraz my – prokuratúru s hierarchickou štruktúrou, ktorú zhora ovláda jediný človek, a tým pádom je veľmi citlivá na to, ako, akým, čo ten človek robí a kým on je. A tohto človeka, to sme už zažili, môže zas ovládať ktokoľvek cudzí či domáci, prepáčte, aj skorumpovaná vláda, mafia či oligarchovia. Kozmetickou úpravou v čase, keď silnela kritika na pôsobenie prokuratúry, bolo vytvorenie špeciálnej prokuratúry. Áno, môžeme sa na špeciálnu prokuratúru pozerať ako na kozmetickú opravu systému prokuratúry. Ale na druhej strane funguje už 20 rokov. Pod vedením Dušana Kováčika síce jej hlavnou črtou bola nečinnosť, ale bol to krok ku korekcii absolútnej moci jedného človeka. Zrejme preto ju súčasná vládna koalícia potrebuje či chce za každú cenu zrušiť, nech nič nekazí kontrolu podobnú sovietskemu modelu. Nech sa generálny prokurátor stane opäť tým najmocnejším vládcom v centralizovanom monokratickom systéme, pričom, samozrejme, je čo naprávať – vzťah špeciálnej prokuratúry a Generálnej prokuratúry, samotný Trestný zákon. Preto aj po dvoch rokoch prípravy a spolupráce s odborníkmi, so sudcovským stavom, s prokurátormi, s advokátmi prišiel exminister Viliam Karas s návrhom novely Trestného zákona. Naozaj nič nie je čiernobiele. Nedávno som sám úprimne ďakoval súčasnému generálnemu prokurátorovi pánovi Marošovi Žilinkovi, a činím tak opäť aj z tohto miesta pri tejto príležitosti, za jeho ním predloženú správu o kontrolných zisteniach netrestného útvaru Generálnej prokuratúry v reedukačných centrách. 	Váha Generálnej prokuratúry, slová generálneho prokurátora je totiž v našej krajine, dovolím si povedať, žiaľ, mnohonásobne vyššia ako akéhokoľvek ministra školstva, či už súčasného, alebo bývalého. Avšak súčasný generálny prokurátor Maroš Žilinka si tiež možno neuvedomil, že svojou návštevou sovietskej prokuratúry 12. januára 2022, kedy sa zúčastnil osláv 300-ročného výročia ruskej a neskôr sovietskej prokuratúry, tiež vyslal signál. V Moskve sa vzdával hold prokuratúre, ktorá stála za mnohými vykonštruovanými procesmi. Bol to hold Vyšinského systému na čo najjednoduchšou, najjednoduchšiu obžalobu a odsúdenie politických protivníkov. Oslava 300 rokov zneužívania práva, kvôli ktorému boli stovky mŕtvych vo väzniciach, stovky odsúdených len preto, že mali iný názor. Najznámejším prípadom v súčasnosti je Alexej Navaľnyj. Touto návštevou generálny prokurátor chtiac-nechtiac vyslal tento signál pozitívneho postoja k autokracii sovietskeho typu skôr než k parlamentnej demokracii. Je to prejav ideovej blízkosti, ktorá tak súzvučí aj so súčasným naším pánom premiérom Robertom Ficom a ostatnými vrcholnými ústavnými činiteľmi súčasnej vládnej koalície, ktorí radšej oslavujú Gustáva Husáka či Che Guevaru než obete komunistického režimu. Že teda ak sa zruší špeciálna prokuratúra, nebudú sa potom zrejme ani obviňovať, obžalovať či odsudzovať ľudia, ktorí môžu byť blízki vládnej koalícii. Ja nebudem nikoho menovať, budem ctiť zásadu prezumpcie neviny. Avšak trvám na tom ako každý súdny človek a určite deklarovať, samozrejme, bude každý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky, že žiadne meno ani skupina ľudí nesmie byť nedotknuteľná a nad zákon. Nie je prípustné, že sa bude zaručovať beztrestnosť „našich ľudí“ a znovu sa v rámci nich uplatní spôsob „skutok sa nestal“. Podľa Stanislava Jakubčíka, predsedu rady prokurátorov, teda najvyššieho výkonného orgánu samosprávy prokurátorov a trestného prokurátora pôsobiaceho na Krajskej prokuratúre v Žiline, zrušenie špeciálnej prokuratúry by znamenalo, že výkon dozoru a zastupovanie pred súdom prejde z Úradu špeciálnej prokuratúry na jednotlivých prokurátorov krajských prokuratúr. To znamená, že približne 1 300 trestných vecí, ktoré sú na špeciálnej prokuratúre v rôznom štádiu konania, by sa zrazu dalo do pohybu. Vieme, že niektoré z nich, tie spisy majú aj tisíc strán. Pozrime sa ešte aspoň zbežne na predkladanú vládnu novelu, bližšie sa jej budeme venovať, samozrejme, v druhom čítaní. Podľa toho istého Stanislava Jakubčíka novela Trestného zákona bude mať z hľadiska fungovania trestného systému ešte väčší a negatívnejší vplyv než zrušenie Úradu špeciálnej prokuratúry. Najväčší problém novely vidí v dramatickom znižovaní trestných sadzieb v spojení s hranicou výšky škody ako kvalifikačného momentu, ktorý sa dramaticky zvyšuje, a to všetko ešte zhoršuje skrátenie premlčacích lehôt trestného stíhania. I podľa bývalého ministra spravodlivosti Viliama Karasa tento vládny návrh devalvuje postih korupcie, ale aj iných majetkových ekonomických trestných činov závažného charakteru. Karas tvrdí, že je dokonca horší než Mečiarove amnestie, pretože tie mali dosah na niekoľko ľudí, no návrh vládnej koalície zasiahne tisícky spisov a ľudí. Podľa neho je to až na hrane ohrozenia vnútornej bezpečnosti krajiny. Viackrát som počul zo všetkých strán aj z vládnej koalície odkazy práve na Karasovu novelu, no pán exminister Viliam Karas sa ostro dištancoval voči tvrdeniu, že podoba tohto návrhu zákona vládneho vychádza z jeho návrhu, ako ho vypracoval s tímom odborníkov. Predkladaná novela totiž rieši len zásadné, radikálne, drastické znižovanie trestov a premlčacie lehoty, mnohokrát aj nelogicky. Za opakovanú krádež vína má byť väzenie, za krádež auta do 35-tisíc euro, čo pre väčšinu obyvateľov Slovenska je už hranica luxusného vozu, je najpravdepodobnejšia podmienka. V kombinácií s radikálnym zvýšením hraníc škody a premlčaním to spôsobuje koktail, o ktorom nevieme, čo spôsobí na Slovensku. Takáto dosahová štúdia, pokiaľ viem, ani neexistuje a ani ministerstvo si to nevie predstaviť. Spôsob, akým novela pristupuje k trestaniu korupcie, nedáva signál verejnosti, že korupcia je niečo, s čím má mať krajina problém, že je to otrava spoločnosti, ktorá rozkladá právny štát a krajinu ako takú. Potreba úpravy trestných sadzieb tu síce a samozrejme je, prejavujú sa v nej tendencie... radikálne zníži... tu síce už dlhodobo je, ale zníženie vo vládnej novele ide až nad primeranú hranicu na túto dobu, čas a priestor, kde žijeme, ako aj na kultúrno-sociálne pomery, v ktorých sa republika nachádza. Navyše nebude mať preventívny charakter. Súčasťou modernizácie trestného práva, na ktoré sa predkladaná novela odvoláva, je aj to, že sa prestaneme pozerať len na páchateľa, ale aj na poškodeného. A čo chce ten? Najmä to, aby sa zistilo, kto spáchal trestný čin, kto mu ublížil a aby sa mu zjednala náprava. Ale ak sa skrátia premlčacie lehoty, mnohí poškodení sa jednoducho nedostanú ani len k informácii, kto ten trestný čin spáchal. Tisícky konaní sa môžu zastaviť. Áno, odborníci sa zhodujú v názore, že je potrebná modernizácia trestnej politiky i podľa vzoru iných krajín, čo sa tvrdí aj v rámci tejto novely, ale v skutkovej, meritórnej rovine to táto novela neprináša. Modernizovať znamená ukladať trest na mieru, uložiť ho tak, aby zabolel, aby si ten páchateľ druhýkrát rozmyslel, či ten skutok spácha. Lenže v tejto novele nenastavujeme dostatok nástrojov, aby sa tak dialo. Novela navyše nerieši systémové a organizačno-technické problémy, čo spôsobí, že aj keď sudca bude chcieť uložiť trest a bude chcieť páchateľa efektívne potrestať, nemusí mať na to nástroj, infraštruktúru, aby tak urobil. Z trestu domáceho väzenia máme dnes mantru. A novela ho veľmi propaguje, ale s domácim väzením je spojených veľa organizačno-technických problémov, o ktorých v súčasnosti v podstate verejnosť ani netuší, ale aj odborníci netušia, ako sa budú riešiť. Štát bude mať s týmto ešte veľa práce, aby sa na to pripravil, preto je paradox, že sa rozprávame o novele Trestného zákona v skrátenom legislatívnom konaní. Dámy a páni, nespochybňujem legitimitu vašej vlády, tým myslím vás vo vládnej koalícii. Vážim si slobodné voľby a aj váš mandát, no vyhrať voľby neznamená vlastniť pravdu a krajinu. Nesmie platiť vyhraj voľby a môžeš všetko . V týchto týždňoch parlamentnú demokraciu, prepáčte, len predstierate. Nefunguje riadne. Zato však nejdeme, dúfam, rozpustiť parlament a zrušiť parlamentnú demokraciu. Podobne Úrad špeciálnej prokuratúry, ktorá naozaj potrebuje, ktorej sa naozaj potrebujeme venovať a upraviť vzťah medzi Úradom špeciálnej prokuratúry a Generálnou prokuratúrou a taktiež medzi jednotlivými zložkami vyšetrovateľov a polície, aby sme sa vyhli individuálnym... znížili pravdepodobnosť individuálnych zlyhaní a toho, čoho sme boli svedkom v minulosti, čo sme nazývali vojna v polícii. Pripúšťame, nieže pripúšťame, vieme, že sa treba tejto téme venovať a že sa jej treba venovať priere... konsenzuálne naprieč všetkým, celému politickému spektru a tiež so všetkými odborníkmi, ktorých sa to týka. No nie takto účelovo. Preto tak ako nejdeme rušiť demokraciu, nebúrame štát, pretože máme skúsenosť z týchto týždňov, že parlamentná demokracia ťažko povedať, že by... jednoducho nefunguje tak, ako by mala, tak podobne je nezmyslom rušiť Úrad špeciálnej prokuratúry, ktorá síce s nejakými povedzme chybami, no vykazuje pozitívne výsledky už vyše 20 rokov. A chceme to dokonca urobiť, teda vy to chcete urobiť v skrátenom legislatívnom konaní, na ktoré nie sú žiadne zákonné dôvody. Ak ale ideme uvažovať o zmene prokuratúry, uvažujme skôr o zlepšení systému celej prokuratúry a nie o zrušení jednej jej celej časti, ktorá sa začala vymykať pravidlám prokuratúry sovietskeho typu. Pravdaže, táto zmena sa musí udiať po dôkladnej analýze a po diskusiách s odborníkmi i so širokou verejnosťou tak, ako to vytrvalo stále pripomíname, ako vás to žiadame a zároveň vám to ponúkame. Ďakujem, pán predsedajúci, skončil som. (Potlesk.)