G. Gál, poslanec: (2008-03-27):
Pán poslanec Farkas už uviedol finančné rozmery týchto investícií. Ja o nich nebudem kvôli tomu rozprávať. Pani ministerka, vy ste si vo vašom prejave dali nejakú takú rečnícku otázku, že dokedy sa bude zaberať tá najúrodnejšia pôda. Odpoveď je veľmi jednoduchá. Dovtedy, kým sa nedostane do rovnováhy ponuka a dopyt, čiže tento inštitút aj vašej strane dosť blízky. Vrátim sa opäť k okresu Galanta, aby som vysvetlil, prečo som povedal, že ponuka a dopyt vyrieši, dokedy sa bude zaberať pôda. V našom okrese sa postavilo niekoľko fabrík, skladov, logistických centier. Ale pôdy je ešte stále dosť. No, už sa ďalej nestavia. Trh práce, presnejšie voľné pracovné sily sú práve tou brzdou, nakoľko potom už niet koho zamestnať. A to hýbe celým investičným procesom, že tí investori idú ďalej. Ale tento návrh poškodí aj nášmu regiónu ešte stále, lebo ľudia majú zamestnanie, ich kúpyschopnosť sa zlepšila, majú peniaze, ale bytová situácia ako všade na Slovensku je veľmi zlá. Už by si vedeli vyriešiť svoju bytovú situáciu aj bez pomoci štátu, povedzme, individuálnou výstavbou. No na to už nebudú mať, aby si zaobstarali pozemok po tejto novele, lebo nebudú môcť zaplatiť 500 korún za m2 za vyňatie a plus ešte postaviť nejaký ten domček. Ľudia budú mať prácu, budú mať svoje zdroje, ale nebudú mať kde bývať, lebo mestá a obce sú už teraz dosť zastavané, bolo by to treba územnými plánmi, ako majú aj mestá v pláne, že rozšíria svoj intravilán, ale tam je orná pôda. Kým v nejakom regióne nebude dostatočná infraštruktúra, dostatok pracovných miest, dostatok bytov a hlavne bude veľa nezamestnaných, našou prvoradou úlohou nie je chrániť pôdu, ale chrániť ľudí. Pôda automaticky, bohužiaľ, musím podotknúť, nedá ľuďom živobytie ako kedysi. V tomto sa pán Dubravay mýli. Farmárstvo, poľnohospodárska činnosť je rentabilná, ak sa obhospodaruje viac ako 500 alebo 1 000 hektárov. A v tom je veľký omyl zase pána poslanca Dubravaya, že každý, kto má nejaký meter štvorcový, zakopne do toho a už má chlieb v ústach. To, bohužiaľ, pravda nie je. Je minimum ľudí, ktorých pôda uživí a ktorí majú toľko hektárov, aby si vlastnou poľnohospodárskou činnosťou to svoje živobytie zabezpečili. Zámerne hovorím o našich občanoch, lebo si myslím, že občanmi Slovenskej republiky sú aj príslušníci maďarskej národnostnej menšiny, ktorí žijú prevažne v južných oblastiach, kde je tá pôda, bohužiaľ, po tejto novele najbonitnejšia, lebo tam už žiadna investícia po tomto nepríde. Nehovorím o Galante, ale hovorím o Gemeri, hovorím o východnom Slovensku. Nechce sa mi veriť, že v 21. storočí môže dôjsť k takejto diskriminácii, lebo v týchto regiónoch sa zastaví čas. Argument, že sa má chrániť pôda, je prislabý. Ako som už hovoril, orná pôda sa nebude zaberať donekonečna. Len dovtedy, kým sa trh nenaplní a to bude aj na škodu poľnohospodárom, lebo tým pádom, keď sa nejaký región rozvíja, je tam zamestnanosť, narastá kúpna sila obyvateľstva, aj oni majú lepšie možnosti na odbyt svojich produktov. Bohužiaľ, rozvoj investícií v šedej zóne, ako už to bolo naznačené, neviem, ktorým pánom poslancom, nie je možný. Všetko, keď tu niečo povieme, tak dajme na pravú mieru. Áno, bolo by dobré v tých šedých zónach, v tých spustnutých farmách postaviť nejakú halu, nejaký výrobný podnik, ale to nie je možné a to dosť dobre viete, lebo tieto sú postavené bez toho, aby bolo vysporiadané vlastníctvo týmto pozemkom, na ktorých tieto budovy stoja alebo stáli. Ich vlastníci sú buď neznámi, a keď sú známi, tak nejavia záujem o svoje vlastníctvo, nie sú prejednané dedičstvá, lebo na jedného dediča pripadá primalý dedičský podiel. Čiže, nie je možné vysporiadať a nájsť konkrétneho vlastníka, ktorý by dal súhlas k výstavbe, alebo, ktorý by odpredal, povedzme, nejaký hektár, dva pod týmito objektmi. Jediná možnosť je v tomto prípade aj pre poľnohospodára, keď chce postaviť nejaký nový sklad, nejakú sýpku, nejakú novú maštaľ, ísť na zelenú lúku. Bohužiaľ, postaviť na cudzom pozemku nie je možné, ani kadibúdku. Zatiaľ som hovoril len vo verejnoprospešnom alebo spoločenských dimenziách, ale rozmeňme to na drobné, na toho jednoduchého občana. Má peniaze, chce si niečo postaviť na svojom vlastníctve. Orná pôda je jeho vlastníctvo. Ústava nám vymedzuje, čo môže byť v súkromnom vlastníctve a čo môže byť vo vlastníctve len štátu. Orná pôda môže byť aj v súkromnom vlastníctve. Čiže, tento súkromný vlastník si zaumieni, že chcem si postaviť nejakú budovu, garáž, dom, altánok na svojom pozemku, ktorý je klasifikovaný ako orná pôda nad 1 000 m2. Áno, je to tam. Tak ako presne pán poslanec Simon poznamenal, štát si od neho vypýta výpalné, dodanenie ako vlastníka obmedzuje vo využití svojho majetku. Ale sme povedali, a ešte raz musím zdôrazniť, aj dnešný právny poriadok chráni ornú pôdu. Nie je možné len tak ísť na nejaký pozemok a začať tam stavať. Sú prísne pravidlá. Dobre, sprísnime ich ešte, ale nerobme z juhu Slovenska stratenú zem, lebo neviem si predstaviť, kto dá teraz za m2 o 500 korún viac. To je obrovská suma na jeden hektár. A kým už pán poslanec Farkas povedal, koľko ľudí uživí poľnohospodárstvo, ani nie jeden hektár, ani nie jedného. Jeden hektár v priemyselnom parku uživí viac, možno aj 100, 200 možno aj 1 000 ľudí. Nerobme z poľnohospodárstva všeliek. Poľnohospodárstvo každého človeka na južnom Slovensku neuživí. To nie je pravda. Tam potrebujeme tiež priemysel, tiež služby. A bez toho, aby sa nemohlo tam stavať, sa to nevyrieši. Ja dúfam, že pochopíte naše argumenty a zmeníte svoj zámer, pani ministerka. Ďakujem pekne. (Potlesk.)