Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-01-28):
Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, dovoľte k tomuto mimoriadne dôležitému zákonu niečo povedať. On je dôležitý, jak by som to povedal, lebo my teda určité predpoklady na to, že či chceme, či nechceme, je to tak a na Slovensku je to ešte o niečo viac ako tak ako inde, že moc predajcu je absolútna. U nás je naozaj, môžeme skutočne povedať, že absolútna, čiže oni určujú, a keďže určujú, tak do pátraní určujú aj bytie alebo nebytie častokrát ľudí biednych a núdznych, ktorých jedinou možnosťou je niečo dopestovať, dochovať. No tak to je taký sociálny aspekt tohto celého a je to, žiaľ, tak, takú dobu žijeme. Vy to, síce sa tvárite, že nie, ale vy ju ešte žijete o niečo viac ako my ostatní, ktorí ešte ako-tak sa snažíme tomu trendu tej absolútnej moci kapitálu dávať hranice. Vy ste sa zakryli socializmom, a pritom nekladiete hranice ničomu a to, čo má tendenciu prirodzenú, tak pomáhate tomu. Čiže tento zákon je dôležitý, lebo to, čo sa predá, keď sa to predá, je to komu predať a za čo predať, že niekto za to zaplatí, tak potom to niekto bude chovať a pestovať. Čiže je to mimoriadne dôležité pre našich ľudí sa tomuto zákonu povenovať, povenovať zodpovedne a tu by som si dovolil tvrdiť, že tak nebolo, nebolo vykonané, a skúsim povedať na niektorých, niektorých aspektoch tohto celého, že prečo. My sme tu, teda nie my tu za, to bolo pred rokom či kedy, tu došlo k nejakej, predpokladám, tajnej dohode za niečo, pre niečo, sa vymenili, vykupčili tabule, to bolo, že budú tabule. Všetci sme vedeli, že to je hlúposť, ale bolo dohodnuté, že tabule budú. Už vtedy a to som sa rozprával, niekto aj naznačoval a ja som vtedy na to upozorňoval, už vtedy sme vedeli, že to je hlúposť, a napriek tomu to prešlo. Nuž keď sme si ten kabát hanby už obliekli, tak sme tu znova, a teda už teda priznávame, že je to hlúposť, a ideme dávať niečo, čo by mohlo byť o niečo lepšie, no. A to chcem povedať, čo bolo, bolo, ale treba sa poučiť z toho, čo bolo, a nerobme znova tú istú chybu, to znamená, že ak teraz toto má byť lepšie ako to, čo bolo, tak nech to tak skutočne je. A tam identifikujem, že sú, vážení, či chcete alebo nechcete, nedostatky, lebo teraz tie slávne tabule už hovoria o tom, že nesledujú sa tri krajiny, ale sleduje sa, chvalabohu, už iba jedna krajina a sleduje sa v tom parametri. A pri tom parametri sa chcem zastaviť, lebo ten parameter, tak ako je teraz nastavený, je mimoriadne skresľujúci a v politickej rovine umožňujúci nám prehlásiť, že však nič sa nedeje, však si zoberte, však pomaly 60 % tých výrobkov je od nás. A to, vážení, či chcete alebo nechcete, či veríte alebo neveríte, nesedí, lebo to nie je pravda, to umelo štatisticky, tie štatistiky vždycky majú to čaro, že je radosť s nimi robiť pre politické účely. A tuná je to dokonalé, dokonané v tomto prípade. (Ruch v sále.) Tam bol dokonca taký lapsus ešte pri tých prvotných tabuliach, že to, čo sa už tiež vtedy aj avizovalo, že môže nastať podniková predajňa, aj nastalo, však dokonca v tých štatistikách vyšlo po tom prvom zverejnení, že sú u nás predajne, ktoré predávajú 100 %, myslím, tam bolo, nie, alebo 98 slovenskej výroby a to bola podniková predajňa. No čiže viete, to sú presne tie, tie nuansy toho, že nerobíme poriadne to, čo máme. Nuž ale toto bol exces, hej, to bol totálny exces, to neexistuje, ale aj parameter typu, že je to niekde medzi 50 – 60 %, vážení, nesedí, či chcete alebo nechcete, lebo to nie je pravda. A my ho umelo navyšujeme tým, že čo všetko tam môžeme poňať alebo že čo všetko ešte patrí do toho, že to je možné zadeklarovať ako slovenskú potravinu alebo slovenský výrobok. A tu, tu sa pristavím, lebo tá vyhláška, ktorá sa spracováva, je tam ambícia, treba sa tešiť vôbec chuti a ambícii a v dobrom upozorním na určité problémy, ale ten makroproblém je to, že tak široko poníma (neutíchajúci ruch v sále), a, pani predsedajúca, ak dovolíte, ja to mám na dlhšie a skončím, dobre, že ak budeme hlasovať? (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)