M. Záhumenský, poslanec: (2007-11-29):
Ja sa zameriam na oblasť poľnohospodárstva, lebo aj ja si myslím, že tento rozpočet skutočne je dobrý, spĺňa všetky maastrichtské kritériá, Slovensko je pripravené s týmto rozpočtom vstúpiť do eurozóny. Ale padlo tu veľa demagógie z opozičných radov, najmä zo strany SDKÚ v oblasti poľnohospodárstva, tak sa pokúsim pár vetami k tomu čosi povedať. Ctené kolegyne, kolegovia, boli sme svedkami za posledných 8 rokov predchádzajúcej vlády a už sme si aj zvykli na to, že zo strany súčasnej opozície narastá kritika najmä pri schvaľovaní štátneho rozpočtu na rezort pôdohospodárstva, zneužíva sa práca tisícok poľnohospodárov, potravinárov, lesníkov, demagogicky sa podsúvajú verejnosti neefektívnosť tohto rezortu a podobne. Programovým cieľom súčasnej opozície, najmä SDKÚ je likvidácia tohto sektoru, preto mi dovoľte, vážené kolegyne a kolegovia, sa trochu bližšie pozrieť na dopad likvidačnej politiky Dzurindových vlád na tento rezort a východiská aj z pohľadu štátneho rozpočtu. Asi vám ušlo, ctení kolegovia z SDKÚ, že Slovensko je agrárna krajina, kde viac ako 70 % obyvateľov podľa kritérií Európskej únie žije na vidieku a neprekvapuje ma, že vás vidiek nezaujíma, lebo si myslíte, že Slovensko je len Bratislava a Košice. Ale väčšina obyvateľov skutočne žije na vidieku a treba sa starať aj o toto väčšinové územie, ktoré tu je. Poľnohospodárstvo je úzko spojené s vidiekom a plní multifunkčné poslanie krajinotvorby, ekológie, ekonomického rozvoja vidieka, produkcie zdravých a bezpečných potravín, produkcie obnoviteľných zdrojov energie. Lesné hospodárstvo obhospodaruje takmer polovicu nášho územia a drevo, ctené dámy a páni, je skutočne surovinou 21. storočia. Toto poslanie pomáha rozvoju cestovného ruchu, agroturistiky, športových aktivít a v neposlednom rade pomáha zachovávať kultúru a umenie aj slovenského vidieka. Neustále kritizované, najmä zo strany SDKÚ, že v poľnohospodárstve pracuje len 4,4 % práceschopného obyvateľstva, zabúda sa dodať, že k poľnohospodárstvu patrí aj potravinárstvo, ktoré tiež zamestnáva 2,8 % pracovníkov a taktiež služby, ktoré sú úzko naviazané na poľnohospodárstvo, kde pracuje viac ako 2 % práceschopného obyvateľstva. Pre poľnohospodárov, potravinárov, lesníkov pracujú ďalšie odvetvia, ktoré sú úzko na tento rezort prepojené ako strojársky priemysel, chemický, farmaceutický, drevospracujúci priemysel, papierne, bankovníctvo, poisťovníctvo a ďalej. To znamená, že poľnohospodárstvo sa priamo podieľa na celkovej zamestnanosti viac ako 8 % a nepriamo ďalšími 5 % a 7 %. Z tejto štatistiky jasne vyplýva, že poľnohospodárstvo, potravinárstvo a lesné hospodárstvo je dôležitou súčasťou národného hospodárstva, a preto každá rozumná vláda mu venuje primeranú pozornosť, a to aj pri návrhu štátneho rozpočtu. V tomto rezorte by mohlo pracovať podstatne viac ľudí, pokiaľ by za vašich likvidačných 8 rokov, ktoré museli poľnohospodári prežiť, nebolo zlikvidovaných kvantum fariem, poľnohospodárskych podnikov, kde ľudia skončili na ulici a nevedeli si nájsť prácu. Nemenej dôležitá je skutočnosť, že tento rezort je schopný zamestnávať aj ľudí s nižšou kvalifikáciou, ktorí by si len ťažko hľadali uplatnenie na trhu práce napríklad v automobilovom priemysle, elektrotechnickom priemysle alebo v inom modernom priemysle. Dokazuje to aj skutočnosť, že likvidovaním poľnohospodárskeho sektoru vládou pána Dzurindu má za následok, že z tohto rezortu dlhodobo nezamestnaní tvorili až 60 % z počtu nezamestnaných v poľnohospodárstve vrátane lesníctva. Pracovné príležitosti v poľnohospodárstve, lesníctve, najmä v odľahlých činnostiach slovenského vidieka sú často jediné, ktoré dokážu udržať osídlenie vidieka. Likvidáciou slovenského poľnohospodárstva, najmä počas Dzurindových vlád, prišlo k významnému vyľudňovaniu vidieckeho priestoru, najmä mladých ľudí, ktorí sú nútení odchádzať za prácou do miest a do zahraničia. Chcem sa vás spýtať, vážené kolegyne a kolegovia z opozície, či ste boli niekedy pozrieť na odľahlých regiónoch Slovenska, ako je Orava, Spiš, Liptov, povedzme, Zemplín alebo dole na krtíšsku alebo aj na juhu Západoslovenského kraja, kde sú dediny počas týždňa prázdne, kde odchádzajú už nielen otcovia za prácou, ale aj ich matky a deti vychovávajú ich starí rodičia. Kritizujete politiku vo vzťahu k rodine. Pýtam sa, toto je váš pohľad na rodinnú politiku. Toto je cieľ, aby deti boli vychovávané starými rodičmi a ich rodičia museli odchádzať za prácou do miest a do zahraničia? Likvidáciou poľnohospodárskeho sektoru dosahujete tento cieľ a vlastne slovenský vidiek sa vyľudňuje. Na zamedzenie takéhoto stavu stačilo veľmi málo. Okrem rozumnej finančnej politiky, to je 1 až 2 %, 1 až 2 % zo štátneho rozpočtu vo vzťahu k poľnohospodárom a kompetentné riadenie tohto rezortu. Za 8 rokov Dzurindových vlád bolo slovenské poľnohospodárstvo významne podkapitalizované. Príprava na vstup do Európskej únie bola trestuhodne nezvládnutá. Slabá podpora rezortu, neefektívne využívané finančné zdroje a ich zlá alokácia nevytvorili podmienky pre želateľnú reštrukturalizáciu výroby v poľnohospodárskych podnikoch a transformáciu týchto podnikov tak, aby boli poľnohospodári nielen pripravení na vstup do voľného priestoru Európskej únie, ale boli aj primerane konkurencieschopní. Ctené dámy a páni, najmä z opozície, vy neustále presviedčate slovenskú verejnosť, že podpora slovenských poľnohospodárov je prežieraním daní daňových poplatníkov. Vy si myslíte, že slovenskí poľnohospodári dokážu prežiť aj bez primeranej podpory na európskom trhu. Na porovnanie vám poviem pár čísel, ako to vyzerá v Európskej únii. Za rok 2005, v roku 2005 kým európska dvadsaťpäťka dostávala na hektár podpory 300 eur, európska pätnástka 341 eur, Česká republika 190 eur na hektár, tak slovenskí poľnohospodári dostávali len 121 eur. To znamená, že európska dvadsaťpäťka dostáva 250 % slovenských poľnohospodárov, európska pätnástka až 280 % a Rakúsko až 530 eur na hektár. Pritom rakúskych a slovenských poľnohospodárov delí len Dunaj, to znamená, že produkujú tovar, dávajú do jedného skladu. Kým slovenskí poľnohospodári môžu byť v hlbokej strate, rakúski sa stále usmievajú a sú profitabilní. Keby sme hneď dosiahli 100 % priamych platieb, môže Slovensko dostať zvyšky priamych platieb Českej republiky iba 96 %, Európskej únie iba 89 %, Maďarska 85 % a Rakúska len 79 %. Pri 70 % výšky priamych platieb, ktoré boli schválené v štátnom rozpočte na rok 2007, dosiahne podpora len 179 eur na hektár, čo v porovnaní so štátmi európskej pätnástky predstavuje len 57 %. Pri 54-percentnej výške priamych platieb vyplatených v roku 2006, t. j. 138 eur na hektár, skutočná podpora Slovenskej republiky dosiahla v porovnaní so štátmi európskej pätnástky iba 44 %, ani nie polovicu. Prečo je takýto stav rozdielnosti aj pri 100-percentných priamych platbách, ktoré by mali nastať v roku 2013? Je to preto, že nebola zvládnutá príprava na vstup do Európskej únie, že sa nekompetentným riadením rezortu dosiahol nízky úrodový koeficient, z ktorého sa vypočítavajú priame platby a Slovensko by mohlo podstatne viac zdrojov získavať z európskeho rozpočtu a vôbec by neodvádzalo viac, ako odvádza dnes do európskeho rozpočtu. Ak sa pozrieme na úrodový koeficient, ktorý má Slovensko, 4,06 tony na hektár, z ktorého sa vypočítavajú dotácie 3 x 63 eur, vlastne takýto je nápočet a z toho percentuálna podpora, Slovensko teraz má v tomto roku 70 %, v budúcom je rozpočtovaných 80 %, tak úrodový koeficient napríklad európskej dvadsaťpäťky je 4,52 tony na hektár, napríklad Slovinska 5,27; Nemecka 5,74 a podobne. Tento úrodový koeficient, ktorý hovorí o výške podpory, ktorú slovenskí farmári mohli dostávať z Bruselu cez priame platby, hovorí o tom, že nekompetentne boli rozdelené regióny, nebola reštrukturalizácia v jednotlivých regiónoch, že rezort bol riadený veľmi zle. Pozrime sa, aký má dopad likvidačná politika za 8 rokov vlády Mikuláša Dzurindu na poľnohospodárstvo. Pani poslankyňa Tkáčová tu kritizovala, že klesá výroba, klesá konkurencieschopnosť a stúpajú ceny potravín a vôbec jej ani nepríde na um, že to je spôsobené hlbokou podkapitalizáciou poľnohospodárskeho sektora, že v dôsledku zlej konkurencieschopnosti tohto sektora klesá výroba a samozrejmá vec, že aj podkapitalizovaní farmári nemôžu byť technologicky tak vybavení, aby boli aj primerane efektívni. Za posledné 4 roky Dzurindovej vlády napríklad stavy hovädzieho dobytka klesli o 100 tisíc kusov, z toho dojné kravy o 45 tisíc kusov, ošípané klesli o 450 tisíc kusov, hydina o 920 tisíc kusov, dobre, produkcia mlieka o 100 miliónov. To je potenciál, ktorý Slovensko stráca, to nielen potravinovú bezpečnosť, ale je to potenciál krajiny, ktorý mohol efektívne produkovať potraviny a mohol efektívne zamestnávať svojich ľudí na vidieku. Na vidieku, ktorý vy nemáte radi. Na vidieku, ktorý vám zavadzia a o ktorý sa vôbec nechcete starať. Pri zmene podpory poľnohospodárstva touto súčasnou vládou došlo len v porovnaní medzi rokmi k polroku 2006, 2007 k nárastu hovädzieho dobytka o 2 800 kusov, ošípaných o 35 tisíc kusov a hydiny až o 4,8 milióna. Vážení páni, to je dopad obratu len politiky vlády, ktorá trošku vážnejšie berie poľnohospodárstvo a berie ho ako dôležitý sektor národného hospodárstva. Ak sa pozrieme na produkciu obilovín, keď v suchom roku, v absolútne suchom neúrodnom roku 2003 sme vyprodukovali 1,9 milióna ton obilia, tak v roku 2004, čo je štandardný rok, 2,9 milióna ton, tak klesaním podpory a zhoršovaním podmienok rok 2005 – 2,5; rok 2006 – len 2 milióny ton a rok 2007 – 2,2 milióny ton. To znamená, že opúšťaním poľnohospodárskej pôdy, zatrávňovaním pôdy, nevyrábaním a zhoršovaním výkonnosti Slovensko stráca svoj potenciál a pri takomto vývoji by mohlo dôjsť až do stavu absolútnej závislosti na dovoze. Poviem vám, ako to skončilo v Bulharsku. Nedávno som hovoril s Bulharmi, ktorí rozbili svoje poľnohospodárstvo ako prežitok komunizmu, štátne majetky, poľnohospodárske družstvá, úplne ho atomizovali tak, ako bola snaha aj na Slovensku, na drobné rodinné farmy. Kým v minulosti produkovali 11 miliónov ton obilia, v tomto roku vyprodukovali len 3 milióny ton a sú odkázaní na svoju potravinovú bezpečnosť doviezť viac ako 6 miliónov ton obilia. Ja sa vás pýtam, dovezú ho lacnejšie, ako ho máme na Slovensku, keď na Slovensku mali nakupovať za tie drahé ceny, o ktorých hovoríte, že ceny stúpajú. Áno, ceny stúpajú, stúpajú v celej Európe, ale na Slovensku sú stále tie ceny podstatne nižšie, ako sú v okolitých krajinách, ako je Rakúsko, ako je Česko, ako je Nemecko, či to je obilie, či to je mlieko alebo čokoľvek iné. O salde obchodnej bilancie tu bolo hovorené. Kým v roku 2002 – 2003 bolo 14, takmer 15 miliárd, tak ste ho dostali na úroveň vyše 20 miliárd. To je dopad hospodárskej politiky v oblasti poľnohospodárstva predchádzajúcej Dzurindovej vlády. Milé dámy a páni, najmä z opozície, slovenskí poľnohospodári nepožadujú viac peňazí a hovorím to zodpovedne. Ja hovorím na vašu kritiku a na to, že mlčať je niekedy zlato. Ak niečomu nerozumiem, som radšej ticho, ak čomusi rozumiem, tak chcem to mať podložené argumentmi. Slovenskí farmári nechcú nič iné, len chcú rovnovážne podmienky s okolitými krajinami. Pán Dzurinda nie je tu, bol osem rokov predsedom vlády, ktorá likvidovala slovenské poľnohospodárstvo a ktorý hovorí, že peniaze poľnohospodárstvu sú prežieraním peňazí. Ja si myslím, že bol iba nevydareným hovorcom pána Mikloša, ale by som sa rád spýtal, za tých osem rokov koľkokrát predložil na Európskej rade návrh na zrušenie poľnohospodárskych dotácií v Európskej únii alebo aspoň na ich zníženie. To by som sa rád opýtal aj pána poslanca Mikloša, ktorý na Rade ministrov koľkokrát predložil tento návrh na zrušenie dotácií v celej Európskej únii alebo aspoň na ich zníženie. Ani jeden, jediný krát. Ale koľkokrát sa vyjadrili všade možne na Slovensku, že slovenskí poľnohospodári dotácie nepotrebujú. Ctené dámy a páni, neviem, či to tí páni robili z nevedomosti alebo pre potlesk v Bruseli, ale myslím si, že to bolo práve pre ten potlesk v Bruseli. Ja vám v krátkosti poviem pár dôkazov, ako sa vlastne vyrovnáva konkurencieschopnosť v Európskej únii. V roku 2003 predtým, než Slovensko vstúpilo do Európskej únie, bola krátka Fischlerova reforma spoločne z poľnohospodárskej politiky, ktorá napríklad pred touto reformou bola pevná cena mlieka, ktorá mala významne pomôcť najmä slovenským farmárom. Tá pevná cena mlieka sa zrušila, ale za ministrovania pána Simona došlo aj k zrušeniu príplatku k cene mlieka, ale Európska únia zrušila pevnú cenu mlieka, ale zároveň dala kompenzačnú platbu svojim farmárom, čo malo za následok, že mliekárne v zahraničí alebo v Európskej únii nakupovali lacnejšiu surovinu, aby nemohli konkurovať slovenské mliekárne práve týmto mliekárňam, ale pomohli svojim farmárom vyrovnaním kompenzačnej platby. A slovenskí farmári boli opäť na holičkách a likvidoval sa ďalej sektor mlieka. To isté môžeme hovoriť aj o kukurici. Prečo bola uvoľnená pevná cena kukurice? Lebo kukuricu pestuje najmä Maďarsko, vstupujú nové krajiny Rumunsko a Bulharsko, kde im bolo treba garantovať pevnú cenu 101,31 euro, v európskej pätnástke sa veľa kukurice nepestuje v priemere, tam sa pestujú obiloviny, ale na obiloviny zostala pevná cena obilia, lebo je silným pestovateľom Francúzsko, Španielsko a ďalšie krajiny. To sú dopady. Ale na záver by som vám pri vytváraní tej konkurenčnej schopnosti chcel predstaviť nový návrh zdravotnej prehliadky, ktorú asi pred týždňom predstavila pani komisárka Boulová a jej dopady, jej dopady tejto zdravotnej prehliadky na slovenských poľnohospodárov. Jedným zo zdrojov reformy alebo prehliadky má byť zníženie dotácií pre tzv. veľké farmy. Keď vo svojom vystúpení povedala, že sa to dotýka asi 3 000 fariem v rámci celej Európskej únie, tak na Slovensku sa to týka 1 500 fariem. Polovica fariem, ktoré budú postihnuté takouto zdravotnou prehliadkou, sú práve zo Slovenska, ale nehovorí sa nič o tom, že by sa mali znížiť dotácie, že by sa mali zrušiť dotácie, iba prerozdeliť dotácie, kde farmy, ktoré majú viac ako 300 000 eur na rok podporu, tak sa im má znížiť podpora až o 45 %.  A farmy, ktoré majú, povedzme, 200 000 eur o 25 %. Bola by to absolútna likvidácia najmä veľkých fariem a veľké farmy, ktoré sú tu, nie sú príjmom tých pár vlastníkov, alebo, ako to vy nazývate, že pár vlastníkov, toto sú družstvá, väčšinou sú to poľnohospodárske družstvá, ktoré sú združeným majetkom. Ak by sa farmári v Európskej únii spojili do družstva a vytvorili 5-tisícový celok, kde by bolo 300 farmárov, tak by to bolo presne obdobné, ako sú slovenské družstvá. Je veľmi nešťastné takto formulovať novú spoločnú politiku a ja verím, že táto vláda bude proti nej určite namietať, lebo si myslím, že Európska únia skôr by mala hľadať cestu ako zvýšiť konkurencieschopnosť európskeho poľnohospodárstva voči vyspelým poľnohospodárskym krajinám, ako sú Spojené štáty americké, Argentína, Brazília alebo Nový Zéland a Austrália. Krátko prejdem k rozpočtu. Celkové výdavky na kapitolu pôdohospodárstva sú v objeme 29,9 mld. Sk. Aká je štruktúra? Na priame platby na rok 2008 je vyčlenených 10,094 mld., kým v roku 2007 to bolo 10,8 mld., rozdiel je -770 miliónov, ktorý je spôsobený práve kurzovým rozdielom, kým pri rozpočtovaní v roku 2007 bolo euro o 3 koruny drahšie, ako je dnes, tak vlastne podpora na rok 2007 bola z tohto pohľadu vyššia, ako bude na rok 2008, ale z týchto zdrojov až 6,4 mld. sú zdroje Európskej únie a len 3,6 mld. sú zo štátneho rozpočtu. Ctené dámy a páni, je to 0,9 % z celkových výdavkov štátneho rozpočtu, 0,9 %. Týchto 0,9 % vytvára priestor, aby slovenskí poľnohospodári sa stali konkurencieschopní a boli schopní sa rozvíjať a boli schopní čerpať ďalšie zdroje, ktoré sú z Európskej únie do štrukturálnych fondov. Tento rok sa prelínajú štrukturálne fondy. Sektorový operačný program, ktorý bol alokovaný na roky 2004 až 2006, je 2,3 mld. korún, z toho 574 ide zo štátneho rozpočtu a zvyšok z Európskej únie. Plán rozvoja vidieka roky 2004 – 2006 je 682 miliónov, zo štátneho rozpočtu 99 miliónov a Plán rozvoja vidieka pre roky 2007 – 2013 je 11,1 mld. a z toho štátny rozpočet je 2,4 mld. Trhovo orientované výdavky sú 1,1 mld., zo štátneho rozpočtu 40 miliónov a štátna pomoc je 368 miliónov oproti vlaňajšiemu roku -12 miliónov. Ja sa vás chcem spýtať, ctené dámy a páni, ktorí tu kritizujete a porovnávate dojčiace kravy alebo prasatá s podporou na rodinné prídavky, koľko z tých prostriedkov, ktoré dostávame, t. j. 18,7 mld. z Európskej únie, by sme mohli rozdeliť na podporu na rodinné prídavky alebo rozdeliť na zdravotníctvo alebo na niečo iné. Ja vám odpoviem, ani jednu, jedinú korunu. Sú to alokované zdroje pre poľnohospodárstvo. Ak ich nevyčerpáme do poľnohospodárstva, nevyčerpáme ich vôbec. A na to, aby sme boli schopní čerpať ďalšie zdroje zo štrukturálnych fondov, musí byť slovenské poľnohospodárstvo konkurencieschopné a na to potrebujeme tých    0,9 % z rozpočtu. To je celé. O čom tu tak dlho kričíte? 0,9 % z rozpočtu, to je 3,6 mld. Ostatné zdroje idú do nepodnikateľského sektora. Chcel by som vám pripomenúť, že z tých 3,6 mld. poľnohospodári sú prevodníkom pre viac ako 1 mld. korún, kde platia daň z pozemkov, daň z pozemkov ako jediní v rámci celej Európskej únie. To znamená, že hneď si môžeme odrátať 1 miliardu, lebo ak skrachujú poľnohospodári, tá daň jednoducho cez nich nepôjde, lebo nie sú nijako príjmom poľnohospodárov, iba prevodníkom pre rozvoj obcí a miest. Ďalej treba povedať, že z rozpočtu poľnohospodárskeho sú financované výskumné ústavy. Sú 4 alebo 5 výskumných ústavov: Výskumný ústav pôdoznalectva a ochrany prírody, Slovenské centrum poľnohospodárskeho výskumu, Národné lesnícke centrum, Výskumný ústav potravinársky, Výskumný ústav ekonomiky poľnohospodárstva a potravinárstva. Ide tam viac ako 700 miliónov. Čiže, ak si pozrieme v kontexte rozpočtu a štruktúry, tak skutočne nijakým spôsobom slovenskí poľnohospodári neprejedajú peniaze štátneho rozpočtu, ale iba pomáhajú rozvoju vidieka a osídleniu vidieka, aby nedošlo k jeho vyľudňovaniu tak, ako sme toho boli svedkami za osem rokov vašej vlády. Skutočne chcem zdôrazniť a ja som sám ako poľnohospodár za to, aby neboli žiadne dotácie v Európskej únii, aby bola nula. Aby nepodporovala Európska únia slovenské, nie slovenské, aby nepodporovala poľnohospodárstvo, ale ho nesmie podporovať v rámci celej Európskej únie, nesmú ho podporovať ani Spojené štáty americké a musíme zabezpečiť, že na európsky trh môžu prísť potraviny v rámci liberalizácie len z takých krajín, ktoré primerane dávajú aj dôraz na ochranu životného prostredia. Európske farmárstvo vydáva obrovské prostriedky. To sú neefektívne, neefektívne, sú na ochranu životného prostredia, ale z hľadiska ekonomiky sú nákladmi, ktoré nezvyšujú efektívnosť, sú obrovským nákladom a záťažou pre výrobu potravín v rámci Európskej únie. Ak pustíme potraviny z Brazílie alebo Argentíny alebo z Číny, alebo z Indie na európsky trh, kde sa nevenuje žiadna pozornosť životnému prostrediu, žiadne prostriedky sa nevenujú do ochrany životného prostredia, tak samozrejmá vec, že sú odtiaľ potraviny podstatne, podstatne lacnejšie. Otvorme trh za týchto podmienok, ja som za. Ale ak chceme povedať, že slovenskí poľnohospodári prežijú v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky a nedostanú žiadne peniaze, ctené dámy a páni, odkážte vášmu pánovi kolegovi, super ekonómovi, pánovi Miklošovi, že ak nájde ekonomický model, v ktorom dokáže, že v rámci spoločnej poľnohospodárskej politiky jedna krajina nemusí podporovať svojich farmárov a táto krajina prežije a dokonca tí farmári budú konkurencieschopní, som o tom presvedčený, že ho navrhnú na Nobelovu cenu. Veľa krajín by jeho model využilo, ale ak to má slúžiť len na likvidáciu tohto sektora, tak prosím vás, nehovorte a nepodsúvajte verejnosti demagógiu. Hovoríte tu často o cene potravín, že podpory stúpajú a ceny potravín stúpajú. Áno, stúpajú. Ak sa pozrieme na produkciu obilia, v tomto roku bolo vyprodukovaných viac o 200 tisíc ton pšenice, ako to bolo v minulom roku a napriek tomu cena stúpa. V minulom roku bolo 4 tisíc, v tomto roku je 6 tisíc. Pozrite sa, aká cena je v okolitých krajinách. Ak by slovenskí farmári nevyprodukovali dostatok pre našu potravinovú sebestačnosť, tak by sme boli nútení dovážať z Francúzska, tam je 8 – 9 tisíc, alebo z inej krajiny, Nemecka takisto 9 tisíc. Myslíte si, že ho dovezieme lacnejšie z týchto krajín, ako ho dokážeme vyrobiť a dať do nášho potravinárskeho priemyslu? Ale pozrime sa na vaše obchodné reťazce. Aký priestor ste im vytvorili a ktoré vlastne zvyšujú ceny. Áno, na jednej strane znižujú, pomáhajú, pomáhajú a hlavne za vašich osem rokov pomáhali znižovať infláciu – áno, to je pravda – na úkor toho, že zlikvidovali maloobchod v rámci celého vidieka, že zlikvidovali dostatočné množstvo pracovných príležitostí, že zlikvidovali malých výrobcov potravín, malých pestovateľov zeleniny a ovocia, ktorí nevedia realizovať svoje tovary cez obchodné reťazce, ktoré zneužívajú svoje dominantné postavenie a vytláčajú ich z trhu. To je dopad tejto politiky. Na záver by som rád zareagoval aj na pána poslanca Novotného. Pán poslanec Novotný, vám nejde o to, aby sa zvyšovala bezpečnosť potravín. To, či farmári si môžu kupovať priamo lieky, to neznamená, že nie sú pod kontrolou veterinárnych lekárov a že sa aplikujú bez dohľadu veterinárneho lekára. Ale prekáža vám to, že sa zamedzilo neoprávneným ziskom veterinárnych lekárov a to vás trápi. Ja by som bol rád, keby vás ešte trápilo ako zvýšiť výkon za bezpečnosť potravín. V programovom vyhlásení vlády sa uvádza: „V nadväznosti na Zmluvu o pristúpení vláda zabezpečí plnenie finančného rámca národných doplatkov.“ Ja som rád, že táto vláda je zodpovedná nielen k mestám, ale najmä k vidieku, a tak pristúpila aj k štátnemu rozpočtu a to 0,9 %, ktoré má pomôcť rozvoju poľnohospodárstva a to do tohto rozpočtu aj zahrnula. Predložený návrh rozpočtu verejnej správy na roky 8 až 10 plne tento záväzok napĺňa a preto sa chcem za všetkých ľudí, ktorí žijú na vidieku – poľnohospodárov, potravinárov, lesníkov – poďakovať vláde Slovenskej republiky, jej predsedovi a v neposlednom rade aj pánovi ministrovi financií, že takýto návrh pripravili a predložili do Národnej rady a chcem požiadať všetkých zodpovedných pánov poslancov a pani poslankyne, aby ste tento návrh podporili. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)