Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2012-09-14):
Dobré ráno prajem. Vážená pani predsedajúca, vážení kolegovia, nám to tak rýchlo letí, tak rýchle a expresné príspevky, že som si to nestihol dopísať, tak, tak počkajte trošku, takto si to uložím. (Rečník si zoraďuje papiere.) Tento Zákonník práce je taká nevďačná téma, takisto ako je nevďačná téma trebárs rómsky problém. Viete, že keď rómsky problém, keď sa nedajbože začnete okolo neho motať, tak Rómovia vás majú za zlého, lebo im chcete niečo zobrať, majorita vás má ešte za horšieho, lebo však pomáhate Rómom. Výsledky vidieť nebude, a keď ich by bolo náhodou vidieť, tak to je za dekádu a odvtedy prejde dvoje volieb. Čiže toho sa nikto nechce chytať, politicky mimoriadne nevďačné, tak ako je nevďačné sa venovať nejako ostro a z gruntu téme Zákonníka práce, lebo však odborári majú uši nastražené a celé to pekne „swishnúť“, ako je človek proti ľuďom a pracujúcemu, kolega Blaha by povedal pracujúcemu ľudu a tak. No takže si tak ľudia, sú takí opatrní v tých výrazoch, dávajú si pozor, aby náhodou ich niekto neoznačil, že sú proti pracujúcemu ľudu. Čiže ja čo poviem, myslím si, že zodpovednosť je dôležitejšia ako to, či to niekto takto bude prezentovať, i keď potom vás možno nezvolia už ani za domovníka. Ale nevadí, u mňa ten pocit zodpovednosti je stále silnejší ako to, či niekto to bude prezentovať, že – poviem to už poslednýkrát – som proti pracujúcemu ľudu. Táto krajina dostáva jednu ranu za druhou, úplne programovo, do toho ešte kríza. Včera som to tu hovoril, my máme mimoriadne krehučkú, ale naozaj krehučkú ekonomiku. Zjednodušene povedané, že keď sa Číňanom prestane páčiť Porsche Cayman z bratislavského závodu, tak sa nám tá ekonomika zrúti. Viete, že takto vystavanú ekonomiku, tak musíme okolo nej chodiť, úplne až našľapovať zľahka a tichučko, aby sa nič nestalo. My sa nemôžme tuná biť do pŕs, akí sme my hrdinskí a ako to nejakým iným ukážeme, lebo my totižto machri vôbec nie sme. Koniec koncov to, čo sme mali, to sme predali a to, čo fungovalo, už nefunguje, takže to bitie do pŕs a tvárenie sa, že ten nejaký európsko-svetový kontext sa nás netýka, nie je zrovna zodpovedná poloha. Môžme v nej prípadne pokračovať, ale potom nám hrozí to, že sa budeme musieť vrátiť na polia a kopať zemiaky, a mám pocit, že ani nie, lebo už neviem ani, či ich vieme zasadiť. Pán minister je podľa mňa racionálny človek, ja som to tu minule, keď minulý mesiac sme mali tú česť sa rozprávať o tom dôchodkovom systéme, som to tak vyhodnocoval, tak potom sa pýtam, že v čom sa stala chyba, že musíte, pán minister, predkladať na túto dobu podľa môjho názoru nie celkom zodpovedné návrhy. Minulý mesiac to tu bolo fakt trápenie, tá demagogická paľba, ktorá tu bola, tak už fakt až uši z toho boleli, a vy ste konkrétne mali argumentačnú prevahu, mali. Mali ste aj nepriestrelný dôvod už na konci úplne, že to slúži na konsolidáciu verejných financií. Pri predkladaní tejto novely by moja otázka bola, aký je tu dôvod, aký je tu pádny dôvod, aký je tu nepriestrelný dôvod na to, aby ste obhajovali to, že idete v protismere? Ten dôvod mi tam prudko chýba, i keď tu nejaké hlesy-blesy zazneli, ale tieto ideologicky ladené treba filtrovať, čiže ak je ten dôvod len kvôli odborárskym bosom, tak potom sa bojím, že či tu nemáme nejakého Jimmyho Hoffu – neviem, ktorí poznáte Jimmyho Hoffu, amerického odborového predáka, ktorý mal tú moc, že kýval s prezidentmi, tak to neviem, že či aj my tu máme takýchto silných. Ja si odborárov vážim. Pána Gazdíka síce nepoznám, ale pána Machynu som stretol v Detve, keď sme protestovali proti ťažbe zlata, a u neho oceňujem to zanietenie, tú energiu, tú vôľu, tú chuť. To je všetko úplne v poriadku, toto sa od odborového predáka čaká a taký má byť aj odborový predák a má ísť z neho aj rešpekt, ale zase nie až taký, aby vláda mohla na základe chcenia predkladať do parlamentu nezodpovedné návrhy. Návrhy, ktoré majú ambíciu stočiť koleso dejín. Viete, nemôžte poručiť vetru, „dešťu“, nemôžte sa jedného dňa zobudiť a povedať, že kríza nie je, nás sa netýka, bude, ako povieme. Slovensko nie je žiadna Šangri-La a bájna zem, Slovensko nie je ani nejaký sebestačný ostrov, kde si tu môžme povedať, že žijeme svoj vlastný svet a do ničoho iného sa nestarám, lebo nás to neovplyvní. Slovensko nemôže plávať v protismere a táto novela, ktorá je tu predkladaná, je plavbou v protismere, plavbou proti prúdu. Je to cesta na D2 zo Žiliny do Bratislavy, ale presne opačným smerom za plnej prevádzky. Keď všetci už uznali, že počítače vyhrali nad kalkulačkami, my sme ich začali, ideme ich teraz nakupovať. Všetci utekajú z krajiny menom Kríza po prúde preč, ale my sa derieme proti prúdu naspäť do nej. Jedna vec je, čo hovorí ten samotný zákon. Na pitvanie zákonných noriem tu je pán Mihál, ktorý naozaj – a to treba uznať –, že dokáže rozpitvať každý zákon a má teoretickú prípravu a je naštudovaný naozaj dobre. Ja sa nepasujem za úplného odborníka konkrétnych ustanovení, ja len poviem z toho nejakého takého makropohľadu, že v čom je táto novela škodlivá pre túto spoločnosť. Už nechcem to aj hovoriť, aj som to tu minule hovoril, že by niekto možno ani si nemyslel, hej, že Gorila môže byť škodlivá pre spoločnosť, pretože mladí ľudia stratia chcenie, áno, súvisí to s tým, tak aj tuná toto tlačenie na Zákonník práce pod rúškom ochrany zamestnancov, aby sme v konečnom dôsledku nedopadli tak, že – a teraz poviem úplne taký poloúsmevný príbeh, že príde uchádzač na prácu do úradu práce a povie, úradník mu povie, máme jednu dobrú a jednu zlú správu. Tá zlá správa je, že prácu nemáme, ale dobrá je, že je sakramentsky chránená. Viete, že toto niekedy, aby sme to takto nejakým spôsobom nedopadli. Myslím, že ten daný zamestnanec aj v tých regiónoch, ktoré tu boli spomínané, by skôr povedal, čert to ber, radšej nech je práca, i keď nie je možno až tak chránená. To je na zváženie. Svet, keby sme vnímali ten kontext a netvárili sa, že sme tu nejaký izolovaný ostrov, tak by sme zistili jednoznačne, že práca sa desocializuje, že sflexibilňuje, zoperatívňuje. My činíme presný opak a ja tu nechcem byť nejakým zlým prorokom, ale zase nemusím byť ani Nostradamom, stačí byť priemerným analytikom, že keď poviem, keď tlačíte na pílu príliš, sú dve možnosti, že v tom lepšom sa vám zasekne a v tom horšom vám praskne. Takže toto sú také veci že na zváženie, že či v tejto dobe budeme tlačiť na tú pílu a či tieto riziká identifikujeme, že môžu nastať, a tie dôsledky sú potom ďaleko horšie ako to, či nejakí traja nespokojní odborári si môžu založiť odborársku bunku niekde v nejakej fabrike. Ja mám, som mal aj pripravené také konkrétne príklady z praxe, ja viem, že niekomu sa to ťažko počúva, ale až také tie absurdity, a ja som bol sám svedkom absurdity, ktorej sa mne konkrétne stalo, nám konkrétne stal, že čo vlastne ten Zákonník práce dovoľoval, a ja som žasol, hej, ja som si nebol istý, že či je to naozaj možné, tak sme dokonca tých ľudí, ktorí tvrdili, poslali na Inšpektorát práce, že nech sa idú spýtať, že či aj jedného od nás, že či naozaj na to majú právo, a tam bolo povedané, že majú na to právo. Proste právo na totálnu absurditu. Viete a vtedy vás premkne taký pocit, taký zvláštny pocit, že, fíha, ale však toto nie je, asi možno zákonodarca nechcel, aby to takto absurdne dopadlo, ale ono to tak absurdne na konci dopadnúť zvykne, hej, že proste niekto, a sú ľudia, ktorí tú pomyselnú ochranu pred nečestnými podnikateľmi si pretočia na svoje a povedia, že ja s ním vykývem. Viete, že pokiaľ naordinujeme tú atmosféru tak, že pomaly všetci sú tu zbojníci, darebáci a neviem čo, tak to sa zle robí, lebo potom tí druhí majú tendenciu to vrátiť a snažiť sa s tými ľuďmi kývať, čo, samozrejme, nemusí dopadnúť dobre. Ale k tým rečiam, lebo svet je aj častokrát takým svetom, alebo reč funguje aj na takých, takou rečou signálov, ak my sme, teda dovnútra teraz tu ideme vyslať signál, že ideme chrániť, tak sa to prezentuje, našich zamestnancov, pán Mihál si dal tú robotu, že v čom, ono to nejakým spôsobom vždycky dopadne, ale ja chcem povedať, že teda ten vonkajší pohľad ľudí, ktorí sa neponoria do toho úplne, tak to vnímajú, že je to v protismere. Ale hlavne to je aj v protismere, že predstavte si, včera som mal zrovna s ľuďmi, ktorí rozprávali iným jazykom ako slovenským, také stretnutie, sme sa o tom bavili, že ako to oni vnímajú, že kto to číta, viete, v Amerike alebo v Nemecku, alebo v Kórei, kto to číta. No nikto to nečíta, ten váš návrh zákona. Všetci to len vnímajú ako reč signálu, to znamená ako signál, že v tejto dobe, v tomto čase, kde sa všetko ide nejakým smerom, tak tu je vláda s ambíciou, ktorá povie: a ja just pôjdem naopak. Čo môže pôsobiť vystrašujúco, hej, a tí ľudia si prehodnotia, ty, Jano, tak to je dosť zlý signál. Tých už nebude zaujímať, že možno v čom konkrétne spočíva tá zmena, ktorú vy prezentujete, ako zmena, ktorá nás zaradí medzi krajiny, včera ste to spomínali, nemecké a neviem čo. A ja to znova len doplním, ja si myslím, že Nemci, už tiež ich hlava z toho bolí, že možno už by nechceli byť tam, kde sú, a možno by to zmenili. A, samozrejme, to má nejaké politické dôsledky a je ľahšie dať ako zobrať, hej, čiže aj oni to vedia. Čiže nebol by som taký prísne sfokusovaný na nich a že ako to oni robia. Čiže tento signál určite zaznie a vyznie do toho vonkajšieho sveta, že v strednej Európe je nejaká maličká krajina, pár ľudí tam a oni teraz akože sa rozhodli, že a just a ideme opačne. Takže, to viete, to si povedia, no, fíha, takže skúsim, no však ešte kopu iných krajín, Rumunsko, Bulharsko, a nebudem sa trápiť tam, kde je, proste to vyzerá dosť čudne, hej. A možno keby si niekto dal spraviť prepis vystúpenia niektorých rečníkov parlamentných, tak si povedia, fíha, tak to je populárne, Južná Amerika viackrát zaznela, že aj tu máme nejakých obdivovateľov niektorých systémov, ktoré proste tam naberajú na sile. Takže toto je ten, toto dávam na zváženie, pán minister, že či proste niekde to tam nedošlo, hej, že tento signál sa vyšle do sveta, že teda tu je tak ambiciózna vláda, že poručí vetru, „dešťu“. Čiže toto sú také veci, že dávam na zváženie a možno keby sme mali byť, hľadať nejaký kompromis alebo že umenie možného, že čo s tým a neviem čo, aj koza celá a vlk sýty, tak možno skúsim povedať, že ja identifikujem dve možnosti: jedna, že by sme odložili platnosť tohto Zákonníka práce, že toto by mohol byť pozmeňovák trebárs, alebo by sme to prípadne skúsili naviazať na rast HDP. Viete, že dajme tomu, že keby sme mali rast HDP v určitej výške, tak vtedy by, ja neviem, či je to právne možné, však to si môžme potom vydiskutovať v tom druhom čítaní, že potom by sme si boli takí veľkorysí, a teda, no okej, tak čert to ber, nech tie bunky tam vzniknú a potom by sme to dali. Ale malo by to niečo také racionálne v sebe, že by si to nejak tí ľudia povedali, no dobre, je to umením možného. Ja za vás politické záväzky plniť nemôžem, som si vedomý, že vy ich nejaké máte a treba, ja som tiež zástancom toho, že čo si človek požičia, treba vrátiť, len aby tá cena nebola príliš vysoká, hej, že cena nebola príliš vysoká, to tu zaznelo z viacerých úst, že tie riziká tam hrozia. Takže ak by som mohol dávať na zváženie, ja pravdepodobne pripravím taký nejaký pozmeňovací návrh do druhého čítania a to znamená, že buď by sa odkladala účinnosť tohto Zákonníka práce o dva roky, alebo o tri, to môžme diskutovať, alebo by sme naviazali účinnosť tohto Zákonníka na rast HDP. Ja si tiež myslím, že by sme prípadne mohli o tom diskutovať, viete, že nelámme cez koleno v tejto náročnej dobe, by som to odporúčal. Zatiaľ všetko, ďakujem pekne.