Kaník, Ľudovít, poslanec NR SR (2013-05-23):
Ďakujem. Vážená pani podpredsedníčka, vážení kolegovia, kolegyne, vážený pán minister, stretávame sa tu na debate k tejto závažnej správe o závažnej skutočnosti alebo závažných skutočnostiach, nepriaznivých skutočnostiach, s ktorými na Slovensku už dlhé mesiace vláda neúspešne zápolí. Na Slovensku sme zažili rôzne prístupy k riešeniu problematiky nezamestnanosti. Rôzne prístupy k nej zažívame aj v Európe. Preto začal by som najmä tým, aby sme si tieto dva základné modely najprv popísali a na faktoch ukázali, ako fungujú, pretože debata o tomto skĺzava vždy do tvrdení, ktoré nie sú postavené na reálnych faktoch a ktoré sa opierajú viac o politické túžby alebo plány, alebo ideológiu ako o to, čo skutočne sa pri realizácii jednotlivých modelov ukázalo. Takým najobľúbenejším tvrdením z pohľadu súčasnej vlády a vládnych poslancov je tvrdenie, že nezamestnanosť je vec, ktorú Slovensko môže veľmi málo ovplyvniť, čiže, tak ako to povedal aj vo svojom úvodnom vystúpení pán minister, je hlavne závislé od globálnych vplyvov, ktoré na Slovensko vplývajú. A tým pádom z toho vyplýva, že viac-menej musíme čakať, čo sa bude diať, a tlmiť nepriaznivé dopady nejakými finančnými vankúšmi a zásahmi cez rôzne aktívne opatrenia na trhu práce. Toto ale nie je pravda. A to že to nie je pravda preukazuje samotná správa, ktorá je predložená, nie jej text, pretože ten text bol zrejme napísaný na základe politického zadania, ale keď sa pozorne pozriete na tabuľky, ktoré sú priložené, ktoré zachytávajú vývoj v celej Európe od roku 2000, tak musíte jednoducho prísť k záveru, že tieto tvrdenia nie sú pravdivé. A preto budem čerpať z údajov uvedených v tejto správe, nie z mojich údajov, nie z nezávislých údajov, ale z údajov, ktoré sú uvedené v správe, ktorú nám pán minister predložil. Tvrdenie vlády a pána ministra hovorí o tom, ako som to už povedal, že na nezamestnanosť predovšetkým vplývajú vonkajšie faktory, ja oproti tomu staviam tvrdenie, že v rokoch 2002 až 2006, keď vtedajšia vláda stála pred ešte väčším problémom bojovať s nezamestnanosťou, keď nastupovala, a ja konkrétne som nastupoval do pozície ministra práce, sociálnych vecí a rodiny, nezamestnanosť presahovala 18-percentnú hranicu a úspešne sme veľmi dynamicky túto výšku nezamestnanosti znížili, až nakoniec prelomila hranicu 10 %, že to bolo vďaka tomu, lebo sme sa viezli na vlne konjunktúry, ktorá sa valila celou Európou, že to teda tie globálne a zahraničné vplyvy spôsobili, že aj Slovensku sa tak darilo. No tak sa teda pozrime, aká situácia bola v tom čase v Európe. A mám pred sebou tabuľku z uvedenej správy, ktorá zobrazuje rast HDP krajín Európskej únie: V roku 2003 Slovensko dosahovalo 4,8 % a začalo veľmi dynamicky rásť. V ďalších rokoch to bolo 5,1 %, 6,7 %, 8,3%, 10,5 %. Ten rast bol veľmi dynamický a bol výnimočný v rámci Európy. Tak sa pozrime, kde sa zobrala tá vlna, na ktorej sme sa viezli. Najčastejšie sa zvykne spomínať, keď sa chceme pozrieť za hranice, náš obrovský obchodný a kľúčový obchodný partner. To je Nemecko. Tak sa pozrime, ako sa v tom čase darilo Nemecku. V roku 2004, keď Slovensko dosahovalo 4,8-percentný rast, bolo Nemecko v recesii, bolo to mínus 0,4, následne ďalší rok 1,2, my sme mali vtedy 5,1, ďalší rok opäť prepad v Nemecku, 0,7. My sme ďalej rástli. Takže aká je tu korelácia? Rástlo Nemecko, keď sa podaril takto dynamický rast Slovensku a dynamicky znižovať nezamestnanosť? Alebo sa pozrieme na inú krajinu. Pozrime sa teda na najbližšieho partnera, na suseda, nášho aj historického, Českú republiku. Česká republika to mala v tom čase 3,8, potom 4,7, 6,8, 7, celkom dobré výsledky, ale zďaleka nie také dobré ako Slovensko. No nech by som vám teraz pozeral si akúkoľvek inú krajinu, máte tie materiály k dispozícii, nenájdete v Európe dôkaz preto, že tu vládla nejaká konjunktúra, ktorá by Slovensku pomohla alebo zabezpečila rast HDP a dynamický pokles nezamestnanosti. Hovorili sme o HDP, poďme sa pozrieť na ročnú mieru nezamestnanosti v celej Európe. Slovensko, ako som už povedal, reformy rokov 2002 až 2006 našli v úrovni nezamestnanosti nad 18 %. Z materiálu, ktorý nám je predložený a ktorý má dokázať, že legislatívne zmeny nemajú dopad na rast nezamestnanosti, vyplýva, že v roku 2003 vstúpil do účinnosti novelizovaný Zákonník práce, 1. 7., to znamená v polke roka, a už do konca roka zaznamenala nezamestnanosť na Slovensku pokles oproti predchádzajúcemu roku o 2,5 %. Ďalej tento pokles pokračoval na 14,3, 11,6, 10,4, 8,4 veľmi dynamicky. Nikde v Európe takýto príklad okrem pobaltských krajín niektorých nenájdete. Takže HDP nikde nerástlo dynamicky, čo by nám inak zabezpečilo nejako pasívne pokles nezamestnanosti. Teraz sa pozrime na nezamestnanosť, pokiaľ ide o tie ďalšie krajiny. V Nemecku, opäť, je to často spomínaný náš partner, sa vyvíjala nasledovne. V roku 2003 to bolo 9,8 %. V roku 2204, keď už u nás klesala nezamestnanosť, to bol nárast na 10,5 %. V roku 2005, kde sme už boli na veľmi vzostupnej krivke, v Nemecku to bol ďalší nárast, na 11,3 %. V roku 2006 to bolo 10,3 %. A teraz skočím do súčasnosti, do roku 2012, dnes, uprostred krízy najťažších období má ju Nemecko vo výške 5,5 %. A viete, prečo to tak je? Pretože Nemci si uvedomili v týchto časoch a videli možno aj inšpiráciu v slovenských reformách, že bez reformy trhu práce, bez zásadných reforiem sa nikam nedostatú. A prijali súbor opatrení, súbor zmien zákonov, tzv. Hartz reformy, ktoré začali pôsobiť a ktoré dnes napriek veľmi zlej ekonomickej situácii zabezpečujú Nemecku plynulý pokles nezamestnanosti, ako som spomínal, z 11,3 až na úroveň 5,5 %. Ale tieto Hartz reformy napríklad znamenajú, že tam existujú minijobs. To je niečo veľmi podobné, ako sme mali na Slovensku dohody o vykonaní práce, že tam platí pravidlo, že keď je ponúknutá nezamestnanému práca, musí ju prijať bez ohľadu na svoju kvalifikáciu a na charakter danej práce. Jednoducho vytvoril sa tak tlak na to, aby bolo výhodnejšie pracovať, ako nepracovať a poberať sociálne dávky. A to je kameň úrazu, to je tá príčina. Súbor týchto antireforiem, ktoré po roku 2006 s nástupom prvej Ficovej vlády prišli, že na Slovensku opäť začala, akonáhle doznela zotrvačnosť reformných politík predchádzajúcej vlády, prudko rásť nezamestnanosť spolu, samozrejme, s nástupom zlého ekonomického prostredia v celej Európe. V tom čase rozumné vlády začali hádzať záchranné kolesá ekonomike, slovenská vláda začala nalievať peniaze na nezmyselné projekty, ktoré dočasne tlmili nezamestnanosť, ako napríklad šrotovné. A zároveň ako súčasná vláda začala uťahovať slučku na krku zamestnávateľom. Pán minister vo svojom úvodnom slove viackrát povedal, že táto správa potvrdzuje, že legislatívne opatrenia nemajú na to žiadny vplyv. Nuž musím povedať, že pán minister buď vedome klame alebo nečíta noviny, nerobia mu monitoring, veci, ktoré sa týkajú danej témy, alebo ho neinformujú, aká je skutočnosť, pretože v nedávnych dňoch bol zverejnený prieskum, ktorý robila renomovaná spoločnosť Deloitte Touche, ktorá v rámci tohto prieskumu oslovila desiatky finančných riaditeľov slovenských spoločností, z ktorého vyplýva, že 75 % spoločností povedalo, že zmeny Zákonníka práce im urobili výrazný finančný škrt cez rozpočet, že im to výrazne náklady, a 50 % spoločností sa vyjadrilo, že tieto zmeny uskutočnené v Zákonníku práce ich nútia prepúšťať. Toto povedali zamestnávatelia na Slovensku. A tento prieskum je vykonaný renomovanou medzinárodnou agentúrou. Asi ho nebudeme spochybňovať, údaje sú k dispozícii. Takže ako môže byť pravda to, čo vládna strana neustále opakuje, že legislatívne opatrenia nemajú vplyv na situáciu na trhu práce. Majú ho a majú ho dosť výrazný. Čo nám ponúka vláda ako liek na riešenie tohto problému. Je to stále to isté: „Zoberme peniaze, zoberme cudzie peniaze. A niekomu ich dajme, aby sme na chvíľu zamaskovali nezamestnanosť, aby sme si na chvíľu kúpili nejaké pracovné miesta. A keď sa tie peniaze minú, no uvidíme, čo bude, možno už bude lepšie.“ To je liek, ktorý súčasná vláda ponúka. (Reakcia z pléna.) Áno, pán poslanec, darmo krútite hlavou. Dovolím si použiť citát veľkej osobnosti európskej politiky Margaret Thatcherovej, ktorá povedala: „Problémom socialistov je to, že nakoniec sa im minú všetky cudzie peniaze.“ A toto je aj prístup socialistickej súčasnej vlády. Tie opatrenia, ktoré sú v správe spomínané, v poriadku, nech sa aplikujú, ale sú absolútne nedostatočné. To nie je liek, to je náplasť. To je náplasť, ktorá utlmí bolesť, utlmí najhoršie príznaky. Ale v žiadnom prípade to nie je liečivé opatrenie. Toto ekonomiku nevylieči, toto nevylieči chorý trh práce. To je ten hlavný problém. Takže aby som bol pochopený správne, ja neprotestujem proti tomu, že sa vytvorili programy na podporu zamestnávania mladých, že sa vytvorili programy na podporu udržania pracovných miest. Ale zároveň musím povedať, že tieto programy pomáhajú len niekomu, pretože nemôžu logicky sa dostať ku každému, že vytvárajú podmienky na klientelizmus a zneužívanie, že hlavne sú dočasného charakteru, sú charakteru len do minutia tých cudzích peňazí, ktoré sa minúť, samozrejme, dajú, ale nevyriešia problém. Ako by sa teda problém vyriešiť mohol a mal. Ja som tu spomínal, že v Nemecku veľmi racionálne a neideologicky, pretože nepočul som, že by v Nemecku či ľavá strana, či pravá strana spochybňovala tieto nevyhnuté reformy na trhu práce a že by si stavala svoju propagandu alebo kampaň na rušení týchto opatrení, jednoducho na základe racionálnych rozhodnutí pristúpili k reforme trhu práce. My sme na Slovensku trh práce zreformovali, kým nedošlo k deštrukcii týchto reforiem po roku 2006. A na Slovensku, ako som povedal, to fungovalo. Prinášalo nám to vysoký rast HDP, prinášalo nám to nízky stav nezamestnanosti. Dnes, keď chceme pomôcť trhu práce a keď chceme zabezpečiť, aby nezamestnanosť rýchlo sa dostala pod kontrolu, musíme prijať niekoľko balíčkov opatrení. My sme už na tej mimoriadnej schôdzi, je to tých päť opatrení predstavili. A ja ich zopakujem, pretože týchto päť opatrení opäť nepochádza z našej kuchyne, že by sme si ich v rámci nášho klubu vymysleli, vytvorili, dohodli sa na nich a predložili ich. Ale týchto päť opatrení vzniklo ako výsledok diskusie zástupcov všetkých zamestnávateľských zväzov a združení, ekonomických expertov, ktorí sa venujú danej problematike, a organizácií, ktoré analyzujú situáciu na trhu práce. (Ruch v sále.) Ja by som poprosil, aby ste upokojili mojich kolegov.