P. Markovič, poslanec: (2007-06-28):
Predkladaný návrh novely zákona má jasného menovateľa. Je to podľa mňa podobné, ako to bolo pri návrhu novely Zákonníka práce, submisívny postoj vlády k odborom a zamestnanec, dovoľte mi povedať, nikde. Zamieňať si záujmy odborov so záujmami zamestnancov je trošku mylné. Vláda dokonca v predkladacej správe hovorí o pluralite viacerých odborových organizácií a túto pluralitu garantuje. Kde však je v tejto pluralite zamestnanec, to už táto vláda nehovorí. Vláda opäť raz ustupuje odborovým zväzom, zvýhodňuje ich postavenie na úkor zamestnávateľov a podľa tohto návrhu už dokonca aj zamestnancov. Dovoľte mi teraz spomenúť dve hlavné pripomienky, ktoré mám k predkladanému legislatívnemu návrhu. Po prvé je to vypustenie tajného hlasovania o štrajku a po druhé je to zvyšovanie počtu pracovníkov, ktorí sa započítavajú do celkového počtu zamestnancov. Obidva body jednosmerne zvýhodňujú odborové organizácie a to v ich iniciatívach vedúcich k vyhláseniu štrajku. Ak vypustíme tajné hlasovanie o štrajku, pripustíme verejné hlasovanie. V dôvodovej správe sa pani ministerka odvoláva na to, že hlasovanie o štrajku je vnútorná záležitosť odborovej organizácie. V poriadku. Odborová organizácia štrajk organizuje, ale na hlasovaní o štrajku sa predsa zúčastňujú aj zamestnanci neorganizovaní v žiadnej odborovej organizácii. Pýtam sa, prečo tajné hlasovanie o štrajku doteraz nikomu neprekážalo. Nazdávam sa, že iné ako tajné hlasovanie bude nepriamym nátlakom na hlasovanie v prospech vyhláseného štrajku. Tým, že vypustíme tajné hlasovanie, transparentnosti hlasovania určite nepridáme. Predstavme si situáciu zamestnanca, ktorý sa zúčastňuje na verejnom hlasovaní. Pri rozhodovaní zohráva vážnu úlohu aj psychika. U niekoho viac, u niekoho menej, samozrejme. V každom prípade si rozmyslí, či bude hlasovať proti, povedzme, väčšine, proti svojim kolegom. Samotné Ústredie práce, sociálnych vecí a rodiny – a to som už uvádzal v prvom čítaní – v rámci pripomienkového konania namietalo, a teraz citujem z vyhodnotenia pripomienkového konania k návrhu novely zákona, citujem: „Upozorňujeme, že odtajnením voľby by mohlo dôjsť k psychickému nátlaku.“ Toľko Ústredie práce, sociálnych vecí a rodiny. Druhým bodom, ktorému sa chcem venovať a ku ktorému mám výhrady, je tiež rozširovanie skupiny tých zamestnancov, ktorí sa do celkového počtu zamestnancov nezapočítavajú. Pripomínam, že hlasovanie o štrajku je platné, ak sa na hlasovaní zúčastní nadpolovičná väčšina všetkých zamestnancov. Účel tohto opatrenia je teda jasný, prehľadný a zároveň nesprávny. Umelo znížime kvórum, len aby sa nestalo to, že hlasovanie bude v dôsledku menej ako 50-percentnej účasti zamestnancov na hlasovaní neplatné. Navyše, vytvárame tak kategórie zamestnancov, ktorí sa na hlasovaní o štrajku môžu zúčastniť a ktorí nie. Na tých, ktorí sú do celkového počtu zamestnancov započítaní a ktorí nie. A toto považujem za diskriminačné. Štrajk je určite, a to všetci uznáme, legitímnym prostriedkom zamestnancov, ktorí sa v krajnom prípade môžu dožadovať svojich požiadaviek. Toto nikto nespochybňuje, naopak, považujem práva zamestnancov v tomto smere za veľmi dôležité. Ale tlačiť na pracovníka, na jeho rozhodovanie v prospech organizovanej skupiny zamestnancov, v tomto prípade odborárov, účelovo si zabezpečovať nižšie kvórum na presadzovanie svojich požiadaviek, považujem za nesprávne. Preto podávam nasledujúci pozmeňujúci návrh. 1. V článku 1 sa vypúšťajú body 14 – 16. Odôvodnenie. Navrhuje sa ponechanie tajného hlasovania o kolektívnom vyjednávaní v znení neskorších predpisov. Ak by sa tajné hlasovanie zo zákona vyňalo, odborová organizácia by si mohla upraviť štrajkový poriadok, aby sa hlasovalo verejne. 2. V článku 1 sa vypúšťa bod 17. Odôvodnenie. V článku 1 bod 17 predkladateľ rozširuje počet zamestnancov, ktorí sa na hlasovaní o štrajku nemôžu zúčastniť. Doterajších zamestnancov vykonávajúcich práce na základe dohody o vykonaní práce na širší okruh zamestnancov vykonávajúcich práce mimo pracovného procesu, vrátane dohody o brigádnickej práci študentov, navrhuje sa ponechanie súčasného stavu. Z titulu, že ide o dokument, v ktorom predkladateľ zákona, čiže vláda, oficiálne pripúšťa nárast vplyvu a postavenia odborov vo verejnom živote, zacitujem: „Navrhovaným zákonom sa posilňuje postavenie odborovej organizácie“, stráca samotný zákon o kolektívnom vyjednávaní relevanciu. Strana Smer nemusí kamuflovať spečatenú dohodu za „spackané“ referendum o predčasných voľbách alebo dohodu za predvolebnú podporu pod názvom, ktorý s kolektívnym vyjednávaním prestáva mať čokoľvek spoločné. Vyjednávať sa má na úrovni podniku, nie na úrovni štátu a v tom je veľký rozdiel. Po druhé zákon, ktorého paragrafy sa tam dostali – ja narážam napríklad na proklamovanú, citujem „podporu sociálneho dialógu, ako aj vytváranie podmienok pre bezproblémové fungovanie kolektívneho vyjednávania“ – sa vo väzbe na kolektívne zmluvy vyššieho stupňa, ktoré skončili na Ústavnom súde, ukazuje ako pohŕdanie sociálnym dialógom zo strany vlády minimálne k jednému zo sociálnych partnerov. Dá sa preto povedať, že hrobárom sociálneho dialógu a kolektívneho vyjednávania, nevynímajúc, sa na Slovensku paradoxne stala práve táto ľavicová vláda. To už je teda dobrý európsky paradox. Ďakujem pekne.