Viskupič, Jozef, poslanec NR SR (2017-06-14):
Nastal! Nastal kľud v rokovacej sále. Čiže bavíme sa o novele zákona, ktorý svojho času znamenal aj pre slovenskú spoločnosť a Slovenskú republiku prielom, že existovala vôľa väčšiny tohoto pléna, aby bol prijatý zákon o Ústave pamäti národa. Inštitúcii, ktorá sa má zaoberať dokumentáciou najbližšej histórie, dokumentáciou zločinných režimov, či už to bol režim, ja som mal problém, keď sme robili, režim, ktorý bol datovaný alebo podľa zákona je datovaný ´39 až ´89. Ak si spomínam pracovnú komisiu, ktorú zvolala svojho času Iveta Radičová, napríklad aj tento fakt sme chceli zmeniť a posunúť rok ´39 na rok ´38. Áno, Ústav pamäti národa a jeho legislatívne ukotvenie zaznamenal v roku 2010 a roku 2011 legislatívnu snahu v ustanovení pracovnej komisie, ktorá mala za cieľ vylepšiť parametre práce Ústavu pamäti národa s tým, že sme vydefinovali tri základné požiadavky. Základné požiadavky zneli a bolo to predrečníkmi viacerokrát pripomínané: Prvá, že vláda, že vtedajšia koalícia berie za svoje, že sídlo Ústavu pamäti národa má mať dôstojné podmienky, že naozaj Ústav pamäti národa, ktorý robí s hodnotou pamäti národa, má byť ukotvený v sídle, o ktoré sa nemusí nikdy už doprosovať, a bude to inštitúcia vážená a dôležitá pre nezabúdanie a vysporiadavanie sa s vlastnou históriou Slovenskej republiky. Toto bola ako keby prvá priorita. Druhá priorita bola, ktorá tu tak isto zaznela, že stála expozícia zločinov komunizmu je výrazným príspevkom k formovaniu pamäti národa. A tretia – a z môjho pohľadu tá najdôležitejšia – bola tá, že Ústav pamäti národa je v prvom rade historickou alebo tou inštitúciou, ktorá sa má zaoberať skúmaním histórie a nedisponuje preto právnymi kapacitami alebo kapacitami právnikov na to, aby mohla čeliť zložitým sporom za zverejňovanie toho, čo má zo zákona robiť. Čiže mali sme tri priority a chceli sme prísť s legislatívnym riešením, ktoré ale neuzrelo svetlo sveta a pre mňa je možno aj na škodu veci, že vtedy sme viac venovali kvalite legislatívneho procesu a zákon sa nedostal do legislatívneho procesu skôr, aby sme ho mohli schváliť a zabezpečiť tak lepšie a reálnejšie fungovanie Ústavu pamäti národa, ktorý robí s hodnotou pamäti národa. Potom za ostatnej vlády som s veľkým znepokojením sledoval to, akým spôsobom prebiehala napríklad voľba alebo chcela prebiehať voľba jednotlivých členov správnej rady alebo samotného vedenia. Nebudem sa o tej situácii dlhšie rozširovať. Myslím si, že každý jeden z nás si pamätá rozdávanie lístočkov počas voľby pánom Kolesíkom, a myslím si, že doteraz tento pán má za to v pamäti národa vyrytú svoju vlastnú čiarku a to je, že médiám sa klamať v priamom prenose nemá. On to vtedy popieral, kde ho novinári v priamom prenose usvedčili, že sa neklame. Áno, aj Ústav pamäti národa a voľba priniesla možno zhodou okolností toto a od tej doby, neviem si teraz spomenúť toho poslanca, bolo to také pejoratívne nazývanie poslancov SMER-u, začali ich volať 83 Kolesíkov. Toto sú symbolické veci, ktoré prináša aj politika. Ak by som sa mal vyjadriť teda k ideovému zámeru a motiváciám svojich kolegov, ktorí prichádzajú s účelovou zmenou zákona, aby si vyriadili účty so súčasným vedením, tak si to teda dajme na misky váh. Tu som zadefinoval tri jasné priority, ktoré trápia, a je ich omnoho viacej, ale tu boli tri jasné priority, ktoré sme chceli zmenou zákona a nastavením priniesť k lepšiemu fungovaniu Ústavu pamäti národa. Na druhej strane misky máme definíciu suchej vody, kolektívneho riadiaceho orgánu verejnoprávnej inštitúcie. Gábor Grendel vymenoval mnohé inštitúcie, napríklad spomenul príklad vlády bez premiéra. Spomenul príklad parlamentu bez predsedu parlamentu alebo RTVS bez generálneho riaditeľa. Bude riadiť RTVS Rada RTVS ako kolektívny štatutárny orgán? Kde ste to videli? Prečo prichádzajú poslanci z ľudskoprávneho výboru podpísaní pod touto novelou podľa mňa nie s riešením, ale zahmlievaním situácie a z môjho pohľadu aj znefunkčneniu úradu ako takého, ústavu ako takého. A nech hovoria o akýchkoľvek motívoch predkladatelia, jeden z reálnych predkladateľov tu vystúpil, volal sa pán poslanec Hrnko; ešte raz opakujem to slovo „reálnych“; a motív v troch štvrtinách svojho prejavu odhalil úplne jasne. Bol to jeho osobný problém s osobou pána predsedu správnej rady Krajňáka. Na záver dám otázku, ktorú som kládol vo viacerých faktických poznámkach a to je: Prečo pri motívoch, ktoré definujete vo všeobecnej časti dôvodovej správy a myslím, že aj v bode 6 hovoríte, že máte za to, aby ste zabezpečili efektívnejší a predovšetkým transparentný model riadenia Ústavu pamäti národa, akým spôsobom je efektívnejšie, keď z jedného človeka, ktorý nesie zodpovednosť za Ústav pamäti národa, rozpúšťate tú zodpovednosť do kolektívneho orgánu? Čo je na tom efektívne a čo je na tom transparentné? Parlamentu sa Ústav pamäti národa zodpovedá na výbore a zodpovedá sa aj v tomto pléne, keď prednáša každoročne správu. To sú štandardné mechanizmy kontroly a dohľadu nad akoukoľvek verejnoprávnou inštitúciou. Dokonca tá spomínaná RTVS, v ostatnom čase ste odmietli vôbec, aby mohol generálny riaditeľ RTVS Václav Mika po 5-ročnom období vystúpiť v tomto pléne, to napríklad predseda správnej rady možnosť má. Preto si dovoľujem využiť § 73 ods. 3, myslím, na to, aby som veril, že vás vedú dobré motívy a navrhol vrátiť novelu predkladateľom na dopracovanie. Ďakujem za pozornosť a dúfam, ak procedurálny návrh prejde, že sa budeme môcť o legislatívnych zmenách, ktoré vedú k vylepšeniu legislatívneho nastavenia riadenia Ústavu pamäti národa, venovať aj spoločne. Ak nie, tak dúfam, že táto novela neprejde. Ďakujem.