Rafaj, Rafael, poslanec NR SR (2011-06-28):
Máme tu, máme tu posledný prezidentom vrátený návrh zákona o periodickej tlači, kde pán prezident namietol, namietol jednu nejasnú formuláciu, ktorá sa objavuje pri novom definovaní úpravy, a odvoláva sa na dobré mravy. Musím sa stotožniť s vrátením návrhu od pána prezidenta, aj keď si myslím, že v zákone sa dali nájsť viaceré iné výhrady. Novela zákona totiž zavádza aj nejednoznačný prvok oddeleného posudzovania jednej a tej istej osoby v súkromí a vo verejnej funkcii, čiže princíp rovnosti, ďalej princíp rovnosti medzi recipientom a médiom. Ide, samozrejme, len o malú novelu, avšak argumentovať princípom dobrých mravov v prospech predovšetkým bulvárnych médií je naozaj dosť diskutabilné, najmä ak si uvedomíme, že vymožiteľnosť práva pri už teraz zavedených inštitútoch je 3 až 8 rokov na Slovensku. Čiže dostali sme sa do kolízie viacerých práv alebo slobôd na jednej strane zo širšieho hľadiska mediálnej slobody verzus sloboda, resp. právo na informácie, ktoré patrí verejnosti, a v tomto prípade platí všeobecná zásada, že tam, kde končí sloboda jedného, tam sa začína sloboda druhého, resp. tá končí tam, kde sa začína sloboda prvého. V tomto som na strane verejnosti. Verejnosť má z ústavy garantované práva na pravdivé, objektívne, vyvážené, nestranné informácie a pri poškodení dobrého mena alebo cti má rovnako právo na nápravu. Čo sa stalo? Utlmili sme právo na právo verejnosti žiadať nápravu – opäť zdôrazňujem, 3 až 8 rokov je priemerná vynútiteľnosť opravy na Slovensku – a posúvame ju v prospech nie novinárov, žurnalistov alebo redakcií, my ju posúvame v prospech majiteľov, čiže vydavateľov médií, a toto je najväčšia tragédia. Čiže tu ani už nejde o stret dvoch slobôd, povedzme novinárskej slobody a práv verejnosti, ale uprednostnili sme vydavateľov komerčnej aktivity väčšinou zahraničných subjektov. Čiže Slovákom, slovenským občanom dávame náhubok a predovšetkým zahraničným majiteľom, akcionárom, biznismenom otvárame voľné ruky na to, aby slovenská žurnalistika bola ešte menej zodpovednejšia, než je doteraz. Neakceptujeme, že skutkové tvrdenie vždy sa musí opierať o fakty a nemôže už tak či tak obsahovať úsudok. Čiže my už spochybňujeme aj právo opraviť fakty v prípade, že by to vydavateľ posúdil ako v rozpore s dobrými mravmi. Čiže pôjde o subjektívny názor vydavateľa. Ja vám len zopakujem známe veci a to sú predovšetkým odporúčania a rezolúcie Rady Európy napríklad o práve na odpoveď č. 74/26 alebo 1003/93 o etike novinárstva, alebo odporúčanie 94/13 k opatreniam na podporu transparentnosti komunikačných médií, alebo rezolúciu č. 2/1994 o žurnalistickej slobode a ľudských právach, alebo R91/1 o opatreniach na podporu mediálneho pluralizmu. Ja som presvedčený, keďže poznám prostredie, že všetky tieto rezolúcie Rady Európy a ministrov Rady Európy boli potlačené. Na Slovensku máme problém s pluralitou názorov, verejnosť nemá prístup k rôznorodosti informačných tokov a týmto opatrením sa, bohužiaľ, ešte zúžia. Ja som povedal, že, už pánovi ministrovi na výbore, že v prípade, že sa spor dostane na súd, čo je posledná inštancia v právnom štáte, tak existuje tu pri predovšetkým difamujúcich výrokoch súdna prax v prospech médií. Čiže nie je pravda, že by verejný činiteľ bol nejakým spôsobom chráneným živočíchom. Môžem uviesť nález Ústavného súdu 152/08, ktorý uviedol v jednom spore, podľa môjho osobného názoru ide o bulvárny týždenník, nebudem ho menovať a robiť mu reklamu, ale veľmi čítaný, citujem: „Nutnosť zohľadniť slobodu prejavu neznamená rezignáciu na ochranu osobnosti. Znamená to však, že v niektorých prípadoch musí byť uprednostnená sloboda prejavu, aj keď daný prejav môže mať isté nedostatky z hľadiska klasickej zákonnej ochrany osobnosti. Novinárom je dokonca umožnené používať určitú mieru preháňania a provokácie.“ Takže, dámy a páni, tu vidíme judikát Ústavného súdu, ktorý už tak či tak zvýhodňuje mediálne prostredie. Nám by malo ísť, tak ako aj pán prezident namietol, predovšetkým o vyváženosť právnych noriem. A pokiaľ sú tu na jednej strane práva a slobody jednej časti, tak mali by byť rovnako vyvážené práva a slobody aj tej druhej časti. V tomto, zopakujem, som na strane verejnosti, pretože verejnosť je subjektom práva na informácie. Médiá a novinári sú len sprostredkovateľmi. V prípade, že sprostredkovateľ urobí chybu pri informovaní, dotknutý, recipient alebo verejnosť, má právo opraviť predovšetkým nesprávny údaj čiže fakty. Nehovoríme o úsudkoch, čo je veľmi podstatné. Takže ja sa stotožňujem s výhradou a s výhradami pána prezidenta aj vzhľadom na to, že je treba posunúť účinnosť, a myslím si, že ponúkol aj isté schodné východisko, ktoré nahrádza ten pojem dobrých mravov, ktoré navrhol predkladateľ. A napriek tomu ale nemôže poslanecký klub SNS podporiť priechodnosť tohto zákona, pretože máme predstavu o naozaj vyváženom zákone, o komplexnom riešení tak, aby boli riešené aj ďalšie inštitúty, ako je napríklad redakčný štatút, aby novinári neboli zneužívaní vo svojich pozíciách, zákaz cenzúry, ochranu novinárskej slobody a ďalšie inštitúty, ktoré sú podľa môjho názoru veľmi podstatné. Takže túto, túto malú novelu vnímam ako povinné politické cvičenie vládnej koalície, ktorá si to dala do programového vyhlásenia vlády, ale pre mňa ako opozičného poslanca to nie je záväzný dokument, takže ja osobne som rád, že mám slobodu, že nemusím za toto zahlasovať.