J. Burian, poslanec: (2008-01-30):
Ďakujem za malé strpenie. Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, dovoľte mi, aby som urobil taký malý exkurz alebo malú prezentáciu toho, čo sa udialo v privatizácii Slovenského plynárenského priemyslu. Chcem na začiatku upozorniť, že nejde mi tu ani o škandalizáciu, nejde mi o to, aby som tu nejaké rozprával úsudky, ktoré, by som povedal, sú, nie mne prináležia, ale prináležia orgánom, ktoré, by som povedal, by mali dosledovať ďalšie, by som povedal, veci, ktoré neboli riešené tak štandardne, aby hájili záujmy Slovenskej republiky, príp. fiškálne záujmy Slovenskej republiky. Čiže pre mňa je tu dôležité to, aby som zaprezentoval skôr číselné údaje a, by som povedal, na týchto číselných údajoch prezentoval, kde sa stala chyba a kde si myslíme, že teda bolo pochybenie, si myslím, doslova až amatérskym spôsobom riešené veci. Čiže ja pôjdem na ďalšiu stranu. Urobím len veľmi krátky exkurz teda toho, o čom sa dnes bavíme v Národnej rade. Cieľ reštrukturalizácie a transformácie plynárenského priemyslu a privatizácia 49-percentného podielu štátu v Slovenskom plynárenskom priemysle, trhové ocenenie 6 mld. až 8 mld. USD, bola to vízia vlády, ktorá hovorila, že asi v tomto rozmedzí by sa mohla pohybovať cena SPP, pri tom, akým spôsobom bola ocenená. Faktom je, že sa v týchto cenách ani neuvažovalo o tom, že budúce navýšenie, by som povedal, cien plynu môže, by som povedal, pozitívne, by som povedal, vplývať na toto ocenenie. Faktom je, že teda Slovenský plynárenský priemysel má monopolné postavenie, ktoré je vlastne definované ako hlavný prepravca, dlhodobé kontrakty a majorita v Nafte Gbely. Zámer a postup privatizácie. Boli navrhnuté tri spôsoby, priamy predaj, predaj cez burzu cenných papierov a kombináciou. Tu len chcem upozorniť, že troška mi tu chýba ten akcent toho trhového prostredia alebo trhu, ktorý teda stredopravá koalícia tvrdí. Tak vychádza mi z toho, že ak teda sa urobil priamy predaj pre strategického partnera, v tom momente musíme uvažovať o tom, že naša burza cenných papierov nebude funkčná vzhľadom na to, že teda žiadny predaj, aký bol štandardný alebo, by som povedal, viac štandardný v okolitých krajinách, kde práve cez burzu cenných papierov boli predávané strategické podniky a kde práve cez prizmu takýchto akcií čiastočný predaj cez túto burzu podporili. Môžeme zobrať varšavskú burzu ako príklad aj ďalšie burzy vzhľadom na to teda, že tieto trhy budú alebo sú zaujímavé. Tieto burzy cenných papierov sú zaujímavé vzhľadom na to, že aj slovenské firmy sa refinancujú na týchto trhoch. Pôjdeme na ďalšiu stranu. To je privatizačný poradca. To je prvý kľúčový moment teda celej privatizácie, o ktorej tu sa hovorilo. Je to kľúčový moment práve preto, že práve na tomto príklade sa preukázalo, akým spôsobom sa vlastne táto privatizácia udiala. Cenovú ponuku víťaza Credit Suisse First Boston vidíte na tabuli. Upozorňujem, že teda cena, ktorá bude úhrnná cena, cena predajná, bude teda 0,5 % do 1 mld. a medzi 1 mld. a 2 mld. bude 0,68 % a nad 2 mld. bude 0,4 % plus náklady, ktoré vzniknú v súvislosti s realizáciou poradenstva. Tieto náklady, ako viete, neboli nikdy, nikdy preukázané alebo neboli dostatočne preukázané a neboli nikde limitované. Môžem vám povedať, že z vlastnej praxe, keďže som bol účastníkom niektorých alebo niekoľkých syndikácií, viem, že každý náklad, ktorý bol, súvisel i s vedľajšími nákladmi, ktoré sú v takomto procese legitímne. Sú limitované, lebo sú tam veci, ktoré ťažko možno odhadnúť. Ale je predpoklad teda v realizácii, pokiaľ sú advokátske služby a tak ďalej. Dajú sa odhadnúť. A môžem vás ubezpečiť, stále sú limitované. Nedožil som sa alebo nemal som príklad z doterajšej praxe, aby neboli takéto výdavky limitované. To je prvý absolútny paradox, ktorému ja nerozumiem. Druhá v poradí skončila firma Rothschild & Sons. V štyroch kritériách z piatich kritérií bola táto poradenská spoločnosť lepšia ako Credit Suisse First Boston. V 5. kritériu, ktorým bola cenová ponuka, dali výšku 1 % z predajnej ceny. Avšak upozorňujem, limitovali maximálne výšku 18 mil. dolárov včítane všetkých vynaložených nákladov. Teraz na ďalšej obrazovke, ale je veľmi slabo vidieť, ja len chcem upozorniť, že už základná cena Credit Suisse First Boston bola vyššia ako 18 mil. včítane všetkých nákladov. Nerozumiem teda tomu procesu, ako môže byť vybraná firma, ktorá má ponuku vyššiu už v základnej ponuke bez nákladov, ktoré nedali sa odhadnúť, lebo neboli limitované. Už v základnej ponuke bola vyššie nákladová ako firma, ktorá skončila v štyroch kritériách najlepšie. A len v 5. kritériu akože podľa nejakých výberových kritérií, ktoré doteraz sú mi neznáme, jednoducho bola slabšia. Čiže už dnes je evidentné, že v cene,  ktorá ňou bola ponúknutá, teda druhý záujemca o poradenstvo v tejto privatizácii bol lepší ako Credit Suisse First Boston. Cena, ktorá je rozdiel medzi tou pôvodnou navrhovanou cenou a cenou, ktorá bola potom podpísaná, mandátna zmluva vám ukazuje stĺpec tretí, kde je cena. Ak by sme indikatívne vychádzali z toho, že teda tá cena by mala byť v každom tom rozmedzí vo výške tej, ktorá tam je určená, vychádza na 14,6 mil. USD. Ale cena, ktorá už bola podpísaná v mandátnej zmluve, už vychádza na 21,16 mil. USD. Rozdiel je 6,56 mil. Vážené dámy a páni, pýtam sa, akým spôsobom sa v tomto prípade ochraňovali fiškálne záujmy Slovenska, fiškálne záujmy v tom, že potom prišli faktúry, ktoré preukazovali podstatne väčší náklad, ktorý v skutočnosti táto firma realizovala. Môžeme si to pozrieť. Bola celková suma viac ako 31,5 mil. USD, čo je niekde asi niečo viac ako 1,2 mld. Sk, základná ponuka 21,16 mil., k tomu náklady nepreukázané iba jedným listom právnickej kancelárie Linklaters za 5,79 mil. K tomu máte po uskutočnení transakcie ešte ďalšiu faktúru za 4,596 mil., ktorá bola uhradená asi necelé tri mesiace po uskutočnení tejto transakcie. Čiže ja dávam do porovnania znovu, pozrite sa, 31 mil. voči 18 mil. To, si myslím, je dosť presvedčujúci argument na to, že niekto bude teraz tu operovať tým, ktorý bol lepší poradca minimálne v tom 5. kritériu, keď, ešte raz opakujem, 4 kritériá boli jasne v prospech Rothschild & Sons. V 5. kritériu cenovej ponuky, ktorú dnes vidíme na tabuli, boli o 13 mil. nižšie, a cez to všetko skončili na druhom mieste, nehovoriac o tom, že ak niekto bude operovať tým, že to bolo rozdelené v jednotlivých položkách, tak poviem, nikdy sa neuvažovalo o cene, ktorá by bola nižšia ako 2 mld. USD, predajná cena. Čiže ak niekto by operoval nejakým iným príkladom, bol by to absolútny výmysel. Proces riadenia privatizácie. V tomto procese riadenia privatizácie už tu boli spomenuté aj pánom ministrom niektoré absentujúce veci. Pre mňa je najdôležitejšou absentujúcou vecou notárska zápisnica otvorených a predložených ponúk, teda notárska zápisnica originál. Faktom je, že môže niekto tu apelovať na to, existujú kópie a ja neviem čo všetko. Faktom je, že nie je to štandardný postup. A neštandardný postup podľa mňa je aj zrušenie trestného stíhania vzhľadom na to, že v novele Trestného zákona už teda sa vinulo porušovanie pravidiel hospodárskej súťaže. Ale nechcem ďalej sa rozširovať, nie je to teda účelom tohto výkladu. Čo je teda ale teda zlatým klincom tohto programu. To je kurzová strata. Musím na začiatku povedať, že tá kurzová strata, ktorá je uvedená v materiáli, musím povedať, nie je celkom presná alebo neodráža celkom presný stav, aký nastal pri privatizácii Slovenského plynárenského priemyslu. Toto sú dáta, ktoré sú z tejto správy. Ja tvrdím, že reálny kurzový dopad je ten, ktorý vám teraz prezentujem. Tu nie sú ľudia, ktorí pracujú v tejto oblasti alebo možno nemali tú šancu pracovať v tej oblasti. Mal som tú šancu, pracoval som v nej veľa rokov. A viem, že v rámci tých dopytov v Národnej rade, myslím, tu mi odpovedané bolo veľmi povrchne. A ja tu môžem citovať potom aj stanoviská bývalého exministra pána Mikloša, kde, by som povedal, stále to bral ako „tanečky“ opozície. Takže veľmi jednoduchá filozofia. Referenčnou menou Slovenskej republiky je euro. Devízová pozícia Slovenskej republiky v čase predaja bola 70 % eur a 30 % dolárov. Keďže celú túto transakciu sme predávali v dolároch, tak nikto v čase podpisu zmluvy neurobil jednoduchý hedge. A to je ten výsledok. A to je ten správny dopad tejto privatizácie, lebo kurzová strata je v podstate rozdiel, pre tých, ktorí sú v hospodárskej praxi, vtedy, keď deň vyfakturujem a deň keď inkasujem. Vyfakturáciou v prípade SPP je deň podpisu zmluvy medzi SPP a strategickým partnerom. V tom momente vláda, ministerstvo financií mali urobiť spolu, podotýkam, aj s Národnou bankou Slovenska v spolupráci, ale, bohužiaľ, Národná banka bola vynechaná z tohto procesu a nikto z Národnej banky nebol ani v jednej komisii, normálny klasický forward a tým forwardom kúpiť z 2,7 mld. dolárov, čo máte tam na tabuli, 70 % eur a 30 % ponechať amerických dolárov. Túto devízovú pozíciu zadeklaroval audítor, zadeklarovala banková rada. A to vlastne vychádzalo z filozofie referenčnej meny Slovenskej republiky. Táto tabuľka jasne ukazuje to, v deň podpisu zmluvy ak by sa urobila táto transakcia, vymenilo by sa 1,89 mld. dolárov na euro. Krížový kurz bol 1,132, teda tým pádom by sme dostali hodnotu 2,139 480 mld. eur. Toto by sme dostali v deň, keď by sa urobila táto forwardová operácia. Ale čuduj sa svete, nič sa neudialo. A 11. 7., keď prebehla táto transakcia, hodnota krížového kurzu medzi dolárom a eurom klesla na 1,007. To znamená, keď prepočítam hodnotu eura v čase, keď Národná banka, to ešte raz prízvukujem, zobrala celý objem 2,7 mld. dolárov a v ten deň 11. 7. bola povinná v zmysle devízovej pozície Slovenskej republiky nakúpiť eurá na trhu, keď nakúpila eurá na trhu, tak dostala menej. A keby sa to zahedgeovalo, 239,25 mil. eur, efektívny dopad celej tejto transakcie, celého tohto kurzového rozdielu je 236 mil. eur, o ktoré prišiel tento štát, prišla Národná banka. (Potlesk.) Veľmi rád tento text a túto sekvenciu podám na to, aby sa odborný tím na to mohol pozrieť, lebo viem si predstaviť tie hrubé nezmysly o tom, prečo ste nezahedgeovali euro, fondy Európskej únie voči slovenskej korune. Ešte raz opakujem, voči slovenskej korune ani americký dolár sa nedal hedgeovať, nedá sa hedgeovať ani euro. Dá sa iba jediná vec urobiť, ak je referenčnou menou Slovenskej republiky euro a je pomer 70 : 30, tak vláda v čase predaja a podpisu tejto zmluvy mala zmeniť dolár na euro, nie euro na korunu, nie dolár na korunu, mala urobiť jednoduchú operáciu. A keď mi niekto bude rozprávať o tom, že sa to nedá, je to tak nezmyselné. Jednoducho na finančnom trhu denne sa obchoduje miliardami dolárov. Čiže môže bez problémov takúto operáciu hocikto s vami urobiť. Ja vo svojej praxi som robil na Slovensku, verte mi, v podnikovej praxi, a sme robili s troma bankami zaistenie takéhoto kurzu, možno jednu z prvých operácií, ktoré sa týkajú takýchto úrokových, menových, asi na necelých 200 mil. dolárov. Viem, o čom hovorím, celkom vážne. Verte tomu, že toto je veľmi jednoduchá a exaktná vec, ktorú mala vláda a ministerstvo financií a hlavne, si myslím, ľudia, ktorí boli kľúčoví ľudia v tomto procese, pri riadení celej privatizácie SPP. A jedno z obrovských rizík je aj práve kurzová strata alebo teda kurz, ktorý mal byť poistený. Ak mi niekto povie príklad Českej republiky, je to ďalší nezmysel, preto, lebo Česká republika predávala svoj plynárenský priemysel v eurách, referenčnou menou Českej republiky je euro. Ale hedgeovať sa nedá česká koruna voči euru. Dá sa to jedine pri svetových menách, ktoré sa obchodujú na svetových trhoch. A to je euro a dolár. A každý ten, ktorý si ctí aspoň troška fiškálne záujmy Slovenska, tak musí pochopiť a musí vedieť, že toto ale je obrovské diletantstvo a obrovský amaterizmus. (Potlesk.) Toto je najvyššie diletantstvo, aké som zažil za svoje obdobie. A ja som veľmi rád, že konečne sa aspoň sčasti nebude obchádzať to, že je to tak pravda. Mimochodom, včera v novinách v Pravde dávali rebríček tých, ktorí poškodili práve tým, že mali otvorené pozície voči niektorej mene alebo voči niektorým obchodom, ktoré, by som povedal, realizovali. Asi ste si možno prečítali ten rebríček. Myslím, že momentálne vedie jeden človek z nemenovanej banky, francúzskej banky, ktorý urobil stratu asi vo výške 7,6 mld. dolárov. Boli tam asi piati vymenovaní. A bol tam najvyšší výsledok asi 550 mil. dolárov. Ak by sme brali dnes krížový prepočet 236 mil. eur krát asi 1,5, aký je pomer medzi eurom a dolárom, tak by sme boli niekde cez 400 mil. a myslím, že by sme sa nemohli hanbiť a boli by sme sa zaradili v prvej desiatke určite, verím, že by sme sa tam zaradili (Potlesk.), toto je geniálne riešenie. Toto nemá podľa mňa obdobu a ešte by som povedal, že to boli spôsobené straty súkromným firmám, nie štátu. A tam, si myslím, by ste sa umiestnili v prvej trojke určite. Teraz dám ďalšiu stranu, lebo už som v ďalšej, by som povedal, počul ďalšie nezmysly, že sa to nedalo a bolo by to veľmi drahé. No veľmi vás upozorňujem, že takýto hedging by bol ešte priaznivejší pre Slovensko vzhľadom na to, že klasický forward je hlavne rozdiel úrokových sadzieb dvoch mien, za ktorú kupujem a ktorú predávam. A bolo to v prospech ešte tejto transakcie, lebo euro bolo percentuálne vyššie ako dolár. Tam máte to, euro bolo 3,5 %, dolár bol 2,3 %, rozdiel je 1,2 %. Ak by som to bral na túto transakciu, ktorá bola polročná, ešte o málo by forwardové body boli v prospech tejto transakcie. Čiže to, čo hovorím, 236 mil. by bolo ešte do plusu. Tie nebotyčné alebo tie, by som povedal, nezmyselné vyjadrenia, ktorých som sa napočúval alebo načítal v novinách, no to bolo akože, by som povedal, neskutočné. Ja dám aj alternatívu, aby teda to nebolo len kritikou. Tá alternatíva bola to, čo som sa snažil popísať. Snažil som sa popísať v prvej sekvencii jednoduchým forwardom zabezpečenie kurzu na deň, keď mala inkasovať vláda Slovenskej republiky v pomere 70 : 30. A ja ešte raz opakujem, nie je kurzový dopad nijaký slovenskej koruny, kurzový dopad priamy je 236 mil., to, čo je priamo. Alebo mohla b) urobiť to, že slovenská vláda práve v tej kúpnopredajnej zmluve alebo pri predaji SPP mohla zadefinovať priamo do zmluvy pomer, ktorý je pomerom Národnej banky Slovenska, ktorá musela vymeniť v ten deň, keď obdržala 2,7 mld. dolárov, priamo do kúpnej zmluvy tento pomer. Nehovorím, že by to bolo jednoduché, ale tvrdím, že euro je predsa len bližšou menou pre Ruhrgas a Gaz de France, lebo to je mena, ktorá je príjmami pre tieto spoločnosti, lebo keď predávajú, predávajú to všetko v eurách. Jednoducho firmy, obyvatelia určite platia v eurách, nie v dolároch. Nerozumiem tomu, lebo v konečnom dôsledku podstatná časť krajín to realizuje v menách, ktoré sú pre ne referenčnou menou. Neviem, prečo to bol jednoducho dolár. Ešte ďalší malý argument. Po 11. septembri a po páde akciových trhov všetky fundamenty hovorili o tom, že jednoducho dolár bude nestabilný a bude mať problém. Všetko sa to vlastne prejavilo možno ani za nie celý polrok. Už po viac ako polroku už dolár bol slabší ako euro. Začínali sme, keď dolár bol silnejší. Takže aj z tohto pohľadu by niekto mohol na tomto uvažovať. A záver teraz. Odporúčal poradca zaistenie kurzu, urobiť klasický hedge? No ak áno, prečo nekonali zodpovední, ak nie, prečo poradca nebol za takúto fatálnu chybu sankcionovaný? Namiesto toho dostal ešte 31,5 mil. dolárov. Ešte si nafakturoval ďalšie náklady. (Potlesk.) Som zvedavý, keď sa niekto zobudí a bude teda si vyžadovať, by som povedal, nejaké záznamy z toho poradenstva, či teda takéto konanie odporúčal alebo nie. Potom sa uvidí pravda, to, akým spôsobom za to zodpovedal. Ja si myslím, že už len takým posledným bonbónikom toho celého sú dividendy. No, faktom je, že daňový prečin sa tu nestal. No nestal sa jednoducho preto, lebo vláda v kúpnej zmluve dala možnosť vytvoriť spoločnosti Ruhrgas a Gaz de France spoločnosť v Holandsku, ktorá sa volá, a nie je to dôležité, a tým obísť v podstate daň z dividend, ktorá bola 15-percentná, čiže zisk za rok 2002, kde sa podieľal v podstate možno necelým pol rokom strategický partner. Tak ten nieže prišiel o 15 % dane z dividend, tých 558 mil. Sk, naopak, dovolili sme mu vytvoriť spoločnosť, cez ktorú mohol, dá sa povedať, bez platenia dividend vybrať si všetok zisk. Dal som tam dva otázniky. Prvá otázka je ochrana fiškálnych záujmov. Druhá je úprava kúpnej zmluvy alebo kúpnej ceny. V kúpnej cene sa píše v bode 3.4. tejto zmluvy, že pri zvýšení čistého vlastného imania sa môže upravovať cena. A s týmto asi sa podľa všetkého dalo rátať. Vážené dámy a páni, ja som sa snažil o veľmi zjednodušenú formu. A ja verím, že veľa ľudí nepracovalo v tejto oblasti. Ale musím povedať, že ten záver je absolútne platný. Je fakt netransparentný postup, amatérsky prístup. A mňa veľmi, veľmi teda, by som povedal, hnevá to, že počas štyroch rokov, ktoré som tu odsedel v parlamente, bolo celý čas deklarované, že toto sú len „tanečky“, toto je netransparentný postup. A myslím si, že musím tú vetu prečítať. Jednoducho perlu tomu dal pán exminister Mikloš, ktorý povedal, že sa to vzalo ako isté riziko takých transakcií. No tak vyšlo. My sme mali jedného pána, ktorý bol šéfom jedného oddelenia. A keď prišiel na poradu, tak mu celé tieto tabuľky robili nejako jeho ľudia. A sa ho opýtali: „Tak ako?“ On povedal: „Tak vyšlo.“ Tak keď tak vyšlo, tak veľmi dobre ďakujem pekne za také niečo, lebo toto je fakt, by som povedal, fatálna chyba, ktorá sa fakt nemusela stať. Nemyslím si, že teraz je nejaký osobný záujem alebo neosobný záujem. Fakt je to, že to je fatálna chyba. Ešte raz chcem povedať, nechcel som sa tu dotýkať vecí, ktoré sú všeobecne napadnuteľné alebo, by som povedal, nejaké teoretické úvahy. Sú to presné čísla, presne exaktné dáta. A ja tvrdím, že na základe týchto presných exaktných dát ja mám pocit, že zanedbanie povinností pri ochrane fiškálnych záujmov je dosť transparentné a dosť jasné. Ja vám, dámy a páni, ďakujem za trpezlivosť. (Potlesk.)