R. Rafaj, poslanec: (2008-02-13):
Štátne sviatky, pamätné dni sú pre pamäť spoločnosti, pamäť národa určite veľmi významné. Ale povedzme si pravdu. Nahradí nám kvantita kvalitu? Nemáme naozaj problém s kvalitou? Koľkí z vás vedia vymenovať sviatky? Koľkí z vás a z nás sa zúčastňujú týchto sviatkov? Ako to bolo za minulej vlády? Koľko sviatkov či pamätných dní bolo spomenutých, bolo slávených za účasti vládnych činiteľov? Spochybňuje sa tu Jurko Jánošík. A vy ste oňho ani nezavadili, kým ho nespomenul premiér Fico. Toto sú smutné veci. Pán kolega, nevykrikujte na mňa. (Hlasy v sále.) Takže bolo tu už povedané, že je to istá nejednoznačnosť v skladbe doplnenia pamätných dní. Na margo toho, či máme identitu, či si potrebujeme vypĺňať nejaké „fugy“ vám prečítam kratučký rozhovor, veľmi významný na pochopenie Gustáva Valacha. Je ešte z roku 1974, keď prišiel za ním istý nemecký historik a slavista profesor Schultz a pýtal sa ho, či dobre poznáme našu históriu. Opýtal sa tiež, kde berieme povedomie, že Slováci neprestajne existujeme v strednej Európe. A Gustáv Valach, ktorý bol, mimochodom, aktívny po roku 1990 v Slovenskej národnej strane, povedal, že to bolo v osobe Metodovej. A potom sa opýtal, prečo boli uhorskí králi korunovaní v Bratislave? A už sa dostávame trošku tou logickou slučkou k tomu kontroverznému svätému Štefanovi taktiež. No a odpoveď bola zdedená z českej či z uhorskej historiografie. Lebo to vraj bol dôsledok úteku pred Turkami. No a nemecký profesor sa ho opýtal, či vie, čo je to apoštolská postupnosť. A či vieme, kde boli korunovaní francúzski a nemeckí králi. No, nebolo to ani v Berlíne, ani v Bonne, samozrejme. Ani v Paríži, že? Bolo to v Remeši a v Aachene. A prečo asi? No, lebo prvý arcipastier prišiel do Francúzska alebo do dnešného Francúzska práve do Remeša. A v Nemecku do Aachenu. Tak už chápeme, prečo boli korunovaní uhorskí králi síce až po roku 1530, pokiaľ sa nemýlim, v Bratislave? Práve preto. Lebo sem prišiel prvý miestny arcipastier na toto územie. Práve pre toto. A, samozrejme, že to vyústilo do toho, že tí, ktorí organizovali tieto korunovácie, dobre vedeli o tejto postupnosti a tradícii a že keď raz budeme mať vlastný štát, profesor Schultz mu odpovedal, že určite sa dostaneme k dokumentom a faksimile všetkých týchto významných dokumentov pre slovenskú históriu a slovenskú štátnosť. Samozrejme, aj v mene SMK ďakujem poslancom za KDH, že takto pripravili darček Arpádovi, dnes má meniny, pravda? Ale poďme teraz vážne k veci. Svätý Štefan alebo Vajka, či Vojka. Viaže sa k 15. augustu a tento deň sa zasa viaže na čerstvú kontroverziu v tom, ako prezident Maďarskej republiky pravidelne chodí oslavovať tento sviatok na Slovensko, ale akosi ako súkromná osoba a tento sviatok je preto alebo deň pre slovenský národ, alebo republiku kontroverzným nielen čo sa týka osobnosti, ale aj toho štýlu, ktorý tu je. A pokiaľ si pamätám, tak pri návrhu o zásluhách o Andrejovi Hlinkovi tu bolo množstvo argumentácie, že osobnosti by nemali byť kontroverzné, respektíve mali by sme udržať isté minimum kontroverznosti. Chcem povedať, že žiadna tisícročná „fuga“ tu neexistuje, pretože tu bol kontinuálny vývoj a predovšetkým kreovanie cyrilo-metodskej tradície. Pokiaľ ale hovoríme o istých dátumoch, mohli by sme sa napríklad zhodnúť na úplnej novinke štvrtom júni, keď bola prijatá Trianonská zmluva a keď sa tento dátum viaže na prvé medzinárodné potvrdenie slovensko-maďarskej hranice. Pokiaľ sa tu uvažuje o istej komparácii, lebo vidím tam tú katolícko-evanjelickú dvojkoľajnosť, čo je v strednej Európe úplne prirodzené, máme predsa 31. október Deň reformácie, ale pokiaľ by sme chceli zdôrazniť istú inštitucionálnosť, tak potom mi vychádza uznesenie Žilinskej synody z 30. marca 1610, páni. To je tá „fuga“ podľa vás, keď evanjelici na Slovensku dostali zrovnoprávnenie a vytvorili si vlastnú cirkevnú organizáciu evanjelickej cirkvi augsburského vyznania na Slovensku. Pokiaľ KDH chýba podstatný zreteľ na kresťanské a národné, nuž prečo sme zabudli na Canthus catholici, piesne slovenské z roku 1655. Nejde len o prvý katolícky spevník, ktorý vyzdvihuje slávnu minulosť Slovákov a tak ďalej, ale podstatné je, že je najstaršou zmienkou o veľkomoravskom období (nevyrušujte, lebo budete naďalej hlúpi, kolegovia), období slovenskej literatúry a dokladom o dávnom používaní slovenčiny pri bohoslužbách v slovenských kostoloch na Slovensku. Môžeme hovoriť o nadstavbových levočských požiadavkách slovenských mešťanov, ktoré dokazujú dôraznejšie dovolávanie sa občianskych aj náboženských práv obyvateľov kráľovských miest Slovákov. Pokiaľ má niekto problém s „fugou“, tak si myslím, že je podstatné a mohli by sme ísť ešte pred Veľkú Moravu a spomenúť si napríklad na Sama a na jeho kráľovstvo z roku 623. Čiže naše dejiny sa nezačínajú Cyrilom a Metodom. Dvadsiaty február 860. Listina kráľa Ľudovíta Nemca, ktorou schvaľuje donáciu majetkov kniežaťa Pribinu pri Blatnohrade. Presný dátum 20. február 860. Pribina, legálny vlastník majetkov dokonca pri Blatnohrade. Žiadny komplex nemusíme mať. Máme to potvrdené. Ďalej 14. február 869. Schválenie staroslovienčiny pri bohoslužbách pápežom Hadriánom II., čo je svetový počin slovenčina, štvrtý liturgický jazyk civilizovaného sveta. Žiadny komplex tu nemusíme mať. Môžeme si spomenúť na jún 880 a zriadenie Nitrianskeho arcibiskupstva pápežom Jánom VIII. Bula industrie tue. Pravda. A môžeme pokračovať v tej „fuge“, ak dovolíte, vyplním a skúste pozorne počúvať. Rok 1075. Zakladacia listina Benediktínskeho kláštora v Hronskom svätom Beňadiku, najstaršia zachovalá, po latinsky písaná pamiatka na Slovensku Nitriansky evanjeliár práve pochádza z tohto kláštora. Ďalej môžeme hovoriť o Rozsudkovej listine kráľa Kolomana, o právach Zoborského benediktínskeho kláštora. Rok 1111, a to sa viaže aj na meno najstaršieho známeho učiteľa na Slovensku Viliama Gramatika. Môžeme hovoriť o potvrdení práv majetkov Benediktínskeho konventu v Bzoviku, takzvaný pôvodný benediktínsky konvent. Listina obsahuje množstvo slovenských osobných mien a miestnych názvov v slovenčine, prípadne so slovenským pôvodom z roku 1135. Pokiaľ by mal niekto pochybnosť, že Slováci tu neexistovali. Pätnásty júl 1251 sa viaže na založenie Premonštrátskeho kláštora v Kláštore pod Znievom. A tento kláštor mal nezastupiteľné miesto v duchovnom a kultúrnom živote celého severozápadného Slovenska, odkiaľ čerpajú ešte iné archívy doma aj v zahraničí. Pokiaľ mal niekto problém s Privilegiom pro Slavis  zo 7. mája 1381, je mi to ľúto, ale naozaj Žilinská kniha je jedným z najvýznamnejších slovenských artefaktov, pretože nedošlo len k prvému potvrdeniu výsad slovenských mešťanov. Čiže k vystúpeniu autochtónnych obyvateľov tohto územia a tohto mesta, ale je dôkazom aj spolupatričnosti občianskej aj národnej, ale podstatné je, že 22. januára 1451 máme v Žilinskej knihe najstarší po slovensky napísaný zápis. Po slovensky zdôrazňujem. Čiže nie po Bernolákovi, ale ešte v Žilinskej knihe z roku 1451, čo potvrdzuje slovakizáciu vrchných vrstiev spoločnosti. Takže neboli sme nijakí bačovia, ani tkáči, ako tu zaznelo od kolegov z KDH. Naši mešťanostovia sa dožadovali slovenčiny. Ďalej. Spišské kázňové modlitby ste vynechali, páni. Najstaršie písomne zachovalé slovenské jazykové pamiatky 1479 až 1480. Nuž, prečo nevyzdvihnúť to, čo som hovoril na začiatku, určenie Bratislavy za hlavné mesto Uhorska 19. september 1536 Uhorským snemom. Veď to bol úžasný počin. Zrovnoprávnenie Slovákov a Nemcov v slovenských mestách zo 6. decembra 1608. Určite si pamiatku zaslúži aj apológia Jána Baltazára Magina ako prvá národná obrana Slovákov. Môžeme si spomenúť na deň jeho narodenia 6. január 1728. Alebo Fándlyho požiadavku zavedenia slovenčiny do nižších škôl a lektora na vyššie školy 1793. No a takto by sme mohli, samozrejme, pokračovať ďalej a vypĺňať „fugy“ podľa mňa, ktoré dokazujú, že Slováci sú si vedomí aj sa dožadovali svojich autochtónnych práv obyvateľstva na tomto území, že sme vyspelý národ, ktorý je hrdý. Možno až príliš skromný, pretože stále ešte platí, pokiaľ sa nepochválime my, tak cudzí nás nepochvália. A nemusíme mať teda nijaký komplex pre prihlasovanie sa alebo nejakú privatizáciu uhorských dejín, pretože je to naopak našťastie. Tak ako po páde Rímskej ríše, ktorú rozvrátili Barbari. Barbari prevzali od Rimanov vtedajšej špice civilizovaného sveta organizačnú správu a tak ďalej a tak ďalej. Ale, prirodzene, Rímska ríša ako taká, aj toto územie išlo do úpadku na isté pomerne dlhé obdobie. No a to isté sa stalo aj s Veľkou Moravou. Prišelci prevzali štátnu správu, organizáciu. Prevzali množstvo slov, ktoré nepoznali, pretože boli nomádskeho pôvodu oblok, oblak. Na jurte nemáte predsa oblok. Čiže nemusíme mať komplexy. Ani Slovenská národná strana nemá nijaké komplexy. Sme, ja viem, ťažko sa vám to, kolegovia, počúva. Vy ste takí úžasní kresťanskí, že neustále skáčete do reči druhým a my sme tak úžasne zakomplexovaní, že ticho vás tu počúvame. To je naozaj úžasné a pýtam sa, či to nie je tým, že naozaj ste len nejaké satanove deti. No a aby ste sa teda nanovo reformovali a dali naozaj nejaký zmysel aj tomu kresťanskému, ktoré, bohužiaľ, ja vo vašej činnosti zatiaľ nevidím a je mi to ľúto a naozaj vám prajeme, nech presadzujete tento ideál, dám vám do pozornosti 12. september 1683, čo by mohol byť deň záchrany kresťanskej civilizácie v strednej Európe, porážka tureckých vojsk. Dámy a páni, vzhľadom na to, čo už povedali aj predrečníci, nenavrhujem to ako procedurálny návrh. Dávam to len ako časť svojho vystúpenia. Myslím, že by bolo korektnejšie a vhodnejšie, keby navrhovatelia sami stiahli tento návrh a pokúsili sme sa všetci o akýsi spoločný konsenzus možno cez nejakú komisiu, kde by boli účastní predstavitelia všetkých klubov, aby sme naozaj vygenerovali istý zmysluplný hodnotový dátumovník, povedzme, aj proporcionálne rozložený podľa rôznych hodnôt a orientácií, a aby sme podali, povedzme, takýto spoločný návrh, pretože budem to hovoriť verejne, aby ste potom zas nedeklarovali, že SNS prišlo až po KDH, hoci to bolo aj v histórii naopak. Máme, samozrejme, rozpracovanú aj my takúto novelu, ale nedovolili by sme si s tým prísť samostatne. Minimálne by sme to konzultovali s našimi kolegami vo vládnej koalícii. A, samozrejme, potom by sme sa snažili získať aj istú podporu u vás a neísť takto systémom pritlačíme vás k múru. Čiže toto je taká moja ústretová ponuka na to, aby sme sa ako Slováci opäť nemuseli v tejto sále a možno aj navonok rozdeľovať a jatriť vášne a aby sme hľadali istú konsenzuálnu zmysluplnosť aj v takej  dôležitej a citlivej oblasti našej identity, ako sú pamätné dni. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)