Fecko, Martin, poslanec NR SR (2023-02-08):
Takže ďakujem veľmi pekne, kolegyňa a kolegovia, že sme to síce možno pre niekoho natiahli až veľmi dlho, ale myslím si, že táto téma by mala zaujať každého, pretože ako si dorobíme našu potravinovú sebestačnosť a potrebnú bezpečnosť by malo trápiť každého, či sa mu to páči alebo nepáči. Myslím si, že, ako si povedal, kolega Števo Kuffa, že áno, kto na ktorej strane stojí. My sme s kolegom Mičovským, keď sme nastúpili na rezort, ťažké časy nastali, proste to boli, by som povedal, bezsenné noci, keď sme zistili, čo sme tam všecko našli, nechcem sa sťažovať, ale bolo to takto. A keď sme chodili o polnoci deň, čo deň z ministerstva, pretože sme museli riešiť veci, tak to už ani nebudem spomínať ďalšie, by som povedal, súvislosti. Takže berte to takto, že neni to jednoduché preorientovať to, čo tu bolo 20, 30 rokov budované, aby ste za rok, dva to zmenili. Sa pýtam, 12 miliárd, ktoré boli investované do pôdohospodárstva, ako sa premietli do potravinovej sebestačnosti Slovenska? Tridsaťšesť percent máme potravinovú sebestačnosť? Teda bezpečnosť? Teda sebestačnosť takto. Tak však to je o ničom. A ako si povedal, a viacerí, že iďte sa pozrieť na tých malých, mladých, rodiny a začínajúcich, ktorí začínajú od piky. Nieže privatizovali a majú celý hospodársky dvor a nevie, do ktorej budovy má čo dať. On sa ani ku tej starej budove, ktorá sa rozpadá, sa nedostane. Pretože má tam nejaká, nejaká konkurzná podstata je tam proste, ktorá mu nechce to predať a tam to chátra a jemu doslova trhá srdce, že nemôže ju, a býva hneď na vedľajšej ulici a dennodenne sa na to pozerá. Však to je niečo neskutočné. To je v takomto duchu, vnímajme, že nejdeme do nejakých, keby bola rovnaká, by som povedal, štartovacia plocha pre jedných a druhých, tak poviem super. Ale akonáhle tam boli privatizéri, ktorí sprivatizovali a privatizovali okrem budov aj tie nájomné, nájomné zmluvy a nikoho sa nepýtali, či chce, či nechce, bere a hotovo, z tohoto prakticky berte tak, že celkom iný mali štart jak tí, ktorí nemajú nič, a chce ísť gazdovať. A preto ja hovorím, máme, máme zákonnú možnosť im umožniť, aby sa skôr dostali k tomuto. Áno, ale s kolegom Maroszom sme rozprávali, ako terajším predsedom Slovenského pozemkového fondu, ktorý sľúbil, že určitý balík pre tých začínajúcich, hovorili sme v každom katastrálnom území, aby bol nejaký vytvorený bez toho, aby sme museli rušiť nejaké veľké nájomné zmluvy. Takže verím, že aj toto sa nám podarí, aby ten štartovací balík nejakých 10, 20 hektárov, možnože aj viac, aby bol k dispozícii tým, čo idú, a jak si, ako povedali poslanci Kuffovci, že nemusí to byť mladý iba. To môže byť ten, čo je v päťdesiatpäťke ročnú, v päťdesiatichpiatich rokoch vyhodený z roboty. A si povie, idem gazdovať, idem sa vrátiť domov. A sa pýtam, on nebude mať žiadne úľavy na mladého a neviem jakého, hej? Iba začínajúci bude. A toto musíme takisto. Pretože keď to vedia urobiť na Západe, jak je to možné, že my to nevieme urobiť? Veď tie kamióny, ktoré boli z francúzskych fariem a z rakúskych a z nemeckých, to boli štátne majetky či družstvá? A stade nám to prichádza alebo z rodinných fariem? No z rodinných fariem. A my sme jakú éru rodinným farmám v tom, v tejto demokracii našej vyčlenili? Kedy sa majú rodinné farmy rozvíjať? V deväťdesiatych rokoch? Áno, možnože dva roky, ´91, ´92, keď som mal tú česť tam byť. Za Čarnogurského, čo dával nejaké tieto, ale potom nič. To sa všetko sprivatizovalo a je to vybavené. A hovorím, pôda je konečný výrobný prostriedok čo do objemu. Nenafúkneš, maximálne to znížiš. Že ti to zabere, to znamená, nebudeš to mať. Tak znova ja hovorím, že musíme pomôcť aj týmto, nelikvidovať veľkých, samozrejme, ako my hovoríme, agrobarónov a tých veľkých, u mňa je od nejakých 1 500, 2 000 hektárov to už je agrobarón. Nehnevajte sa, ja mám takúto mieru. A môž... môžme o tom polemizovať, pretože priame platby, viete, ako sú kontrolované. Kde ich dáš, tam budú. A to je, to je veľmi zlé. Pretože my by sme si mohli vybrať, či dáme to na farmu alebo na plochu. Dali sme to na plochu, tým pádom je problém. Viete ako. A každý privatizér, ktorý tam ide, vidí, že aha, tam krachuje taký veľký štátny majetok, neberiem 6 000 hektárov k tomu? No beriem. A viete ako, v živote nevidel kravu, v živote nebol a nekŕmil ošípané. A to je problém. Takže berte to takto, áno, trošku nám to možnože ušlo v tejto várke a hovoríme o prvom pilieri, ktorý je nárokovatelný, hej? Že máš právo, keď budeš mať pôdu, ktorá je tam. Takže v takomto duchu. Takže, vážení, myslím si, že žiadny krach poľnohospodárstva tu nebude. Tak ako to nebolo, keď sme znížili z 25 na 15 rokov za pani Matečnej a nedošlo ku krachu nejakých agropodnikateľov, ktorí, ani veľkých, ani malých, a proste sa to znížilo. Tak ani toto nebude mať takýto dosah, ako sa tu maľuje na stenu, že Fecko tu ide zase rozhádzať poľnohospodárstvo a nerozumie tomu, pretože spadol asi z mesiaca, tak už, vážení, nie. Ja budem sa zastávať malých, mladých rodín, začínajúcich farmárov a zároveň nebudem likvidovať veľkých, ale chcem od nich ústretovosť, aby keď niekto požíva od nich pôdu, nemusel čakať päť rokov a nemusel čakať ešte na ich láskavosť, že mu tam pôjdu to nejakým spôsobom zamerať alebo že mu to vôbec odovzdajú, pretože áno, naše pozemkové úrady, teda terajšie odbory pozemkové a lesné sa právajú tak, ako keby si nebudú robiť robotu naviac a veľa tých žiadostí ostáva tam nevyriešených. Je to pravda. To je v takomto duchu. Takže, vážení, myslím si, že zvážte, samozrejme, hovorím, som otvorený ku novelám, ktoré by mohli byť, nebudú riešiť celý zákon, možnože iba čiastočne zákon, teda paragrafy v tomto zákone. Ale pokiaľ vaše svedomie a vedomie nebude v rozpore s týmto predkladaným návrhom, tak bol by som veľmi rád a poprosil by som o podporu tohto môjho, tejto mojej novely zákona. Takže naši predkovia nám odkazujú, že žime tak, aby bol aj chleba, aj neba. Ďakujem pekne.