Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2013-02-05):
Ďakujem za slovo, vážená pani podpredsedníčka. Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, vážený pán minister, vážený pán spravodajca, pred chvíľou sa tu pomerne hodne používala stavbárska terminológia. A ja ešte chvíľu pri nej napodiv ostanem. 19. januára som mal možnosť byť v Prahe, bola to sobota a zúčastnil som sa úplne náhodou – zareagoval som na ponuku tohto zaujímavého mesta – jedného dňa otvorených dverí. Bol to deň otvorených dverí vo firme Metrostav Praha, ktorý ponúkol úžasnú vec, môžeme sa prejsť asi 3,5-kilometrovým tubusom metra budúceho. Metrostav jednoducho ponúkol zhruba 20 000 návštevníkom veľmi atraktívnu vec, prejsť po stavenisku, ktoré sa za nejaký čas stane elegantným, moderným pokračovaním siete metra v Prahe. V tej chvíli, keď sme tam boli, to, samozrejme, nevypadalo z hľadiska finálnej elegancie nejako povzbudivo, ale bolo to elegantné v úplne inom slova zmysle. A to tak a v tom, že pracovníci Metrostavu nám ponúkli fantastický zážitok. Ten zážitok spočíval v tom, že všetko bolo premyslené do detailov, že bolo možné od vstupu až po tom 3,5-kilometrovom výstupe absolvovať obrovské množstvo informácií, parádne urobených tabúľ. Celý ten dej trval asi iba 7 hodín. Napriek tomu tá príprava bola v propagácii, v plániku, ktorý sme dostali, a najmä v pripravených ľuďoch, ktorí stáli na jednotlivých lokalitách v hĺbke niekoľko desiatok metrov pod zemou, niekedy bola nad nami obloha, taký pásik úzky v tom kaňone. Väčšinou sme išli v tubuse. A ja som si uvedomil, a preto aj o tom hovorím, aká obrovská sila spočíva v tom, keď firma okrem svojej hlavnej činnosti vie túto činnosť aj fantasticky predať. Bola to ukážka toho, ako v podstate hrubú, špinavú, ťažkú a možno na prvý pohľad, ani na druhý pohľad nie veľmi atraktívnu činnosť ukázať občanom tak, že asi každý z nás, keď prešiel tie kilometre popod zem, si povedal: „No tak, panečku, toto bol zážitok, tí to vedia!“ Od generálneho riaditeľa až po neviem akého robotníka, to všetko stálo tam vyštafírované. A nech ste sa ich spýtali čokoľvek, tie odpovede boli také typicky české, podrobné. Tí ľudia mali radosť z toho, že môžu odpovedať. A ja som sa vlastne s potešením rozpomenul na to, o čom chcem hovoriť teraz v pokračovaní. A to sa už týka Zelenej správy za rok 2011 o lesnom hospodárstve, ktorá je predmetom nášho podvečerného, zdá sa, že záverečného dnešného rokovania. Ja som milovník zelených správ. Ja ich mám, myslím, že aj všetky v materiálnej podobe. A ozaj je to pre mňa a myslím, že nielen pre mňa, obrovské bohatstvo informácií, ktoré sú pomerne komplexné, klobúk dole pred ich tvorcami, ktoré poskytujú základné, veľmi pútavé, a myslím, že aj pre nelesníkov podnetné informácie. A keby sme o nich chceli rozprávať, o každej stránke pár viet, no tak by sme v tejto chvíli možno museli ten večerný diškurz ozaj za povolený limit hodne pretiahnuť. A to ja už robiť nechcem. A preto poviem iba jednu vec z toho množstva, ktoré by sa dali, že, žiaľ, v Zelenej správe za lesné hospodárstvo pre rok 2011 mi na prekvapenie v tej sérii tých správ, ktoré mám naodkladané, po rokoch prvýkrát chýbala jedna veľmi dôležitá kapitola. Neviem, ako sa to stalo, ani nemyslím, že by bolo potrebné hľadať vinníka, lebo možno že každý z vás povie, veď je tam kopu iných informácií. Chybička sa tam môže dostať. Jednoducho chýbala tam kapitola o práci s verejnosťou. Preto som si dovolil ten úvod ohľadom Metrostavu, ohľadom toho, čo urobili tí Pražania v metre toho 19. januára. A ja chcem sa pridať k tomu názoru, že táto činnosť vôbec nie je činnosťou, ktorú by sme mohli považovať za akýsi prídavok za niečo, čo, no tak pohrajú sa, nepohrajú sa, s tou verejnosťou, však musia rúbať, veď musia hospodáriť, veď musia finančné toky ovládať, aby jednoducho tá obrovská činnosť lesnícka, ktorá je nepretržitou kontinuálnou, pokračovala. Ale ja práve jedným dychom dodávam, že to nie je správny pohľad. To nie je tá jediná činnosť, ktorú lesníci bez ohľadu na to, či štátni, alebo neštátni musia vykonávať, lebo to, čo sa udialo za posledné desaťročie v oblasti lesného hospodárstva, to je niečo, čo by sa dalo prirovnať k prechodu od praveku k novoveku. Roky od roku 2000 do roku 2010/2011 sa dajú hodnotiť z hľadiska práce s verejnosťou ako úžasný skok dopredu. Nie taký ten veľký skok čínsky, ale skok, keď na prelome tisícročí bol stupeň nepochopenia toho, čo vlastne robia lesníci pre spoločnosť, vyjadrený na nejakej stupnici, jednoducho poviem stovkou, sto bodov pre nepochopenie. A vďaka aktívnej práci lesníkov s verejnosťou, mimoriadne nápaditej, mimoriadne tvorivej, mimoriadne originálnej, sa na tejto stupnici, pohrám sa s číslami, poviem, že ak sa blížime k stupňu nepochopenia smerom k tej idealistickej, ideálnej nule, tak sme sa možno dostali k nejakej dvadsiatke-tridsiatke. Mnohonásobne sme znížili nepochopenie verejnosti pre lesnícku činnosť. A ja si myslím, že možno využijem túto chvíľu na to, aby som predovšetkým poďakoval všetkým tým lesníkom zo štátnych a neštátnych organizácií, ktorí sa pustili do tej ťažkej a v úvode aj vysmievanej práci s verejnosťou. Dokonca si pamätám jedného kolegu z toho rezortu ochranárskeho, ktorý povedal, že čo teda tá vaša lesná pedagogika, čo to tu má znamenať? Veď to je niečo, čo jednoducho asi by ste nemali ani vypustiť z úst, vy ste nejakí pedagógovia? Ale áno. Pri tých všetkých chybách a problémoch, ktoré v lesníctve existujú, naozaj kapitola, ktorú nazveme práca s verejnosťou, je asi jednou z najúžasnejších kapitol lesníctva v poslednom desaťročí. A preto, ak by som povedal, že mi tak trocha chýbajú informácie o tom, že existuje lesnícky skanzen, v ktorom za roky jeho činnosti jeho chodníkom lesného času prešlo okolo 300-tisíc návštevníkov zo 120 krajín sveta. Ak poviem, že pribudlo 20-30 lesníckych náučných chodníkov s veľmi úžasným zameraním pre rôzne typy návštevníkov a rôzne typy poučenia z lesa. Ak poviem, že máme tu významné lesnícke miesta, keď sme vytiahli svoju lesnícku históriu z hĺbky času a zrazu na prekvapenie sme označili body a miesta, ktoré ľudia mnohokrát ani netušili, že ich máme. A my sme ich označili tak nápadito, že dokonca, nieže mi to chýba v tej Zelenej správe, ale môžem povedať, že možno to bolo až ocenenie na otvorenej scéne, že tam, kde nenájdete doma pochopenie, tak nájdete vo svete. Stalo sa to vlani pri Komárkovej chate, jedno z významných lesníckych miest, obrovského znalca slovenskej prírody a poľovníka, keď prišli za nami priatelia lesníci z Nemecka a hovoria: – Prosím vás pekne, to ten systém významných lesníckych miest, to máte patentované u vás na Slovensku? – Nuž nie, to sme si ako odkukali trocha od UNESCO. UNESCO označuje svetové miesta prírodného a kultúrneho dedičstva a my si označujeme takto lesnícky, tak. – A môžeme si to u nás v Nemecku zaviesť? – Budeme radi. Podobne kolegovia z Čiech. Tým len chcem dokumentovať, že to, čo sa urobilo, a možno ešte, by som povedal, aj ďalšie skratky, ako sú o Lesníckej informačnej kancelárii, s mapami, ktoré sa stali predmetom zberateľskej vášne milovníkov lesov. Alebo ešte raz a už nebudem hovoriť o týchto konkrétnych príkladoch. Stromy poznania, keď stovky škôl na Slovensku zakladajú s pomocou lesníkov miniarboréta a učia sa o hodnotách stromu a významu lesníkovej práce pre les. Takže ak táto kapitola tam chýba v Zelenej správe, tak je dobré, že nechýba v práci lesníkov. A tu by som možno mohol na to hlavné, čo som chcel upozorniť, aj skončiť ešte raz poďakovaním všetkým, ktorí vedia, že ten novovek v poznávaní lesníckej práce je dôležitý, pretože to nie je otázka chválenia sa tým, čo lesníci robia, to je otázka prizvania verejnosti k tomu, čo musíme spolu všetci urobiť, lebo už to tu zaznelo, niečo cez 2 milióny hektárov lesa má Slovensko. To znamená, keď to povieme zjednodušene, každý druhý meter štvorcový na Slovensku patrí lesu. My nemáme významnejší atribút nášho životného prostredia, ako je les. A na to všetko, keď to beriem z hľadiska počtu, neviem, či 2-tisíc lesníkov by sme narátali, nuž tí to nemôžu chápať ako to, že zabezpečíme lesy a verejnosť sa bude pozerať na našu prácu. Tí lesníci to môžu zabezpečiť len vďaka tomu, že celá veľká verejnosť bude rozumieť ich práci a bude aktívne spolupracovať na tom, že podporuje nie lesníkov, ale že podporuje základné atribúty toho, čo je pre život nás všetkých úplne nevyhnutné. Prečo sa mi len žiada dodať v súvislosti s témou, aj keď nie už priamo so Zelenou správou, ale možno už, a bol by som veľmi rád, keby sa tak stalo, už budúca Zelená správa pod kuratelou pána ministra Jahnátka to bude obsahovať, keby sme sa tam ozaj dotkli veci, ktorú môžeme považovať za jednu zo strategických záležitostí toho, čím musí lesné hospodárstvo prejsť. A to je otázka tých mimoprodukčných funkcií lesa. Je to natoľko dôležité, že v tomto prípade, povedal to už aj kolega Huba, máme obrovské historické skúsenosti. Máme profesorov, ktorí to vedia napočítať. Máme tradície, ktoré hovoria o tom, že táto téma je v podstate už celkom dobre prežutá, len chyba lávky, neexistuje tu žiadna konkrétna sila, ktorá by hovorila o tom, že keď to už tak všetko poznáme a vieme, aký je význam lesníkovej práce, ktorý sa teda nedá merať len tým drevom, nuž prečo to teda nedostávame aj do toho ekonomického reťazca, toho, čo by sme potrebovali pre lesy zabezpečiť. Jednoznačne je to obrovská škoda, že stále konštatujeme, že drvivá väčšina tržieb pre lesné hospodárstvo pochádza len za drevo. Ja som presvedčený, že je to len otázka krátkeho času. Krátkeho, čo to je krátkeho z hľadiska večnosti? No neviem. Je to otázka trate, ktorú budeme musieť spoločne prebehnúť, aby sa mimoprodukčné funkcie lesa nepoužívali len ako klišé o tom, že áno, veď vieme, oni rúbu, strieľajú, ale popritom majú aj nejakú vodičku, vzduch, pôdu, hygienu duševnú aj fyzickú, aj nejaké zdravotné funkcie, ale aby sme si uvedomili, že táto záležitosť sa musí dostávať do rozpočtov, štátnych rozpočtov, do parlamentných diskusií, do bruselských centrál, do ául v Ríme, že budeme musieť o tom rozprávať ako o niečom, čo je jeden z veľmi rukolapných a jasných príkladov toho, ako môžeme lesnému hospodárstvu pomôcť. Nie tým, že budeme spomínať, čo všetko lesníci urobili v minulosti, ale čo musia urobiť do budúcnosti, aby sa reálne finančné toky zabezpečili práve v prospech toho, čomu lesníci slúžia pre nás všetkých. Takže bol by som veľmi rád, keby možno nie konkrétne čísla, lebo tie ešte určite ani o rok nebudú, ale keby konkrétne zámery ministerstva hovorili o tom, že musíme urobiť veľmi významné aktivity na to, aby sme pokročili vo sfére reálneho nápočtu mimoprodukčných funkcií lesa, ktoré musia dostať charakter raz tých tabuľkových nápočtov, ktoré dostávame k dispozícii poslanci pre jednotlivé rozpočtovacie obdobie jednotlivých rezortov. A ešte sa mi žiada jednu vec, ktorá tiež bola tu už naznačená, zdôrazniť, a už potom nebudem vás zdržiavať. Je to vec, ktorú som si všimol aj minule, pertraktoval ju práve v poslednom čísle časopisu Lesník, ktorý vydáva štátny podnik Lesy Slovenskej republiky, teraz v januárovom a je tam aj reakcia na decembrové číslo. Ide o to, čo tu zaznieva, že máme tu zásadný problém s budúcnosťou lesného hospodárstva z hľadiska jeho možností produkovať drevnú hmotu, lebo je tu málo smreka... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)