M. Chovanec, poslanec: (2003-04-24):
Z vecného problému sa vykľul problém politicko-ideologický. Domnievam sa, že ani spochybňovanie koalície a možnej nepredvídavej reakcie jednotlivých strán nie je dobrá správa pre občana. Som však ďaleko od toho, aby som sa miešal do politických hier vládnych strán. Bez komentára ponechám aj návrhy pýtať sa poškodeného dieťaťa, či chce alebo nechce žiť. Pán poslanec Hort konštatoval, že problém sa mal najskôr vydiskutovať na iných miestach a až potom na pôde parlamentu. Áno, myslím si, že má naozaj pravdu, po včerajšku som však presvedčený, že po akýchkoľvek diskusiách by reakcie v parlamente boli podobné tým, ktoré odzneli, možno boli by o niečo uvážlivejšie. Chcem s plnou vážnosťou zdôrazniť, že si úprimne vážim a plne akceptujem ľudí s presvedčením o dominantnom postavení života v ktoromkoľvek štádiu jeho vývoja, napriek tomu za poslanecký klub Smeru konštatujem, že sme pripravení návrh zákona podporiť. Pritom vôbec nepociťujeme menšiu úctu k životu ani sa necítime byť tými zlými, ale, povedal by som, snáď tolerantnejšími. Pokladáme za akceptovateľné, aby matka, ale aj otec mali právo v istých, presne zákonom definovaných situáciách rozhodnúť o tom, či tehotenstvo v takýchto prípadoch budú akceptovať aj naďalej alebo považujú za vhodnejšie jeho ukončenie. Akceptujeme istú právnu silu pri ich rozhodnutí. Naše stanovisko nemienim zdôvodňovať právnymi, filozofickými, medicínskymi, morálnymi či etickými argumentmi. Tí, ktorí sa problémom zaoberajú dlhšie, iste potvrdia, že tieto argumenty existujú, aj keď pre tých, ktorí vyznávajú inú filozofiu, majú iné presvedčenie, nie sú akceptovateľné, presne tak ako pre tých druhých termíny vražda, zabitie a iné, ktoré pri argumentácii používajú tí prví. Zásadný problém teda tkvie len v tom, koľko právnej možnosti poskytneme žene a či jej vôbec nejakú možnosť pri rozhodovaní a riešení ponecháme. Máme v sebe toľko sily, aby sme ju vyradili z procesu možného rozhodovania pri takejto tak osobnej a tragickej udalosti, alebo si osvojíme jedine správny názor na absolútne právo života geneticky alterovaného jedinca? Poznám viacero rodín, ktoré takýto údel prijali, v ktorých starostlivosť o ťažko postihnuté dieťa sa stalo náplňou ich života. Rozhodli sa dobrovoľne, vyznávajúc svoju filozofiu, svoj vzťah k životu. Máme však právo nariadiť to každej matke, každej rodine? Nie som si celkom istý, že áno. Preto nielen mne, ale i mojim kolegom je predsa len bližší liberálnejší postoj s akceptovaním práva ženy podieľať sa na rozhodovaní o osude jej alterovaného dieťaťa v čase, keď ešte nie je schopné samostatného života. Dovoľte malé odbočenie. Včera ma zaujala poznámka, z môjho pohľadu veľmi racionálna, pani kolegyne poslankyne, myslím, Sabolovej, odpustite, ak sa mýlim, ktorá pripomienkovala tú skutočnosť, že ukončenie tehotenstva je až v 24. týždni gravidity. Naozaj, veľmi by som privítal, ak by sme mali možnosť prijať také opatrenia, aby sme posunuli tento týždeň o niekoľko týždňov nižšie. Chcem povedať, že problém je v diagnostikovaní, vo včasnom diagnostikovaní, pretože doterajšími skríningovými metódami jednoducho nie je možné zistiť skôr a jednoznačne potvrdiť skôr geneticky alterovaného jedinca. Ak by sme mali len tú možnosť čo len Česi, ktorí používajú tzv. triplotest, bolo by úplne reálne a možné, aby sme dokázali rozhodnúť skutočne kompetentne asi okolo 20. týždňa. Veľmi by som si prial, keby to bolo možné. Pri tejto príležitosti si dovolím vysloviť ešte jednu poznámku. V prípade, ak tento zákon nebude posunutý do druhého čítania, resp. schválený, samozrejme, bude platiť doterajšia platná vyhláška, ale ak by Ústavný súd posúdil teoreticky neústavnosť tejto právnej normy, v podstate celú prenatálnu diagnostiku môžeme ukončiť, pretože aký zmysel by mala prenatálna diagnostika bez toho, že by sme mohli žene ponúknuť právo rozhodnúť sa. Len na to budeme robiť prenatálnu diagnostiku, aby sme jej oznámili s veľkou ľútosťou, že bude mať poškodené dieťa, že sa jej narodí anencefalus, že sa jej narodí dieťa s agenézou obličiek a podobne? No a ďalší problém ešte chcem ukončiť, že ak tento zákon nepostúpi do druhého čítania a nebude schválený, prakticky zabránime možnosti terapeutického intrauterinného ovplyvnenia niektorých chýb, ktoré je dnes už možné intrauterinne riešiť a zabezpečiť, aby sa dieťa narodilo zdravé. Už viac ako 25 rokov pracujem v odbore, ktorý rieši tieto aj pre lekárov, aj celý zdravotnícky personál neskutočne kontroverzné stavy. Sme pri zrode nového života a o chvíľu vykonávame zákrok, ktorý život na jeho začiatku ukončuje. Zásadným spôsobom sa chcem vyhnúť personifikácii, hraničným a vyhroteným emotívnym príkladom z mojej praxe, domnievam sa, že by som nekorektným spôsobom zneužíval moje osobné skúsenosti na vecnú argumentáciu, tobôž na parlamentnej pôde. Nedá mi však nespomenúť, že som videl vlastnou matkou uškrtené dieťa, že som videl matku po suicídiu po neschválenej interrupcii. Bol som požiadaný a nie jedenkrát o pomoc a radu pri žiadosti o interrupciu takých rodičov, ktorí s absolútnou úprimnosťou vyznávali názor o dominantnosti života. A ak by im bol niekto pred dvomi-tromi mesiacmi hovoril o možnej interrupcii, z presvedčenia im vlastného by odmietli o nej čo i len diskutovať. Áno, poznám však ženy, ktoré sa do tejto situácie dostali, uniesli ju osobnostne i morálne. Zdieľam nesmiernu úctu k takýmto osobám. Chcem upozorniť ešte na niekoľko ďalších skutočností. Dnes je úplne bežné dostať medikamenty, ktorými je možné navodiť minimálne porušenie, ale aj ukončenie gravidity v ktoromkoľvek štádiu tehotenstva. Ak sa žena rozhodne, že tehotenstvo ukončí, tak ona to skutočne spravidla aj učiní. Chceme zaviesť tú povestnú, a teraz, prosím, odpustite mi tento termín, ktorý použijem, potratovú turistiku, ako je v istej susednej krajine? Je pre nás prijateľnejšie zachraňovať ženy po predávkovaní abortívnymi liekmi s komplikáciami, ktoré so sebou prinášajú? Chcem opakovane zdôrazniť, plne akceptujem a chápem názor ľudí, pre ktorých je prerušenie, resp. ukončenie gravidity neprijateľné. Neopovrhujem tým názorom, ale prosím, akceptujme a rešpektujme názory tých, ktorí majú iné filozofické vybavenie, inú predstavu a vnímanie hraničných situácií v živote, ktorí žijú iný život, ako niekto je ochotný akceptovať, tobôž keď isté hraničné situácie ani nezažil. Ja vnímam svoj poslanecký mandát aj ako istú povinnosť zohľadňovať a posudzovať právo a povinnosti občanov. Nevnímam ho ako právo rozhodovať o jedine správnych právnych krokoch a určovať ich. Dovoľte ešte jednu poznámku. Chápem iniciatívu jednotlivcov, spoločnosti i osobností, že zaujímajú také vyhranené postoje, ktoré by viedli k zákazu interrupcií. Chápem ich, aj keď ich nie som pripravený bez zbytku akceptovať. Avšak práve z týchto kruhov vychádzajú aj požiadavky o nevhodnosti alebo zákazoch výchovy k rodičovstvu či sexuálnej výchovy v školách, zákazoch alebo neodporúčaniach antikoncepcií a podobne. Práve týmito skutočnosťami, ako aj zvyšovaním zdravotného uvedomenia sa znížil počet interrupcií 6-násobne, v niektorých lokalitách i viacnásobne. Žiaľ, zhoršovaním sociálno-ekonomickej situácie, bytovej situácie, zvyšovaním nezamestnanosti významne, až dramaticky poklesla i pôrodnosť. Riešenie týchto skutočností pokladám minimálne za tak závažné ako problém navrhovanej právnej úpravy. Nespomínam si, že by z radov koalície odzneli tak emotívne vystúpenia pri riešení týchto problémov, ako zazneli včera pri predloženej novele zákona. Vážené kolegyne a kolegovia, zvážme teda, či naozaj práve my máme absolútne právo rozhodnúť v tak osobitnej situácii, ktorú novela zákona rieši. Vnímam tieto situácie ako príliš osobné na to, aby som ich dokázal jednoznačne, rigorózne, neomylne zvládnuť a dokázal nariadiť všetkým riešenia, ktoré práve niekto z nás považuje za najsprávnejšie, vlastne za jedine správne. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)