T. Rosová, poslankyňa: (2010-02-10):
No a teraz teda k obsahu toho nášho návrhu. Áno, je pravda, že podobným návrhom sme oslovili už túto snemovňu v nedávnom čase, ale je tiež pravda, že v tom dnešnom návrhu sme reagovali zásadným spôsobom na niektoré výhrady, ktoré vtedy bránili zákonodarcom, aby tento návrh zákona podporili, v čom teda, opätovne opakujem, vidím zásadný rozdiel. Zavádzame totižto určenie a spresnenie pojmu „zviera“. Účelom tohto zákona nie je ochrana všetkých živočíchov, ale iba tých, ktoré sú pre človeka a ľudstvo významné z hospodárskych, environmentálnych, sociálnych či spoločenských dôvodov. Doteraz definícia pojmu „zviera“ absentovala. A to sa týka aj dnešného znenia zákona, podľa ktorého vlastne by sa nevylučovalo trestné stíhanie za usmrtenie akéhokoľvek živočícha. Takže v tom je jeden z podstatných rozdielov tejto predkladanej novely oproti tej, ktorú sme predložili minule. Tú novelu sme predložili v novembri. Diskutovali sme o nej, pokiaľ sa nemýlim, v decembri a odvtedy sa odohrali rôzne príbehy. Väčšina z tých, o ktorých vám teraz poviem, sa odohrala iba v tomto kalendárnom roku čiže od začiatku roku 2010. Napríklad dve šteniatka ktosi vyhodil z auta pri ceste pri Žiline v 15-stupňovom mraze. Keď ich záchrancovia našli, navzájom sa zahrievali telíčkami. V obci Vajkovce pri Košiciach celé dni ležal vyhodený ťažko zranený psík v priekope vo veľkých bolestiach. Napriek tomu, že okolo chodilo množstvo ľudí, nikto mu nepomohol. Dokonca starostka údajne okolo neho prechádzala bez povšimnutia. Vďaka neposkytnutiu pomoci a vďaka mrazu alebo kvôli týmto okolnostiam, lepšie povedané, psík napriek enormnej snahe ochranárov o pár dní na veterine zahynul. Dve mačiatka sa našli vyhodené v priekope pri ceste na strednom Slovensku. Niekto ich vyhladoval, zbil a napokon ich jednoducho vyhodil z auta. Pri zadočku na chvoste, na chrbte mali nakladené vajíčka nejakého hmyzu. Zapáchali, hýbali sa len trocha. Mali zahnisané oči, udreté nosy a papuľky, špinavé ušká, boli vychudnuté, napriek enormnému úsiliu a piplaniu záchrancov nakoniec zraneniam podľahli. Opäť, v januári ročná fenka bola nájdená v priekope pri ceste. Okrem chvostíka sa vôbec nehýbala, telo bolo vychudnuté, kosti pretŕčali aj spomedzi dlhej srsti. Pravdepodobne bola držaná na krátkej reťazi, bez pohybu, medzi svojimi výkalmi a bez pravidelnej stravy. Niekoľko týchto prípadov mám, žiaľ, pretože sa odohrali, dokumentovaných aj fotograficky. Tento štvorročný psík bol nájdený v bolestiach, blúdiac centrom mesta s vypichnutým očkom. Zadnú labku mal v časti, kde sú vankúšiky a pazúriky, čiastočne odrezanú. Psík sa volá Ajko, zatiaľ žije. V dedine blízko Trebišova sa na ulici hŕstka detí hrala tak, že mlátili lopatou a kopali tohto malého hnedého psíka, ktorý bol strachom schúlený do klbka. Psík je apatický, má postrelenú zadnú nohu. Nemá už ani vôľu, ani snahu utekať niekam do bezpečia. Od ľudí sa nedočkal ničoho dobrého. Medzi Cinobaňou a Točnicou na strednom Slovensku sa našiel v priekope psík. Jeho predná labka bola hnisavá guča. Trčal z nej úlomok kosti a tržnú ranu mal aj na boku tela. Ležal niekoľko dní v mraze bez pomoci. Zatiaľ vďaka pomoci veterinárov tento psík žije. To spôsobili ľudia často neznámi, nepotrestaní páchatelia. Ale mnohé z týchto prípadov majú páchateľov, známych páchateľov, ktorí taktiež vďaka dnešnému zneniu zákona ostávajú beztrestní. Napríklad tento obrázok dokumentuje chov kráv, ktoré sú roky držané vo výkaloch, bez jedla, bez výbehu. Regionálna veterinárna a potravinová správa chodí síce na kontrolu, ale tento stav ostáva stále rovnaký. Podobne je na tom toto prasa držané taktiež len vo vlastných výkaloch a bez dostatočnej stravy. Tento poník mal byť atrakciou pre turistov. A v skutočnosti teda bol, ale veľmi smutnou atrakciou. Na jeho stav podal podnet až český turista. Čiže je to naša reprezentácia v zahraničí. Po tomto podnete však poník záhadne zmizol. Majiteľom tohto koníka bol alkoholik, ktorý mu nedopriaval žiadnu starostlivosť ani stravu. Tento kôň zahynul a rieši sa to ako priestupok. Takto ako je držaný tento pes na reťazi a bez možnosti akéhokoľvek výbehu, drží jeho majiteľ sedem rovnakých zvierat. Z reťaze ich nikdy nepúšťa, celý život sa živia prakticky len trávou. Je známa kauza siedmich kaukazských ovčiakov, ktorým majitelia dávali jesť iba jedenkrát týždenne. A tie psy mali namiesto 50 kg iba 20 kg. Nemohli chodiť. Kým začali normálne prijímať potravu, trvalo to mesiac intenzívnej starostlivosti. Jeden z nich svojmu stavu podľahol. No a napokon tento vlčiak tiež je jeden zo siedmich, ktorých choval majiteľ na malom obojku, ktorým spôsobil takéto poranenia. Myslím, že k tomuto obrázku niet čo dodať. Sú to príbehy, ktoré sa stali po tom, ako v tejto snemovni neprešiel náš návrh na sprísnenie trestov za takéto brutálne činy. Hovorili sme alebo ja som teraz hovorila najmä o zvieratách, ale som presvedčená, že tento návrh novely trestného zákona je najmä návrhom o ľuďoch. Ak majú ľudské dejiny nejaký vyšší zmysel, myslím, že ním je umenšovanie zla, umenšovanie násilia. A násilie je len jedno, násilie konané na slabších je vždy násilím. V našich dejinách, hoci pomaly, a nie lineárne, sa znižuje tolerancia k takémuto násilnému správaniu, či už násiliu na ľuďoch alebo násiliu na zvieratách. Kedysi bolo bežnou zábavou kráľov a kráľovien pozerať sa na upaľovanie a trýznenie mačiek v 16. storočí. Dnes, samozrejme, je ťažko predstaviteľné, že by sa takto v civilizovanej krajine bavili akíkoľvek panovníci alebo čo len normálni ľudia. Kedysi biť dieťa bola legitímna výchova, priam právo rodičov. Dnes sa na to pozeráme celkom inak. Napriek tomu tolerujeme násilie, ktoré sa deje na zvieratách, a nedokážeme ho potrestať. Som presvedčená, že násilie, ktoré nenarazí na odpor, je násilím bez hraníc, ktoré sa stupňuje a ktoré môže ohroziť možno dnes mačiatka, zajtra deti, manželku, starých ľudí. Preto vás prosím, nebuďme k takémuto násiliu tolerantní, podporte náš návrh zvýšenia trestných sadzieb pre páchateľov takéhoto násilia. Ďakujem vám.