M. Maďarič, minister kultúry SR: (2008-04-08):
V prvom rade určite nie je pravdou, že prvé  správy o tom, že tlačový zákon sa pripravuje, sú z apríla, pretože v programovom vyhlásení vlády je jednoznačný záväzok prijať nový tlačový zákon. Ale isteže nemôžem očakávať od opozičného poslanca, aby nejako hlboko študoval programové vyhlásenie vlády. Takže len teraz ho na to upozorňujem. A nakoniec, nadviazali sme aj na vaše odhodlanie prijať tlačový zákon. Je paradoxné, že niekto tu v tejto diskusii  charakterizoval rozhodnutie môjho predchodcu, ktorý pripravoval návrh tlačového zákona, ako múdre, že to, čo pripravoval, nakoniec nepredložil. Navrhli ste, aby v zákone boli definované pojmy „hodnotiaci úsudok“ a „skutkové tvrdenie“. Tak si vás dovolím odkázať na osobitnú časť zákona, kde je to aj definované a kde sú jasné odkazy, týka sa to § 7. Nebudem to čítať, začnem len úvodnou vetou: „Navrhovaná úprava rešpektuje terminológiu Európskeho súdu pre  ľudské práva, ktorá rozlišuje medzi skutkovými tvrdeniami, teda faktmi...“ a tak ďalej a tak ďalej. Jednoducho zákon ponúka  pomerne presný návod, ako rozoznávať skutkové tvrdenia a hodnotiace úsudky. A odvoláva sa na to podstatné a na to rozhodujúce, ako sa k týmto veciam  stavala taká autorita, ako je Európsky súd pre ľudské práva. Ďalej ste hovorili o tom, aby jasne boli v zákone vylúčené z práva na odpoveď orgány verejnej moci, verejní činitelia. Myslím si, že je to vec názoru vzhľadom na to, že sú štáty, kde všetky verejné orgány majú právo na odpoveď. A dokonca, ako som to už spomínal, existuje  aj rezolúcia Európskeho parlamentu, ktorá  priamo hovorí o tom, že musia verejné orgány reagovať formou odpovede predtým, ako by podávali žaloby na médiá. My sme v návrhu urobili našu verziu, kedy toto právo upierame jasne vláde a parlamentu, ale ponechávame právo tým ostatným orgánom práve aj v úmysle predchádzať súdnym konaniam, aby mohli v prípade, že skutkové  tvrdenie sa dotýka ich osobnostných práv, na to reagovať. Ďalej ste tuná podľa mňa nie celkom korektne hovorili o tom, že vydavateľ nesie zodpovednosť za akýkoľvek obsah, snáď len ste hovorili, s výnimkou toho oznámenia v naliehavom záujme. Ale ak si zoberiete ten § 5, tak vidíte, že sa tu jasne hovorí o tom, kedy vydavateľ za to nezodpovedá. Je to v prípade reklamy. A je to aj v prípade obsahu informácie, ktorý poskytol orgán  verejnej moci a tak ďalej. Čiže nebolo celkom korektné, tak ako ste to  postavili, aj keď váš pozmeňujúci návrh to, čo je v návrhu zákona teraz, rozširuje. Ale len  teda preto to hovorím, aby verejnosť nebola zavedená vaším vystúpením. Nakoniec aj navrhujete, aby vydavateľ na uverejnenú odpoveď mohol reagovať hodnotiacim úsudkom. Tiež si myslím, že je to vec názoru. Ale podstatné je to, že zákon pripúšťa, že môže vydavateľ v tom istom vydaní, kde zverejní odpoveď, reagovať skutkovým tvrdením. Na druhej strane si nemyslím, že je správne, aby mohol v tom istom vydaní  reagovať aj hodnotiacim úsudkom. A dúfam vzhľadom na to, že sa tu už veľa citujú novinári, stanoviská novinárskych inštitúcií, že v tomto budeme mať podporu, keďže v etickom kódexe novinárov stojí, že odpoveď sa nemá dopĺňať replikou autora pôvodnej informácie, aby jedna strana  nemala sústavný predstih. Takže ja si myslím, že je správny ten návrh, ktorý na jednej strane nezakazuje uverejniť vydavateľovi reakciu, ktorej obsahom sú skutkové tvrdenia, ale predsa len na hodnotiace úsudky si musí počkať na nejaké ďalšie vydanie. Ďakujem.