Poliačik, Martin, poslanec NR SR (2014-12-10):
Ďakujem veľmi pekne. Pôvodne som neplánoval vystúpiť v rozprave, ale myslím, že keď kolega predkladá takto jednoduchú závažnú vec, jednoduchú v tom, že stačí zahlasovať, vážnu v tom, že dokáže naozaj zlepšiť situáciu pre podnikateľov trochu, tak je dobre to aspoň jemne podporiť. My sme si kedysi v debatných kruhoch robili také cvičenia, že keď neprišiel oponent, tak sme sa snažili prísť na to, čo by mohol povedať. A v tomto nám pomohol kolega Jasaň, keď si dávala Janka tento istý návrh ako pozmeňujúci k Zákonníku práce. A povedal, že šofér podnikový nie je zodpovedný v prípade, dajme tomu, nehody, zodpovedný je zamestnávateľ a tým pádom má právo vedieť, či je alebo nie je takýto človek naozaj spôsobilý šoférovať, čo na prvý pohľad znie ako validný argument. A ja ako zamestnávateľ by som predsa mal chcieť vedieť, či človek, ktorému dávam auto do rúk, je naozaj spôsobilý ho šoférovať. A, áno, je pravda, že to, ak má v ruke vodičský preukaz, nie automaticky zaručuje, že je to dobrý šofér. Len ja nechápem, prečo musí byť takáto povinnosť toho testovania potom v Zákonníku práce, pretože ak má zamestnávateľ vôľu vedieť, či je človek, ktorému dáva auto do ruky, naozaj dobrý šofér, tak má možnosť pretestovať ho sám. Má možnosť mu dať všetky testy z autoškoly, si ich nájde pekne na internete, sadne si s ním kľudne do auta on alebo jeho šéf alebo jeho manažér, povozí ho po Bratislave ten nový zamestnávateľ alebo jeho mentor, alebo ktokoľvek pol dňa, deň. A v momente, keď zamestnávateľ povie, áno, že je spokojný s tým, ako tento človek šoféruje, tak je vec vybavená, zhasla fajka. Ale prečo musíme mať v Zákonníku práce napísané, že nám zamestnávateľom nestačí, ak toto spáchame na tom novom zamestnancovi? A nejakým spôsobom si ho ako šoféra preveríme, štát musí vyžadovať, že ten zamestnanec bez ohľadu na to, či mne to vyhovuje alebo nevyhovuje ako zamestnávateľovi, ten zamestnanec musí chodiť a musí sa dávať pretestovávať. A to je presne to vodenie za ručičku, ktoré je nepotrebné. A toho samotného zamestnávateľa často dokonca môže viacej otravovať, ako by mu malo pomôcť, lebo my štát to vieme lepšie. A preto si myslím, že tento návrh je dobrý, lebo on presne toto robí. Ono je to v podstate taká správna subsidiarita, že rozhoduje naozaj človek, ktorého sa to týka. Moja manželka keď nastúpila do svojho prvého zamestnania, tak bola úplne čerstvý šofér. Dostala hneď auto a hneď mala ísť cez celú Bratislavu. Doteraz mi rozpráva o tom, aký to bol obrovský stres, že musela navštevovať klientov a ani nevedela poriadne, kam ide. A ak sa stane toto tomu zamestnávateľovi, tak, áno, vtedy má možnosť niekoho k tomu novému zamestnancovi posadiť alebo ho pretestovať alebo mu dať tie križovatky alebo čokoľvek podobné, lebo on zodpovedá, lebo vlastní auto on, resp. firma. Ale v prípade, že mi tam príde človek, ktorý 20 rokov šoféruje svoje vlastné auto každý deň, ktorý podnikal, ktorý, dajme tomu, využíval aj služobné auto 20 rokov predtým, tak ja nevidím naozaj jediný dôvod, prečo by sme takéhoto človeka museli zaťažovať tým, že sa pravidelne bude musieť nechať pretestovať, či naozaj to auto viesť vie a či ovláda predpisy, tak ako na cestách platia. A toto bol naozaj jediný argument, ktorý ja som zaznamenal v tej prvej rozprave ako protiargument. Cítil som povinnosť prezentovať k nemu možno iný postoj, iné videnie sveta. Dúfam, že všetkých šiestich poslancov strany SMER to presvedčilo, aby povedali svojim kolegom, že supernávrh dala tá Janka Kiššová poďme ho podporiť a v druhom čítaní, keď vymyslíme niečo lepšie, tak ho ešte rozšírime. Ďakujem.