S. Janiš, poslanec: (2007-12-07):
Ja si dovolím upozorniť na dve veci v tejto súvislosti, a to je vec súkromia alebo nedotknuteľnosti súkromia a druhá oblasť je, z čoho je to všetko financované, kto sa na to skladá a ako to je efektívne. Čo sa týka toho súkromia, na úvod možno zopár takých otázok, ktoré by sme si každý jeden z nás mohli vyhodnotiť, aj predkladateľ, aj keď toto nie je parketa predkladateľa ministra dopravy a spojov, ale o čom budem rozprávať, a ten, ktorý nástojí na tom, aby v tomto zákone toto bolo, nebol minister dopravy, ale silové zložky štátu, polícia, Slovenská informačná služba, Vojenské spravodajstvo. Ak si položíme otázku, či niekto vyhodnotil súčasný právny stav a jeho účinnosť na odhaľovanie závažnej trestnej činnosti, tak nedostaneme na toto odpoveď. A ak by platilo, že niekto toto vyhodnotil, ako súčasný zákon má vplyv na odhaľovanie závažnej trestnej činnosti, tak ak by toto vyhodnotenie preukázalo potrebu ešte väčšieho vstupu do súkromia človeka, ako je v súčasnosti, tak by som takýto postup chápal. A keby toto preukázanie, toto vyhodnotenie malo za potrebu zrušenie kontroly povolenia zo strany súdu na prelamovanie telekomunikačného tajomstva a bolo by to dobre vydokladované, tak by sme o tom mohli začať debatovať. Ale nikto nič nevyhodnotil. Nie je žiadna analýza súčasného právneho stavu. Ani či vyhovuje, ani či nevyhovuje, ani či je dostatočná kontrola nezávislého súdu, alebo či nie je, alebo či súčasný stav bráni polícii, SIS-ke a VOS-ke zabraňovať trestnej činnosti, alebo čo jej zabraňuje. Nič nemáme. A preto na základe tohto sa úplne normálne natíska každému občanovi otázka, na základe čoho potom polícia, SIS-ka a Vojenská spravodajská služba, na základe čoho sa domáhajú ešte väčšieho vstupu do súkromia človeka? Prečo ho chcú? Táto novela zákona rozširuje sprístupnenie telekomunikačného tajomstva  bezpečnostným zložkám, polícii, SIS-ke, vojenským spravodajcom. Chcú nepretržitý priamy on line prístup k evidencii osobných údajov všetkých účastníkov siete. A dokonca aj na nosičoch, chvalabohu, toto vypadlo v tejto poslednej verzii, na cédečkách, každý mesiac by takéto údaje dostali tieto spravodajské služby. A toto všetko bez akéhokoľvek súhlasu. Bez akéhokoľvek súhlasu, bez akéhokoľvek odobrenia súdnou mocou. Rozširuje táto novela zákona uchovávanie prevádzkových lokalizačných údajov a potenciálne tak zo všetkých občanov tohto štátu robí dopredu vinníkov. Dopredu ľudí zodpovedných, dopredu ľudí, ktorí, ja neviem, či kradnú, či podvádzajú, či sa pripravuje na nejaký terorizmus. Všetkých občanov hádže potenciálne do jedného koša. Všetci sa zhodneme na tom, že získavanie osobných údajov a prevádzkových údajov je zásahom do súkromia. Ak je to nutné, je zásah do súkromia, samozrejme, prístupný, ale musí byť presne kontrolovaný. Kontrolovaný. Musí byť obmedzený na nevyhnutnú mieru a jeho použitie musí byť efektívne. A nie paušálne všetko a stále a ešte k tomu aj bez kontroly, bez povolenia a bez následnej kontroly. Zásah do súkromia je opodstatnený iba vtedy, ak je zrejmý účel použitia získanej informácie. A v prípade získavania celoplošných databáz účelovosť, proporcionalita, primeranosť a individuálny prístup k získavaniu a kontrole nemajú miesto. Toto nie je ani v súlade so smernicou a európskymi pravidlami, prípadne európskymi judikatúrami. Len všeobecné zdôvodnenie a odvolávanie sa na boj proti terorizmu je príliš málo na to, aby sme občanom mohli takto bezdôvodne vstupovať do súkromia a takto ich monitorovať. A za úplne neprijateľné som považoval a, chvalabohu, to tu nie je, tie cédečká preto, lebo potom by už nikto nikdy neustriehol kopírovanie a posúvanie a obchodovanie s týmito údajmi ľudí, údajmi občanov, údajmi obchodných firiem atď. Toľko možno k tomuto súkromiu. Veľmi opatrne by som posunoval a nie som zástancom takéhoto paušálneho monitorovania ľudí. Čo sa týka financovania týchto služieb, lebo všetko niečo stojí, aj to monitorovanie, aj to uchovanie dát, aj tá technika, aj tí ľudia, ktorí to všetko musia obsluhovať, niečo stoja. Ak si položíme otázku, že čo to stojí, a druhú otázku, že kto to platí, tak potom tieto otázky si treba položiť preto, lebo s platením ide ruka v ruke aj efektivita. Ak je niečo zadarmo, ak ma to nič nestojí, tak požiadavky sa budú stupňovať a narastať. Dnes toto všetko od odpočúvania, monitorovania, archivovania a poskytovania všetkých týchto údajov platí každý jeden  občan sám. Každý jeden telefonujúci, každý jeden esemeskujúci, faxujúci platí v tejto cene za poskytovanie služieb operátorom, povedzme, stámilióny ročne. Každý jeden si to platíme sám. Čím viac telefonujem, čím viac esemeskujem, čím viac používam internet, čím viac mailujem, tým viac sa podieľam na tom, že tým väčšou časťou peňazí prispievam na svoje monitorovanie, na svoje sledovanie, na svoje odpočúvanie. Políciu, SIS-ku ani Vojenské spravodajské služby to nestojí ani korunu z rozpočtu. To značí, že náklady, čo to stojí, ich vôbec nezaujímajú. Ak by  mali tieto náklady polícia a spravodajské služby platiť zo svojho rozpočtu, tak minimálne vnútorná kontrola v týchto zložkách, oprávnenosť ich žiadania by sa zefektívnila a tento nástroj by sa nepoužíval tak často a rozhodne by sa nemohol používať paušálne. Pritom platí, že ak niečo neplatím, ak nie som zainteresovaný na tom, čo to stojí, tak predpíšem aj let do kozmu. Však ma to nič nestojí. A aj táto novela môže byť a je príkladom zneužívania, nie využívania, ale zneužívania bezplatnosti, a preto pýtajme viac a ešte viac informácií, ešte viac zoznamov, ešte viac archivovania, ešte viac odpočúvania a tak ďalej. Ako chceme efektívnosť na Slovensku vyhodnotiť? To nevie nikto. Ako budeme merať, či vynaložené náklady zodpovedajú dosiahnutým výsledkom boja proti kriminalite alebo závažnej kriminalite? Majú tieto silové zložky, ktoré sa domáhajú takéhoto prelamovania súkromia človeka, premyslený aj mechanizmus merania svojej vlastnej pridanej hodnoty pre  spoločnosť? Keď dnes vieme regulovať a vypočítavať ceny energií, tak štát by mal vedieť stanoviť aj cenu za jednotlivé úkony aj u operátorov a aj tým smerom by sa mohla potom uberať cesta na odstránenie takzvanej bezplatnosti alebo cesta k efektívnosti vstupovania do súkromia. Tá bezplatnosť je len voči štátu, ale voči občanom nie. Občan to platí dvakrát. Raz zo svojich daní platí políciu, SIS-ku a armádu alebo spravodajské služby armády a druhýkrát to platí, keď telefonuje, esemeskuje a používa služby operátorov. A povedzme si otvorene, sú to stámilióny. Štát už dnes v trestnom konaní vykonáva náhrady osobám aj občanom, aj firmám s poskytnutím súčinnosti orgánov činných v trestnom konaní. Či už je to poštovému úradu, či už sú to štátne hmotné rezervy a tak ďalej, alebo hospodárska mobilizácia. Tam je to na objednávku štátu a štát si tieto služby platí. Zatiaľ sa na svoje odpočúvanie a svoj monitoring skladajú občania iba v tejto fáze, a to platením služieb operátorom. Zaujímam veľmi opatrný postoj. Veľmi opatrný postoj k takémuto návrhu zákona v tejto časti a ničím som sa nedotkol časti, kde predkladateľom je minister dopravy, ale hovorím iba o časti, kde predkladateľom sú silové zložky štátu. Som veľmi opatrný preto, lebo medializované skúsenosti s narábaním s týmito informáciami, bohužiaľ, na Slovensku nie sú šťastné. Únik informácií, prepisy hovorov, používanie tohto nie je žiadnou novinkou. Aj pán predseda vlády tu minule z tohto miesta čítal prepisy telefonických hovorov, samozrejme, získané nelegálne. Preto som veľmi opatrný, aby sme takto bezbreho dávali týmto silovým zložkám ešte väčšie právomoci, ešte väčší monitoring a bez väčšej kontroly. Systém kontroly a preverovania zo strany parlamentu je obmedzený. Či ide o výbor na kontrolu Slovenskej informačnej služby, alebo výbor na kontrolu Vojenského spravodajstva, alebo branno-bezpečnostný výbor, ktorý je gestorom alebo kontrolou ministerstvu vnútra. A som presvedčený, že so stúpajúcimi nárokmi polície a spravodajských služieb na vstup do súkromia ľudí by mala nasledovať aj zvýšená možnosť kontroly zo strany parlamentu, zo strany súdov, a nie opačne. Nikdy nemôžeme očakávať od tých, ktorí pýtajú viac informácií, od tých, ktorí chcú viac monitorovať, viac sledovať a viac odpočúvať, aby súčasne pripravili aj legislatívne opatrenia na kontrolu týchto ich činností. A práve tu vidím možno nedostatok aj vládnej koalície, čo sa týka zo strany kontroly vlády, že týmto sa nikto nezaoberá. Väčšou kontrolou sa nikto nezaoberá a silové zložky si presadzujú to, čo ony momentálne potrebujú, a to, čo im možno uľahčí činnosť, to, čom im momentálne vyhovuje. Nie je dobré a nie je správne alebo je nebezpečné ľuďom siahať do súkromia čím ďalej, tým viac a ponechať kontrolu oprávnenosti tohto vstupu do súkromia na mŕtvom bode. Tento návrh zákona hovorí len za jednu stranu. Za stranu, ktoré informácie chcú, ktoré ich používajú, ktoré s nimi narábajú, ale tento návrh zákona nehovorí nič o tom alebo o tých druhých, ktorým sa vstupuje do súkromia a ktorí toto všetko platia. A preto táto časť tejto novely zákona je veľmi zlá a je veľmi nebezpečná. A v tom je veľký, veľký problém. Ďakujem.