I. Radičová, poslankyňa: (2007-02-02):
Chcem podčiarknuť a zdôrazniť, že prvé spochybnenie a náznak úvah na zmeny v dôchodkovom systéme odzneli v tejto snemovni z úst ministerky práce, sociálnych vecí a rodiny pri jej vyjadrení k programovému vyhláseniu vlády, keď skonštatovala, že žiaden demografický problém nie je, a preto nevidí dôvod (aby sme alebo ho preháňame, nie je taký vážny) a nevidí dôvod, aby toto bola príčina nejakých vážnych zmien v dôchodkovom systéme. Ja nemôžem nezačať inak ako vážnou konštatáciou reálnej situácie a troch trendov, ktorými sme svedkami a v ktorých žijeme. Lebo to nie je len problém demografie a zníženej pôrodnosti. Oveľa výraznejšie sa na rozložení v spoločnosti podpisuje predlžujúce sa obdobie vzdelávania, pretože potrebujeme kvalifikovanejšiu a kvalitnejšie pripravenú nielen pracovnú silu, ale aj občana a oveľa výraznejší dopad má predlžovanie dĺžky života. A to je významne pozitívny trend, pretože pod tento sa, samozrejme, podpisujú významné výsledky v oblasti zdravotníctva aj nové technológie, aj nová lieková politika, ale spolu tieto tri zmeny tvoria vážnu nerovnováhu v spoločnosti z hľadiska zastúpenia tých, ktorí sú v produktívnom veku, a tých, ktorí nám odchádzajú do dôchodku. Toto spôsobuje tlak na verejné financie. Toto spôsobuje tlak na zmeny a úvahy o zabezpečení, dôstojnom zabezpečení ľudí na dôchodku. Problém tu je a vážny a bude sa stupňovať. Riešiť máme dva súbežné tlaky. Máme stále väčší počet ľudí v dôchodkovom veku a dlhší čas a zároveň je tu tlak na zvyšovanie výšky ich dôchodkov, čo je prirodzené. Tieto dva tlaky súbežne naozaj spôsobujú vážne deficity vo verejných financiách. Kde však brať zdroje? To je asi základná otázka. Nad tou sa zamýšľame, tú hľadáme. Dnes si to platí občan sám. Ako to neplatí žiaden štát ani nikto iný, občan si to platí sám svojimi príspevkami do tzv. priebežného systému dnes už vo výške 22,75 %, nezabúdajme na percentá do rezervného fondu, a ten, ktorý je v dvojpilierovom systéme 13,75 % do priebežného plus 9 do toho tzv. sporivého. Cesta zvyšovania zdrojov cez zvyšovanie odvodov je nemožná. Zároveň konštatujeme, že odvody sú už dnes príliš vysoké, že to je aj jednou z bŕzd vytvárania nových pracovných miest, zvyšovania zamestnanosti a podobne, naozaj z hľadiska odvodového zaťaženia patríme k tým krajinám, ktoré ho má jedno z najvyšších. Čiže toto riešenie z hľadiska občana je nepriechodné. Druhé riešenie z hľadiska zdrojov – cesta zmena parametrov v rámci priebežného systému. Veľa sa o tom diskutuje aj sa pristúpilo k prvému zvýšeniu odchodu veku do dôchodku a viacerým zmenám v tzv. parametroch a v nastavení. Faktom je, že toto je rozhodnutie z hľadiska občana, ktoré je ťažko priechodné, priam si dovolím povedať, že vláda potrebuje veľkú silu, veľkú odvahu, aby vôbec túto tému otvárala. Tretia možnosť, ktorá tu existuje, no je, samozrejme, v kapitalizácii existujúcich zdrojov. Teda nie okamžitá spotreba, ale odloženie spotreby. Tu sa môžeme začať zhovárať o tom, akým spôsobom odkladať spotrebu, akým spôsobom vytvárať výnosy z existujúcich finančných zdrojov. Teda aby peniaze nestrácali na hodnote, ale aby peniaze získavali na hodnote. Všetky tieto riešenia sú ale z ríše dovnútra systému a čokoľvek v ňom urobíme nemôžem nazvať inak ako presýpacími hodinami. Nedovedú a neprinesú žiadne výrazné efekty. Pokúsim sa to zdôvodniť a zargumentovať. Keď hovoríme o občanoch, a hovoríme o tých, ktorí sú dnes v dôchodku alebo v blízkom čase vstúpia do dôchodku, a hovoríme, samozrejme, o občanoch, ktorých sa dôchodok len týka a bude týkať v budúcnosti, potom musíme naozaj prijať rozhodnutie, kde nevytvoríme ani jednu z týchto cieľových skupín ako ukrivdenú, ani jednu. Sú zhruba rovnako početne veľké, ale aktuálnosť dneška je tlakom na rozhodovanie hlavne moci a politikov a často pod aktuálnosťou dneška potláčame do úzadia problémy budúcnosti. Ak totiž budeme rozhodovať a riešiť daný problém, opakujem, len zvnútra systému, napríklad spôsobom zmeny pomeru percent v priebežnom a sporivom pilieri, neprinesie to pre občanov žiaden efekt, ani pre jedného, ani pre súčasných dôchodcov, ani pre budúcich. Z jednoduchého dôvodu. Ja síce momentálne tam dám o nejaké zdroje viac, ale ja musím aj väčšou náhradou za dôchodok dôchodcov, ktorých v tom systéme budem mať, vyplácať. Nič nezískavam, vôbec nič z hľadiska občana. Druhé riešenie – dobrovoľnosť. Opäť tie isté presýpacie hodiny. Ak do systému priebežného dnes presuniem viac tých, ktorí vkladajú a platia príspevky do priebežného systému, samozrejme, že i väčší počet budem musieť len a len z tohto systému vyplácať. Opäť z hľadiska občana a výšky jeho dôchodku vôbec nič neriešim. Ak sa rozhodnem, že ponechám rovnaké zastúpenie percent pre priebežný a povinný pilier a budem garantovať postupný presun na vlastne trojpilierový systém, tak sa mi postupne oslabuje tlak na prvý priebežný systém a financovanie tohto piliera. Logicky budem tam mať stále menej dôchodcov. Ak to neurobím, my budeme mať realitu dvoch kategórií dôchodcov. Jedných, ktorých budeme mať stále len a len v priebežnom, a druhých, ktorých budeme mať dvojpilierových. A sústavne budeme riešiť, už nie tému staro- a novodôchodcovia, ale priebežní a sporiví dôchodcovia a budeme sa snažiť dorovnávať, naprávať, balansovať. Takýto postup nie je, opakujem, ústretový žiadnej cieľovej skupine, žiadnemu občanovi ani jednému dôchodcovi. Prečo dnes priebežný systém okrem tých trendov a faktorov, ktoré som spomenula, naďalej naozaj nie je únosný? Vkladáme do systému, každý si zaplatí 22,75 %, ale miera náhrady už dnes sa blíži k 50 %. Ten rozdiel, ten rozdiel je nutné dofinancovať. Ak máme víziu a všetci chceme mieru náhrady navyše ešte zvyšovať, tie nožnice sa nám ešte viac otvoria a vytvoríme ešte väčší tlak na verejné financie a deficit bude len a len rásť. Každý predsa pozná jednoduchú matematiku. Ak si mesačne 20 rokov platím tisícku na dôchodok a v dôchodku si ho 10 rokov idem vyberať, sám som si tam odložil 2-tis. Sk. Minimálny dôchodok dnes pritom už vyzerá úplne inak. Preto solidarizujeme, áno, prerozdeľujeme a vždy solidarizovať musíme v danom systéme, ale celý ten systém je postavený na princípe, že potrebujem mať vždy rovnováhu medzi počtom, ktorí platia, a počtom, ktorí zo systému dostávajú financie alebo rovnováhu v dĺžke platenia a v dĺžke poberania dôchodkov. Ani jedna z týchto téz neplatí, preto sa dnes otvorila téma neudržateľnosti tohto princípu dôchodkového systému a všetky krajiny hľadajú spôsob, čím a ako ho nahradiť. My sme ho nahradili systémom trojpilierového zabezpečenia, presne nastavili podmienky a garancie vyplácania dôchodkov z tohto systému. Dámy a páni, veď každý jeden dôchodca je aj v priebežnom systéme, i ten, ktorý bude v sporivom pilieri, preto vety typu, „že podceňujeme váhu prvého piliera, že podceňujeme priebežný systém“ neobstoja, pretože to by zrútilo i druhý pilier. Opakujem, sú len dva typy dôchodcov pre budúcnosť, tí, ktorí sú len v priebežnom, a tí, ktorí sú aj v priebežnom, aj v sporivom. Ale len a len v sporivom nejestvuje. Hovoriť v tomto prípade o privatizácii reformy z tohto pohľadu naozaj neobstojí, to sú verejné financie už z toho dôvodu, že síce sú na individuálnych účtoch tých, ktorí si ich platia, ale s presne určeným účelom  – krytie dôchodkov, na nič iné nemôžu byť použité. To je verejný záujem a verejná definícia týchto peňazí. Nedá mi ešte nepovedať a zdôrazniť, k čomu vlastne, aké efekty priniesla doteraz dôchodková reforma. A budem citovať. Už tu odznelo množstvo citátov, ja zacitujem správu, ktorú uverejnila Česká tlačová kancelária, a je to správa z hodnotenia Európskej komisie, takže dovoľte, je stručná, naozaj mi ju prečítať. „Brusel. Členské štáty Európskej únie by mali v strednodobom horizonte vyvážiť svoje rozpočty tak, aby zneškodnili časovanú bombu dôchodkových systémov, ktoré ohrozuje starnutie populácie,“ upozornila vo svojej správe Európska komisia. Ako ďalej uviedla, „verejným financiám 6 krajín – Českej republike, Maďarska, Slovinska, Portugalska, Grécka a Cypru hrozia vysoké dlhodobé riziká buď kvôli tomu, že sú už teraz v zlom stave, alebo vzhľadom na starnutie populácie a absenciu dôchodkových reforiem“. Ďalej sa uvádza: „Slovensku sa darí lepšie. Brusel Slovensko zaradil do skupiny krajín so stredne rizikovým vývojom verejných financií. Lepšie hodnotenie než u spomínaných krajín je zapríčinené predovšetkým dôchodkovou reformou, ktorú prijala bývalá vláda“. Okrem týchto hodnotení a hľadaní členských krajín východísk z tej núdze, v ktorej sa ocitli, poviem na porovnanie len niekoľko čísiel. Pretože to, o čom sa celý čas rozprávame, je naozaj výška dôchodkov. Priemerný starobný dôchodok k 31. decembru 2003, teda z bývalého systému priebežného činil v súbehu 7 281 korún. Dva roky nato v decembri v súbehu 8 497 Sk. Minimálny dôchodkový príjem činil v roku 2003, keď bol jediným zdrojom príjmu po úprave a doplnení dávkou v hmotnej núdzi 4 630 korún, dnes solidarizujeme a najnižšia hranica je 5 060 Sk, ale dopĺňame až do dôchodku 6 747 Sk. A čo je najdôležitejšie. Ako priebežný systém riešil dostatok zdrojov na financovanie? No predsa tým, že okrem iného stanovil maximálnu výšku dôchodku. Bez ohľadu na to, koľko kto do systému prispieval, dostal strop. Ten strop v decembri 2003 mal v súbehu výšku 9 219 Sk. Chce mi niekto s vážnou tvárou povedať, že toto bol udržateľný systém? Pri tom tlaku na verejné financie? Pri tom tlaku absencie potenciálnych zdrojov? A tých trendoch, ktoré som vymenovala? Po dvoch rokoch reformy 29 % starobných dôchodcov dnes má dôchodok viac, ako je spomínaná maximálna hranica. A myslím si, vážené dámy a páni, že naším zadaním a úlohou je, aby toto percento každým rokom stúpalo. Ak je to v priemere ročne o 15 % viac, pokračujme v tomto trende a zvyšujme dôchodky. Neobstojí argument, že je to výsledok najvyšších dôchodkov kvôli zmene spôsobu výpočtu, pretože medián pri dôchodkovom rozložení činí tiež 8 400 Sk. My totiž tým, že sme zvýšili aj minimálne dôchodky, tak sme celé rozloženie dôchodkov posunuli do vyšších dôchodkových kategórií. Ak budú návrhy a opatrenia, s ktorými bude prichádzať táto vláda, jednoznačne smerovať k zvýšeniu dôchodkov občanov, my budeme prví, ktorí ich podporia a zahlasujú za ne. Ale žiadny zo spomínaných návrhov k tomuto nevedie a nemusí, naopak, neprináša pozitíva žiadnej z cieľových skupín. A ešte na záver jedna téma. Tu už naozaj odzneli rôzne typy, Dominik Tatarka tomu hovorí prekáračky. Je to roztomilý názov a ja si neskromne myslím, že by som mohla a mala možno na niektoré nie práve lichotivé vyjadrenia z úst premiéra vlády i zareagovať, ale nie je to môj spôsob a nie je to dôstojné. Takže ani nezareagujem. Ale musím pripomenúť, musím pripomenúť, že nedokážeme udržať dôchodkový systém priebežný ani sporivý bez dôvery občanov. Obidva sú postavené na dôvere občanov v tento systém. Veľká časť občanov si môže riešiť svoje dôchodkové zabezpečenie iným spôsobom. Sú tu alternatívy. Je to postavené na dôvere. Ak budeme vytvárať atmosféru neistoty, atmosféru spochybňovania, atmosféru naozaj nedôvery voči nastavenému systému, tak to ten systém aj zahubí. A to jeden i druhý. Viete, pol roka odznievajú vyjadrenia, a sú to naozaj citáty, z úst premiéra vlády, že nevidí inú cestu ako znížiť odvody do dôchodkových spoločností, že sú koaliční partneri, nie sú proti, aby sa penzijné odvody prerozdelili v prospech Sociálnej poisťovne a toto boli výroby v súvislosti s prerokovaním štátneho rozpočtu. A gradovalo to. Gradovalo. Od spochybnenia rozloženia cez vyjadrenia typu nenásytných gágorov, cez prirovnanie k nebankovým subjektom až po vyjadrenia, že celý systém je zlý. Nedávno je vyjadrenie v Slovenskom rozhlase. To sú vyjadrenia, kde sa vytvára neistota, ale návrhy, ktoré by mali riešiť ten zlý systém som zatiaľ nepočula. Pretože tie, ktoré aj zaznievajú, opakujem, problém neriešia, iba hromadia.  A pokiaľ sa týka záchrany toho systému z hľadiska bezpečnosti občanov. Zachraňujeme niečo, čo je garantované zákonom. A to, že je to zákonom garantované, je napísané vo vyhlásení vlády Slovenskej republiky z ostatného jej zasadnutia, kde konštatuje, že zákon zaručuje pravidlá obozretného podnikania dôchodcovských správcovských spoločností. To je konštatácia vlády. Ja nie celkom presne viem, o čom pán premiér teda hovorí. Ja vám ďakujem za pozornosť a prosím vás, aby ste podporili ochranu nastaveného systému. Ďakujem pekne. (Potlesk.)