B. Bugár, podpredseda NR SR: (2004-10-26):
Pán podpredseda vlády, chcete sa vyjadriť k rozprave? Nech sa páči, máte slovo. P. Rusko, podpredseda vlády a minister hospodárstva SR: Ďakujem pekne. No, nie je tu zase, a..., je tam pán poslanec Mikuš. No, my už sa v tej diskusii zrejme o energetike pomerne často stretávame. Ja viem, že ho trápi, že neexistuje energetická politika. Môžem ho ubezpečiť, že aj mňa, ale zdedili sme nejaký stav a snažíme sa, aby sme ho zmenili čo najrýchlejšie. Som rád, že si zaregistroval aspoň to, že sa niečo robí v tomto smere a že za pol roka sa to nedá. Pani poslankyni Tóthovej chcem adresovať jasnú odpoveď, aj keď tu nie je, že my sme nehľadali materiály, o ktorých hovorí. Nie je tam neporiadok. Vieme, kde sú a hovorím o tom, že nemáme schválenú ucelenú energetickú koncepciu. To je rozdiel. A takú som nenašiel. Takú, ktorú by schválila vláda, prípadne prerokovala Národná rada, takú, ktorá by bola zapracovaná do národohospodárskej stratégie, tvorila s ňou ucelený kontext a podobne, lebo každý, kto hovorí o energetickej politike, asi veľmi dobre vie, aspoň dúfam, že ju nemožno vytŕhať z iných politík, ktoré tvoria konzistentný okruh národohospodárskej stratégie. A úplne úprimne to isté, čo platí pre zákony a energetickú politiku, platí pre energetickú politiku a národohospodársku stratégiu. Inými slovami, ťažko bude jedna politika predbiehať ostatné, ak sa neschvaľuje celý balík. Čiže ak máme v tomto smere zaujať naozaj systémový prístup, tak sa bavme najskôr o celej národohospodárskej stratégii, aby sme vedeli, ako nám nadväzuje energetická politika na priemyselnú politiku, ako je na tom surovinová politika, akým spôsobom chceme profilovať prostredie či už podnikateľské, makroekonomické, obchodné a iné. To znamená, že pripravuje sa nielen energetická politika, ale celá národohospodárska stratégia a možno sa pripravuje dlhšie práve preto, lebo nechceme predbiehať energetickou politikou ostatné, tak ako sme museli, aj keď nechtiac predbiehať energetickú politiku energetickými zákonmi. Ale nastúpili sme do nejakého autobusu. Asi najlepšie by bolo, keby sa v roku 1993 alebo už v roku 1992 robila a formulovala národohospodárska stratégia, ale je to utópia, pretože to by nezvládol a nestihol nikto v hektickej dobe, v ktorej vtedy parlament a vláda fungovali. Takže majme trochu trpezlivosti. Podarí sa nám dobehnúť ten sklz, aj keď niektoré zákony musia predbiehať to, čo tvorí ich rámec. Ten rámec sme napokon odhadli. Ak sa ukáže potrebná zmena, budeme ju vedieť zapracovať. Pokiaľ ide o alternatívne zdroje elektrickej energie, no, áno. A ešte jeden detail k národohospodárskej politike alebo energetickej politike. Aj Európska únia ju mala, tá sa topila v politikách, v diskusiách, debatách, v seminároch, no a napokon sa zistilo, že energetická politika, ktorá hovorí o 30-percentnom zahrnutí alternatívnych zdrojov výroby elektrickej energie je zlá, lebo ciele lisabonskej stratégie v tejto oblasti sa nedosiahnu, tak sa pýtam, načo bola dobrá tá energetická politika, keď teraz je jasný návrat k jadru, o čom energetická  politika,  energické  semináre  pred  piatimi  rokmi    viac-menej zásadne pochybovali. Takže nie vždy stačí energetická politika alebo semináre a diskusie na túto tému. A v konečnom dôsledku celá energetická politika Európskej únie sa mení. Jednoznačne sa ukazuje, že zásadná zelená politika, respektíve zelená výroba je jadrová výroba a kapacity, ktoré sú dnes nastavené nejakým spôsobom, nie je možné dosahovať, respektíve zanedbávať alebo nahrádzať tými, ktoré budú smerovať jednoznačne alebo iba k alternatívnym zdrojom. Nevieme regulovať sústavu, nevieme ovládať vietor, príliv, slnko a z tohto pohľadu sú alternatívne zdroje mimoriadne nezodpovedné, lebo nefungujú vtedy, keď potrebujeme, z povahy svojej vlastnej nemôžu. Keď hovoríme o alternatívnych zdrojoch u nás, tak vždy vzniká jasná otázka. Áno, samozrejme, bolo by veľmi dobré zakomponovať tieto zdroje a ich využitie najmä v oblastiach, ktoré majú nízku zamestnanosť, ale vždy ostáva otázka, kto to potom zaplatí a oddotuje. Pretože ste presne správne povedali, že alternatívne zdroje sú v celej prevádzke drahšie. A to je potom veľmi dobré prísť a povedať - ja si urobím veternú elektráreň, budem využívať a vyvíjať a vyrábať elektrickú energiu, takzvanú zelenú a vy sa všetci poskladáte na to, aby som to ja mohol prevádzkovať, a teda, aby som ja mohol podnikať a nezdá sa mi to perspektívne, nezdá sa mi to v konečnom dôsledku ani ekonomicky korektné. Ak niektoré štáty si z alternatívnych zdrojov urobili svoju vlastnú politiku a chcú ju presadzovať za každú cenu bez ohľadu na ekonomiku, bez ohľadu na zdroje, ktoré sú k dispozícii, je to pasca, do ktorej sa skôr alebo neskôr chytia samy. Pretože každá takáto výroba musí byť dotovaná a či ju už budeme zabezpečovať ako základné investície z fondov Európskej únie, alebo potom dotovať cenu elektrickej energie, aby sa nám nezvýšili vstupy, je to jedno a to isté. Je to neekonomické a v konečnom dôsledku oveľa, oveľa drahšie. K pánovi poslancovi Madejovi. Myslím si, že rozsah, tak ako je definovaný prístup, tak ako je definovaný v spoločnej správe a pozmeňujúcim návrhom, je v poriadku. A ako sa chceme vyrovnať s čiernymi stavbami? No, to chce chvíľočku rozmýšľať, lebo asi to nevieme povedať hneď teraz v tomto momente. Zamyslíme sa, zanalyzujeme, koľko ich vlastne je, aké sú jednotlivé riešenia a prídeme s nejakým návrhom. Ďakujem pekne.