I. Šimko, poslanec: (2004-03-03):
Vystupujem však nie tak celkom k návrhu novely ústavy, ale zaujal ma návrh, o ktorom hovoril pán predseda, ktorý odznel vo výbore, myslím, ústavnoprávnom, ktorý predložili poslanci členovia ústavnoprávneho výboru a týkal sa takzvaných vyšetrovacích komisií alebo vyšetrovacích výborov. Pretože toto je čosi, čo tu v tomto parlamente existovalo, existovalo to do roku, myslím, 1996, keď Ústavný súd na môj návrh a návrh skupiny poslancov, ktorých som zastupoval, zrušil možnosť vytvárať vyšetrovacie komisie, ktoré predtým existovali na základe zákona o rokovacom poriadku a nemali v ústave jednoducho podklad na to, aby mohli vykonávať niektoré úkony, ktoré boli potrebné na to, aby sa mohli objasniť veci, ktoré tieto vyšetrovacie komisie skúmali. Ten návrh, resp. to rozhodnutie Ústavného súdu bolo nutné rešpektovať a aj sa tak stalo a na základe toho vlastne tento inštitút z nášho právneho poriadku vypadol. Bolo to v konkrétnej politickej situácii, keď existovala tzv. Macuškova vyšetrovacia komisia, ktorá prešetrovala podpisy Demokratickej únie a istou reakciou na to bolo, že sme tento inštitút viac-menej takýmto spôsobom zrušili. Musím však povedať, že do istej miery sme vyliali s vodou z vaničky aj dieťa, pretože inštitút parlamentných vyšetrovacích orgánov je štandardným demokratickým inštitútom na objasňovanie vecí vo verejnom záujme. A myslím si, že by bolo dobré, keby sme tento inštitút obnovili v našom právnom poriadku, aj keď je možno pravda, že je to nie celkom organické v súvislosti s touto novelou ústavy a že by stálo možno za to pripraviť osobitný návrh. Ale nazdávam sa, že takýto inštitút by bol užitočný aj v našom právnom poriadku. Napokon takmer každá parlamentná demokracia a nielen parlamentná demokracia, ale každý demokratický štát, aj povedzme Spojené štáty, ktoré majú systém deľby moci, poznajú vyšetrovacie komisie, a keď vznikne nejaký problém, ktorý je verejným problémom, tak spravidla parlamenty vytvárajú takéto vyšetrovacie orgány, ktoré zisťujú, aký je stav veci, a potom informujú verejnosť. Spravidla nemajú alebo vo všetkých prípadoch, čo poznám, tak nemajú tie zistenia vplyv na, alebo teda nie sú záväzné pre orgány činné v trestnom konaní, môžu slúžiť len ako podklad v prípade, že niečo zistia, čo by odôvodňovalo trestné stíhanie, ale je to predovšetkým na objasnenie veci vo verejnom záujme, na to, aby občania mali možnosť sa dozvedieť o tom, ako vlastne to je. Myslím si, že v situácii, kde existuje mnoho, mnoho podozrení, mnoho, mnoho, v rámci politického zápasu sa často s veľmi veľkou ľahkosťou vyslovujú rozličné obvinenia a niektoré sú naozaj vážne, ale potom príslušné orgány ani veľmi nemajú prečo konať, ani nekonajú a často nám občania vyčítajú, že sa veci nedoťahujú do konca. Inštitút parlamentného orgánu na objasňovanie vecí vo verejnom záujme s vyšetrovacími právomocami by bol takým inštitútom, ktorý by umožnil tie závažné záležitosti dotiahnuť do konca v tom zmysle, že by sa občania mohli dozvedieť, aká je pravda. A samozrejme, ak by vzniklo vážne podozrenie z toho, že bol spáchaný trestný čin, tak by to bolo možné posunúť orgánom činným v trestnom konaní. Preto si myslím, že tá myšlienka je dobrá, aj keď súhlasím s pánom predsedom, že táto novela je o niečom inom. Ďakujem za pozornosť.