T. Galbavý, poslanec: (2003-04-24):
Účelom trestu je chrániť spoločnosť pred páchateľmi trestných činov, zabrániť odsúdenému v ďalšej trestnej činnosti a doviesť ho k tomu, aby viedol riadny život a v tomto zmysle pôsobil aj na ostatných členov spoločnosti. Preto, keď sa človek dopustí vraždy alebo znásilnenia, je odsúdený na určitý trest odňatia slobody s tým, že štát mu dáva po návrate na slobodu šancu normálne žiť. Ale tento človek o nejaký čas znova niekoho zavraždí alebo znásilní a štát mu po odpykaní trestu znova dáva možnosť normálne žiť s nádejou, že uložený trest splnil svoj účel. A on znovu zavraždí niekomu syna alebo otca a znova znásilní matku alebo dcéru, znova lúpežne prepadne. Má ďalšia šanca žiť normálne pre tohto zločinca zmysel? Alebo za ňu zaplatí niekto nevinný? Štát musí postupovať rázne proti tým, ktorí nemajú zábrany siahnuť inému na život. Je to nielen právo, ale aj povinnosť. Preto podporujem novelu Trestného zákona, tak ako ju pripravilo ministerstvo spravodlivosti aj s najnovšími úpravami, podľa ktorých pri treťom potrestaní za závažný trestný čin, napríklad za spáchanú vraždu, ozbrojenú lúpež, znásilnenie, obchodovanie s ľuďmi, teror, zorganizovanie zločineckej skupiny alebo únos, bude páchateľ odsúdený na doživotie. Súd bude mať však možnosť pristúpiť aj k alternatívnemu udeleniu trestu odňatia slobody na 25 rokov, pričom však nemôže za žiadnych okolností páchateľovi uložiť trest pod 20 rokov. Ja som vystúpil hlbšie k tejto novele Trestného zákona v prvom čítaní, preto pochopte, že toto bolo trošku veľmi stručné, chcel som sa dotknúť filozofie toho návrhu, ale zároveň by som však chcel prispieť k spravodlivej a demokratickej podobe Trestného zákona svojím pozmeňujúcim návrhom týkajúcim sa § 156 ods. 3. Zámerom môjho návrhu je vypustiť tento paragraf z Trestného zákona z týchto dôvodov. Analogicky je potrebné predovšetkým namietať vágnosť a neurčitosť pojmov hrubá urážka, hrubé ohovorenie, s ktorým operuje dikcia § 156 ods. 3 Trestného zákona. Keďže ani v rámci tohto ustanovenia, ako to napríklad bolo pri § 102 a 103 Trestného zákona, ktoré už dnes neexistujú a pozastavil ich Ústavný súd, nie sú vyjadrené dôvody, pre ktoré je možné obmedziť slobodu prejavu, čo je jednou zo základných ústavnoprávnych požiadaviek v právnom štáte. Predsa normu nemožno považovať za zákon, pokiaľ nie je formulovaná dostatočne presne, aby umožnila občanovi regulovať svoje správanie, musí byť schopný v prípade potreby s primeraným poučením predvídať v miere primeranej okolnostiam následky, ktoré môže mať určitý akt. Osobitný význam jasnosti významu normatívnych ustanovení treba akcentovať v rámci odvetvia trestného práva vrátane štylizovania jednotlivých skutkových podstát trestných činov, ktorých aplikácia znamená vždy zásah do základných práv a slobôd občanov. Myslím si, že takto vágny a ľahko neužívateľný paragraf v kvalitnom trestnom práve by nemal byť. Navyše § 156 ods. 3 Trestného zákona v dnešnom ponímaní je v konflikte so slobodou prejavu garantovanou v čl. 26 Ústavy Slovenskej republiky a čl. 10 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. Jednotliví nositelia štátnej moci ako takí by nemali byť objektmi chránenými trestnoprávnymi ustanoveniami tak, ako je to podľa súčasnej právnej úpravy. Chráneným objektom by mal byť len hodnotový systém demokratickej spoločnosti a právneho štátu. Myslím si, že aj verejným činiteľom postačuje civilnoprávna ochrana a niet dôvod, prečo by mali na rozdiel od ostatných občanov byť pred urazením a ohováraním chránení aj trestnoprávne. Z mojej strany je to všetko, pani predsedajúca. Prosím vás o podporu. Môj pozmeňujúci návrh dávam písomne spravodajcovi a ďakujem za podporu. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pán poslanec Galbavý bol posledným písomne prihláseným poslancom do rozpravy. Otváram možnosť hlásiť sa do rozpravy o tomto bode programu ústne. Uzatváram možnosť hlásiť sa ústne do rozpravy. Slovo má pán poslanec Mečiar, nech sa páči.