K. Tóthová, poslankyňa: (2009-12-03):
Všetky učebnice správneho práva považujú tento zákon za významný prostriedok občianskej kontroly, a to občianskej kontroly v právnom štáte. Tento prostriedok občianskej kontroly vlastne zmenou spoločenských pomerov nadobúda väčší význam, pretože v právnom štáte občianska kontrola má veľký význam. Je to občianska kontrola zákonnosti výkonu verejnej správy, správnosti výkonu verejnej správy, dochvíľnosti verejnej správy a aj kontroly na odstránenie nečinnosti verejnej správy, ako aj prostriedok vymožiteľnosti práva v oblasti verejnej správy. Ten posledný moment chcem obzvlášť zdôrazniť, pretože v právnom štáte vymožiteľnosť práv občanov je veľmi dôležitá vec. Preto jednou z kardinálnych otázok, ktorá má byť občanom jasná, je otázka pojmu, čo je to sťažnosť, kedy môžu sťažnosť uplatniť. Preto aj vlastné zákony, ktoré túto problematiku upravovali, hneď v úvodných ustanoveniach vymedzovali pojem sťažnosti. Aj predložený legislatívny návrh v § 3 vymedzuje pojem sťažnosti. Pokiaľ porovnáme tento nový § 3 predloženého legislatívneho návrhu s § 3 dnes platného zákona, zistíme, že je totožná nielen číselnosť, ale sú totožné aj prístupy, čo vlastne sťažnosť má byť. Obe vymedzenia, ako v dnes platnom zákone, tak v zákone, ktorý je teraz predložený do parlamentu, uvádzajú, že „sťaženie je podanie“, áno, „sťaženie je podanie toho, kto sa domáha ochrany svojich práv alebo právom chránených záujmov“, doslova je to v obidvoch legislatívnych návrhoch takto, „ktoré boli nečinnosťou alebo nezákonnou činnosťou porušené“. Takisto je ďalšia myšlienka, že „aj poukazovanie na konkrétne nedostatky činnosti verejnej správy, ktoré majú byť odstránené, sú sťažnosťou“. Spôsob však, opakujem, spôsob však, akým to urobila dnes platná právna úprava a akým to robí predložený legislatívny návrh, sa výrazne líši spôsob prezentácie v texte a dovolím si povedať, že § 3 v dnes platnom zákone je prehľadný, je inštruktívny, je zrozumiteľný. § 3 v predloženom legislatívnom návrhu, ktorý takisto hovorí o tom istom, ale tieto dve veci dáva do jednej vety s písmenom a), dáva zmätočné vymedzenie sťažnosti. Upozorňujem, zmätočné vymedzenie sťažnosti. A prax sa bude oprávnene pýtať, je sťažnosťou len podanie osoby, a to a) má konkrétne, poukazuje na konkrétne nedostatky v činnosti, čo sa logicky prieči, lebo prv sa hovorí, že je to niečo, čo sa mňa týka a je porušené a zároveň sa hovorí, že to musí byť aj nedostatok v činnosti verejnej správy, čiže je to len táto alternatíva, alebo ide o dve alternatívy, to znamená, sťažnosť je podanie osoby, ktorej sa to týka, ale zároveň sťažnosť je aj poukaz na konkrétne nedostatky v činnosti verejnej správy. Toto bude v praxi skutočne spôsobovať nejasnosti a u tých orgánov, alebo ak sa prax bude uberať cestou, že bude chodiť v starých koľajach, pretože mnohí pracovníci, keď si to len takto prebehnú, vidia tie isté slová, len nie je „áčko“, „béčko“, tak budú pokračovať v doterajších koľajach, alebo, ak sa zdá výklad, že to už nie sú a) a b), ale len jedna alternatíva. No tak budú používať infozákon, ktorým dosiahnu to, čo budú chcieť a dovolím si upozorniť, že infozákon je oveľa, oveľa zložitejšia záležitosť, pretože v zákone o info, o úprave informácií, vyžadovanie informácií je jedno ustanovenie a síce, ktoré hovorí, že ak ten, kto sa informuje, nedostane do 30 dní odpoveď, čo sa veľakrát stane v praxi, veď orgány verejnej správy majú niekedy práce nad hlavu, tak je formulovaná fikcia negatívneho rozhodnutia, teda prezumpcia, že bolo vydané negatívne rozhodnutie, že sa im informácia nepodá, a v tom momente majú právo ísť na súd a zahltíme súdy. Vážení, tu sú určité systémové súvislosti. Možno na prvé počutie sa vám to zdá nejasné, ale skutočne nevidím dôvod, ak zákonodarca nechcel zmeniť občiansky charakter sťažnosti, ktorý je skutočne občianskou kontrolou širokých možností, tak prečo dal do jednej vety to isté, čo je v doteraz platnom § 3 v písm. a) a b) a prečo to nenechal rozdelené podľa týchto písmen? Ja si myslím, že vôbec tu nejde o snahu zúžiť občiansku kontrolu v právnom štáte, že ide o neuvedomenie si významu štylistiky, aj keď použijeme tie isté pojmy, lebo by som ich mohla, pán podpredseda, vyčerveniť a zistíte, že všetky tie písmenká sú tam, plus písmenko a), a preto dávam nasledujúci pozmeňujúci návrh, ktorý vychádza z terminológie, ktorá je v predloženom legislatívnom návrhu a v tých pojmoch, ktoré sú v predloženom legislatívnom návrhu frekventované. Môj pozmeňujúci návrh, ktorý podpísal potrebný počet poslancov, znie: Bod 1. „§ 3 znie: „Sťažnosť je podanie fyzickej osoby alebo právnickej osoby, ďalej len sťažovateľ, ktorý a) sa domáha ochrany svojich práv alebo právom chránených záujmov, o ktorých sa domnieva, že boli porušené činnosťou, alebo nečinnosťou (ďalej len činnosťou) orgánu verejnej správy; b) poukazuje na konkrétne nedostatky, najmä na porušenie právnych predpisov, ktorých odstránenie je v pôsobnosti orgánu verejnej správy.“.“ Aj „béčko“ je presné použitie textu, ktorý je v súčasne platnom návrhu, poukazuje na konkrétne nedostatky v jeho činnosti, ktorých odstránenie je v pôsobnosti orgánu verejnej správy. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, ja skutočne tento legislatívny návrh dávam s plnou vážnosťou a s obavou, že ak by to znenie bolo prijaté, ktoré je v predloženom legislatívnom návrhu, v praxi vzniknú nejasnosti a ide o predpis, ktorý by mal mať aj vizuálnu inštruktívnosť pre občanov, ktorí si ho prečítajú, a preto delenie na „áčko“, „béčko“ má aj výrazný inštruktívny charakter. A takéto zákony, podľa ktorých majú občania postupovať, by mali mať aj tento inštruktívny charakter. Všetkým ďakujem za pozornosť a pánovi spravodajcovi odovzdávam pozmeňujúci návrh s patričným počtom podpisov. Ďakujem za pozornosť.