T. Rosová, poslankyňa: (2010-03-04):
Ale o čo vlastne ide? Pán poslanec navrhuje, aby sa vek odchodu do vlastne akéhosi vynúteného dôchodku súčasných profesorov zo 65 rokov zvýšil na 70 rokov, pretože podľa dnešného zákona síce učiť môžu, ale zmluvu im musí každoročne obnovovať dekan. Môžu byť nakoniec menovaní aj za emeritného profesora, ale funkčné miesto profesora už zastávať nemôžu. Chcem teda zdôrazniť to, že nie je pravdou, ako mnohí tvrdia, že sa vlastne na ich pozícii po 65-ke nič nemení, pretože môžu učiť ďalej. Nie, nemôžu, nemajú žiadnu definitívu, ani žiadnu zmluvu na dobu neurčitú, každoročne sú vlastne vystavení tomu, či smú, alebo nesmú pokračovať, dá sa povedať, že dobrej alebo zlej vôli svojho nadriadeného. Pán poslanec navrhuje zvýšiť túto hranicu na 70 rokov a ja beriem všetky argumenty, ktoré pre to predložil. Myslím, že sú to rozumné argumenty a že je to isté zlepšenie oproti dnešnej situácii, ktoré má svoju logiku. Na druhej strane mne sa javí ako neprijateľné v zákone akoukoľvek hranicou obmedzovať vek ukončenia výkonu ktorejkoľvek profesie. Chcem zdôrazniť, že na Slovensku niet inej profesie, ktorej by takéto niečo ukladal zákon. Rovnako napriek tomu, že jeden významný predstaviteľ najvýznamnejšej našej univerzity argumentoval opačne, nie je pravdou, že by toto bolo v zákonoch iných krajín. To, že takéto úpravy majú školy, že to bývajú štandardy, že si to zaviedli samy a dobrovoľne, to je iná vec. To umožňuje aj dnes naša legislatíva. Ale prečo máme mať toto v zákone? Mne sa to zdá až zahanbujúce. Prečo práve u profesorov? Učiteľ základnej školy smie učiť aj storočný. Prezident, ktorý je najvyšší veliteľ ozbrojených síl, môže mať toľko rokov, koľko sa dožije, ale práve u profesorov máme mať v zákone hranicu. Mne sa to zdá neprijateľné, preto navrhnem, aby sme išli inou cestou. To, čím sa často argumentuje a zaznelo to už aj dnes, je, že v prípade, že neobmedzíme túto vekovú hranicu, tak sa nám budú držať na svojich miestach profesori, ktorí už nemajú patričný výkon. No na jednej strane, pán Fronc povedal, ako to je v skutočnosti, to znamená, že žiaden profesor sa na svojom mieste nezabetónuje bez toho, aby ho tam nezabetónovala práve vedecká rada a rektor jeho univerzity. Takže ak si tam dajú takých, ktorí sa im nepozdávajú, ktorí nemajú nasledovníkov, ako sa sťažujú, ktorí si ich nevychovávajú, je to vecou práve tejto vedeckej rady, aké nastolí kritériá a rektora. Chcem ale povedať, že toto je všetko len teoretické. Keďže tento zákon začal platiť v roku 2002, myslím, že ešte niet u nás profesora, ktorý by mohol mať definitívu, takže nerozumiem celkom dobre ani tejto obave. Na druhej strane ale, keďže je zjavné, že dnešné vedenia vysokých škôl, manažmenty, rektori nie sú ochotní pozerať sa na to, kde sú ich kompetencie a čo by mohli robiť oni sami, žiaľ, v tejto veci, dovolím si predložiť aj iný návrh. V mojom pozmeňujúcom návrhu na jednej strane chcem zrušiť akúkoľvek hranicu obmedzujúcu vek profesorov. Na druhej strane ale navrhujem, aby sa zrušila aj tzv. definitíva, ktorá je v zákone zakotvená. Znamená to teda, že každý profesor, mladý aj starý, bez ohľadu na vek, bude musieť svoju profesúru obhajovať každých päť rokov, potom teda nedôjde už k pochybnosti, či na to má, alebo nemá. A keby predsa len k takej pochybnosti došlo, ešte v mojom pozmeňujúcom návrhu uvádzam aj poistku, ktorá by dávala akreditačnej komisii právo a povinnosť posudzovať predovšetkým vedecké a pedagogické výsledky za obdobie 6 rokov. Takže to je taká vonkajšia brzda na to, aby bolo jasné, že pri obhajobe tohto zákona naozaj nejde o nejaké znižovanie kvality, ide o princíp, ktorý nejako zásadne na druhej strane nevylepší tento veľmi zlý, vysokoškolský zákon, ale aspoň ho dostane do nejakej civilizovanej podoby. Takže dovolím si predniesť môj pozmeňujúci a doplňujúci návrh. 1. Bod 3 znie: Bod 3 v § 77 ods. 4 znie: „(4) Vysokoškolský učiteľ môže obsadiť funkciu docenta alebo profesora na základe jedného výberového konania najviac na 5 rokov.“. Odôvodnenie. Ak vysokoškolský učiteľ splnil ustanovené požiadavky, získava právo na uzavretie pracovnej zmluvy bez obmedzenia veku, ale vypúšťa sa doterajšia úprava, ktorá mu zaručuje definitívu. 2. Za bod 3 sa vkladá nový bod 4, ktorý znie: „Bod 4 v § 77 sa vypúšťajú odseky 6 a 7, vrátane poznámky pod čiarou k odkazu 42. Doterajší odsek 8 sa označuje ako odsek 6. Následne sa prečísluje označenie bodov.“. Odôvodnenie. V nadväznosti na predchádzajúci návrh bod 1 sa vykonáva legislatívnotechnická úprava. Vypúšťa sa vekový limit, a preto nie je potrebné predlžovať pracovnú zmluvu. 3. Doterajší bod 4 návrhu zákona znie: „Bod 4 § 78 znie: „§ 78 Profesor emeritus. Rektor môže na návrh vedeckej rady vysokej školy udeliť za významné prínosy v oblasti vedy alebo umenia a vzdelávania profesorovi, ktorý skončil pracovný pomer s vysokou školou, ako jej riadny profesor podľa § 75 ods. 7 a ktorý naďalej aktívne vedecky a pedagogicky pôsobí, čestný titul profesor emeritus, emeritný profesor. V súlade s vnútornými predpismi umožní vysoká škola emeritným profesorom zúčastňovať sa na výskume a na jej iných činnostiach.“.“ Odôvodnenie. Ponecháva sa možnosť udeliť riadnemu profesorovi, ktorý skončil pracovný pomer s vysokou školou, čestný titul profesor emeritus. 4. bod: Za bod 4 sa vkladá nový bod 5, ktorý znie: „Bod 5. V § 83 ods. 2 sa za prvú vetu vkladá nová druhá veta, ktorá znie: „Pri posudzovaní personálneho zabezpečenia akreditačná komisia posudzuje predovšetkým vedecké a pedagogické výsledky za obdobie ostatných šiestich rokov.“.“ Chcem upozorniť, prosím, aby sa tu doplnilo, že nasledujúce body sa primerane prečíslujú. Odôvodnenie. Upravuje sa, že personálne zabezpečenie vedeckej a pedagogickej činnosti sa posudzuje za posledných 6 rokov. Takže opakujem, ide o to, aby sme zrušili niečo, čo nás nectí, čo malo možno nejakú svoju funkciu, keď sme uvažovali o tom, že bolo treba prečistiť toto prostredie, ako tu už dnes, myslím, zaznelo od tých, ktorí boli príliš spriaznení s predchádzajúcim režimom, ale v normálnej spoločnosti podľa mojej mienky opodstatnenie nemá. Na druhej strane na to, aby nik nepochyboval, že to nezníži kvalitu, zavádza sa, aby profesori svoj postoj obhajovali každých päť rokov a aby sa pri akreditácii brali do úvahy ich práce za posledných šesť rokov. Pokiaľ ide o pochybnosti, že nám tu ostatne nejaká stará populácia profesorov a napokon, aj pokiaľ ide o tú výhradu, že nepúšťajú na svoje miesta mladších. Takže ja si myslím, že by veľmi radi púšťali. Problém našich vysokých škôl je inde. Problém našich vysokých škôl je, že dramaticky na nich chýba práve stredná generácia a že vlastne ani nemajú koho púšťať. No, ak by sme chceli hovoriť o kvalite, mohli by sme tu hovoriť veľmi dlho. Určite by to nesúviselo s týmito bodmi, súviselo by to s celkom inými vecami, napríklad predovšetkým s tým, aké máme nastolené kritériá na jednotlivé akreditácie, či vôbec má zmysel akreditovať jednotlivé odbory a potom vlastne viazať osud množstva študentov na jediného garanta, či by to nebolo omnoho rozumnejšie viazať na inštitúciu, ktorá by za to bola zodpovedná, atď. Žiaľbohu, o tomto tá verejná diskusia nie je, to ma veľmi mrzí. A chcem ešte potvrdiť aj slová pána kolegu Haleckého a vlastne podčiarknuť, že u nás by mnohí nositelia Nobelovej ceny nemali šancu, keby sa chceli zamestnať na našich univerzitách a garantovať nejaké odbory. Len v poslednom roku, v roku 2009 boli udelené tri z Nobelových cien za vedu ľuďom, ktorí mali nad 65 rokov a sú aktívnymi profesormi. Najstaršia z nich je profesorka z univerzity Yale, ktorá má 76 rokov, stále pôsobí a pôsobí tak, že jej bola udelená Nobelova cena. Verím, že raz sa takej pocty dočkáme aj u nás, ale na to budeme musieť ešte veľmi veľa v našom vysokoškolskom systéme zmeniť. Ďakujem za pozornosť.