R. Rafaj, poslanec: (2010-02-09):
Slovenská republika a najmä štátoprávne a ústavné hodnoty, ako sú zvrchovanosť, územná celistvosť, suverenita, nemennosť hraníc a vo všeobecnosti štátna istota a bezpečnosť občanov Slovenskej republiky v nemennosť a nespochybniteľnosť štátnosti ako následku primárneho práva národa na sebaurčenie sú permanentne, dlhodobo, programovo terčom  útokov, ktoré náš Trestný poriadok nerieši v rovine takzvaných nižších trestných deliktov, čiže prečinov. Preto celý klub poslancov Slovenskej národnej strany podal spoločný návrh na zmenu Trestného zákona a jeho doplnenie, ktorým dopĺňame predmetný paragraf, ktorý by efektívnejšie riešil úklady proti Slovenskej republike. Slovenská národná strana ako štátotvorná strana má na zreteli obranu štátnosti, najmä územnej celistvosti, obranyschopnosti a zvrchovanosti republiky. Pretože sa nepretržite vyskytujú prípady napádania a spochybňovania týchto základných hodnôt štátu bez toho, aby boli ich páchatelia braní na zodpovednosť, po trinástich rokoch sme opäť pristúpili k návrhu riešiť tento stav. Ako iste viete, v roku 1997 poslanci za Slovenskú národnú stranu podávali zmenu v Trestnom zákone paragrafov na ochranu republiky. Bolo to schválené, prezident to vrátil, ale potom už bolo tesne pred voľbami, a tak zostali tieto opatrenia mimo legislatívneho riešenia. V priebehu svojho vystúpenia preto pripomeniem len tie najzávažnejšie útoky k predmetu navrhovanej zmeny. Je hanbou, ak sa ako suverénny štát nečinne prizeráme nato, ako nám rôzni iredentisti, či už individuálne, ale často organizovane, podmývajú piliere štátnosti. Je smutné, keď ako členský štát Európskej únie sa len nemo prizeráme nato, ako môže hocikto verejne bez následkov spochybňovať mierové zmluvy po prvej a druhej svetovej vojne, alebo len pozeráme ako zhypnotizovaná myš pred hadom na tých, ktorí glorifikujú štátny útvar, ktorý pre jeho asimilačnú krutosť a potláčanie základných ľudských práv volali svojho času žalár národov. A spochybňujú legitimitu Slovenska tým, že nás napríklad volajú citujem: okupanti, prišelci. Zvrchované územie nazývajú územím okupovaným. Vážené panie poslankyne a páni poslanci, keby ste si pozorne pozreli niektoré ustanovenia trestných kódexov vyspelých štátov, dokonca kde ani nemajú reálnu skúsenosť s hrozbou neustáleho spochybňovania hraníc a štátnosti ich štátneho zriadenia, ako je to v prípade Slovenska, ako si oni chránia hodnoty celistvosti územia a ďalšie hodnoty štátnosti a ústavnosti, tak potom by ste museli priznať, že slovenské zákonodarstvo aj po prijatí nášho návrhu zákona, ktorý je, mimochodom, len prečinom, opäť zdôrazňujem, bude naďalej len slabým odvarom veľmi účinných liekov na ochranu a zdatnosť ich štátnej suverenity a zvrchovanosti pred možnými ohrozeniami. Len námatkovo spomeniem Spolkovú republiku Nemecko, ktorá je spolkovým ústavným zriadením. Je tam ustanovenie, že ktokoľvek sa pokúsi pričleniť alebo odčleniť časť spolkovej krajiny k inej časti spolkovej krajiny, tak je to trestný čin v rozsahu jeden, tri až päť rokov podľa závažnosti trestného činu. A to si predstavme, že niekto by prišiel s návrhom spojiť, povedzme, jedno Porýnsko s druhým Porýním. Nie je to možné. Spolková republika Nemecko len na margo. A pozrite si ostatné, francúzsky kódex, Estónsko, Bulharsko, mohli by sme takto menovať a citovať množstvo iných štátov, ktoré oveľa prísnejšie chránia hodnoty ich štátnosti, ústavnosti, zvrchovanosti a územnej celistvosti. Mám taký pocit, že paradoxne národniari idú teraz ochraňovať európske povojnové mierové status quo, hoci by to mali urobiť onakvejší demokrati, ktorí nás tak často poúčajú o rôznych európskych hodnotách. To som naozaj úprimne zvedavý na ich reakcie, či opäť poprú, že majú nos medzi očami, alebo nám zas budú chcieť vyklať iba tie naše slovenské oči, lebo čo je dovolené iným, nie je dovolené väčšinou na Slovensku. Skutočne sa zamyslime, ako je v celom stredoeurópskom priestore potrebné zachovať povojnové status quo. Veď tu existuje štátny útvar, ktorý permanentne destabilizuje celý geopolitický priestor. Týka sa to možných posunov hraníc Slovenska, Rakúska, Srbska, Rumunska, Ukrajiny. Ale ak by sa narušila konštrukcia usporiadania po druhej svetovej vojne, tak aj Poľska, Francúzska, Nemecka, Juhoslávie, teda bývalých štátov Juhoslávie a ďalších štátov. Netreba si zatvárať oči a nevidieť, že aj dnes tieto deštrukčné sily, ktoré majú svoj cieľ, svoj program, zámer disponujú mediálnym priestorom, finančnými prostriedkami i, bohužiaľ, politickou podporou sa spoliehajú na konanie jednotlivcov a ich piatej kolóny aj tu na Slovensku. Je to známa salámová metóda neustáleho navyšovania požiadaviek, metóda spochybňovania, metóda úkladov a najrafinovanejšia, zakrytá často pod pláštikom pseudodemokracie a vraj ľudských práv, údajného naprávania krívd, liečenia si nejakých historických tráum a podobne. Takíto páchatelia sú ako rakovina. Jedna chorá bunka totiž dokáže, ak sa nenasadí účinný protiliek a ak sa včas neurobí správna diagnostika, nakaziť a rozvrátiť celý organizmus. Preto nemôžeme byť benevolentní. Týmto základným organizmom, verím, je pre každého občana jeho vlastný štát, naša vlasť, naša dedovizeň, pre ktorú, kým sme ju plne získali v jej slobode a štátnosti, museli tisíce ľudí trpieť, boli mučení, prenasledovaní, väznení, zavraždení, popravení, odvlečení, zahynuvší za to, čo považovali za najcennejšie, a dokonca cennejšie, než bol ich život a život ich rodín. Za slobodu svojej vlasti, za slobodu svojho národa. Preto sme obzvlášť citliví a musíme byť aj náležite ostražití, keď počujeme, ako niekto verejne spochybňuje Trianonskú mierovú    zmluvu, ktorá garantuje hranice Slovenska. Keď počujeme, ako niekto drzo spochybňuje a útočí na Benešove dekréty, ktoré sú súčasťou mierového usporiadania pomerov po druhej svetovej vojne a ktoré podobné normy prijali aj iné štáty. Spomeňme napríklad dekréty Poľska, Holandska, ale napríklad aj dočasnej francúzskej vlády. Toto všetko sú základné nástroje iredenty spochybňujúce a ohrozujúce ústavné zriadenie Slovenskej republiky, jej zvrchovanosť, suverenitu a územnú celistvosť. Pozrime sa na niektoré kľúčové slová, ktoré úzko súvisia s predmetom, teda so spochybňovaním mierových zmlúv po prvej a druhej svetovej vojne alebo s ospravedlňovaním Dálného historického ústavu, s jeho glorifikáciou sa, samozrejme, myslí a tých krívd, ktoré napáchal. Takým kľúčovým slovom je autonómia. Hoci povedzme si, autonómia je tiež len dôležitou križovatkou, akousi prestupnom stanicou ku konečnému cieľu, ktorým je odtrhnutie podľa kosovského modelu. S týmto iredentistickým a separatistickým a revizionistickým pojmom súvisia aj ďalšie kľúčové slová, ako je, citujem, „odtrhnuté územie“. Myslí sa tým časť alebo štátny celok Slovenskej republiky a časti okolitých štátov Vojvodiny v Srbsku, Sedmohradsku, v Rumunsku. Napríklad maďarské noviny Magyar Nemzet poukazovali dokonca na, citujem, „tragický osud odtrhnutých maďarských spoločenstiev“, koniec citácie, pričom sa písalo v tomto článku o situácii na Slovensku. Ďalším pojmom je okupované územie. Myslí sa tým časť južného Slovenska a údajne naša nelegálna prítomnosť na tomto zvrchovanom území Slovenskej republiky. Vážené panie poslankyne a páni poslanci, projekt autonómie na etnickom podklade má svoje filozofické, politické a faktické dôvody práve v spochybňovaní právoplatnosti a legitímnosti a spravodlivosti mierového usporiadania po prvej svetovej vojne. Čiže rozpade monarchií, ktoré potláčali ľudské a národné práva mnohých národností. Je to spochybňovanie Wilsonovho 14-bodového plánu, kde si národy mohli po prvýkrát v histórii uplatniť svoje medzinárodné právo na sebaurčenie. Nebezpečnosť tohto spochybňovania spočíva v samotnom nabúravaní mierovej architektúry, v tomto prípade Trianonu alebo Trianonskej mierovej zmluvy z roku 1920. Priamo s tým súvisí, a preto to riešime v bodoch pod sebou aj ospravedlňovanie kontinuálnej existencie Uhorska a popieranie politiky potláčania národných práv iných národov žijúcich v Uhorsku, popieranie etnického vyhladzovania, čiže asimilácie nemaďarských národov, nielen Slovákov, ale aj Nemcov, Chorvátov, Židov a ďalších. Požiadavky na autonómiu historicky, politicky a právne priamo súvisia s rehabilitáciou práve Veľkého Uhorska v jeho pôvodných hraniciach a revanšisticko-revizionistickej téze, ktorú má okrem iného Maďarsko zakázané šíriť. Je to súčasť mierových zmlúv po druhej svetovej vojne. Suverénne štáty zohľadňujú aj historické reálie a precedensy, pretože s územnou autonómiou na juhu má Slovensko negatívnu skúsenosť v hanebnom zabratí územia po takzvanej Viedenskej arbitráži v roku 1938. Práve preto musia naše  štátne orgány veľmi citlivo reagovať aj na takéto úmysly, ktoré by mohli narušiť územnú celistvosť alebo zvrchovanosť Slovenskej republiky a odvolávať sa na historický precedens. Miklós Duray napríklad v denníku Národná obroda v roku 2005 spochybnil nezákonnosť a porušenie medzinárodného práva vykonaním Viedenskej arbitráže, keď uviedol, citujem: „V roku 1938 v podstate nedošlo k nijakej okupácii.“ Koniec citácie. Duray spochybnil výsledky prvej svetovej vojny, hranice status quo a mierové usporiadanie po nej aj na konferencii v Budapešti, kde vo februári 2006 uviedol na adresu štátnej príslušnosti maďarských menšín v okolitých štátoch Maďarska nasledovné. Citácia: „Títo Maďari by boli teraz štátnymi občanmi Maďarska a žili by vo svojej vlasti.“ Čo to asi znamená? Je to presne to, čo pomenoval svojho času bývalý predseda KDH pán Čarnogurský spolu s bývalým predsedom SDĽ Petrom Weissom, keď sa konalo zhromaždenie v Komárne. Ide o pokus vyňať časť občanov a časť územia spod zvrchovanosti a Ústavy Slovenskej republiky. Presne o toto ide aj teraz a v tomto prípade. Čiže vidíme, že tu ide o spojenie niekoľkých synergických úmyslov ohrozujúcich ústavného zriadenie Slovenskej republiky ako následného nástupníckeho štátu po Československej Federatívnej Republike. Čiže nejde tu len o spochybňovanie versaillského mieru, ale ide aj o nepriamu propagáciu a glorifikáciu štátneho útvaru, ktorý popieral národné práva mnohých národov vrátane sebaurčovacieho práva, ba ich systematicky likvidoval cielenou systematickou politikou násilnej asimilácie, pretože na danom území, ktoré vtedy pripadlo vtedajšiemu Česko-Slovensku žilo podstatne viac Slovákov. Všetci vieme, že demarkačná čiara išla približne stredom etnickej hranice. Dnes by sme sa mohli opýtať, kde zostalo tých 500-tisíc Slovákov, ktorí zostali na druhej strane Dunaja a dnes ich tam je 10-tisíc? Čo sa s nimi stalo? Pokračovala politika vyhladzovania a asimilácie? Takže nebezpečnosť hrozby a iniciatív smerujúcich k novo definovanému trestnému konaniu má precedens aj v aktuálnom dianí, nielen v historických reminiscenciách alebo precedensoch. Požiadavky na územnú autonómiu na báze etnickej segregácie sú zdrojom napätia v Baskitsku, Katalánsku, na Korzike, v severnom Írsku. Najnebezpečnejším precedensom je však prípad osamostatnenia Kosova, ktorý rovnako začal nevinnou územnou autonómiou, a vieme veľmi dobre, ako sa skončil. Máme pocit, že práve s týmto modelom, hoci bol ojedinelý a definovaný medzinárodným spoločenstvom ako výnimočný, počítajú možní páchatelia, ktorí chcú podkopať ústavné zriadenie Slovenskej republiky. Veď vypočujme si ďalší výrok istého predstaviteľa zo 4. februára 2006. Citujem: „Slovenským Maďarom upiera medzinárodné spoločenstvo ich právo na sebaurčenie. Kosovskí Albánci ho možno budú mať skôr, držíme im palce,“ vykrikoval Miklós Duray v Budapešti na verejnom zhromaždení. Pokiaľ takéto konania nenarazia na legitímnu ochranu územnej celistvosti republiky, budú tieto revanšistické zdroje stále silnieť, zvyšovať svoj tlak a etnické napätie v regióne a destabilizovať celý stredoeurópsky priestor. No najmä v spojitosti so spochybňovaním denacifikačných opatrení vrátane takzvaných Benešových dekrétov ako systému mierového usporiadania po druhej svetovej vojne, s ktorou sa okrem iného viaže zabratie značného územia Slovenska v rámci Viedenskej arbitráže, o čom som už hovoril, môžu takéto úmysly, prípravy a konania viesť k narušeniu povojnovej mierovej statiky a narušeniu bezpečnostnej architektúry a všeobecne rešpektovaného status quo. Práve preto je potrebné si všímať aj aktivity požadujúce okrem iného územnú autonómiu na etnickom princípe vyčlenenou čisto na báze etnicky konkrétnej menšiny, čiže opäť kosovskému štátnopolitickému modelu, ktoré medzinárodné spoločenstvo, opäť zopakujem, definovalo ako neopakovateľnú výnimku. Každému je jasné, že tieto záležitosti sa neriešia len v politickej rovine, že aktivity neorganizuje a nepodporuje len politická špička maďarskej menšiny, ale že ako huby po daždi sa organizujú aj rôzne spolky. Spomeňme pána Bószu a jeho hnutie za autonómiu a podobné ďalšie aktivity. Dokonca tieto sily prenikajú priamo na Slovensko. Dokonca Hnutie 64 žúp, ktorého názov sa odvíja od 64 územnosprávnych jednotiek bývalého Uhorska, ktoré už neexistuje, organizuje činnosť na území Slovenskej republiky. Len si pripomeňme, že nedávno bol jeho bývalý predseda Toroczkai vykázaný z územia Slovenska ako persona non grata. Nehľadajme preto nijakú politiku, ale čistú pragmatiku ochrany a obrany našich vlastných záujmov. Veď spomeňme si ešte na rok 1995, keď Árpád Duka Zólyomi v denníku Pravda jednoznačne hovoril o požiadavke a plánoch na vyhlásenie územnej autonómie na etnickom princípe. To už je, dámy a páni, pätnásť rokov. Pál Csáky nedávno, asi pred dvomi rokmi v Rumunsku dokonca na konferencii o kresťanstve nezabudol rozvíjať plány o autonómii, ktorá vraj, citujem, „odbremení štát od starostí a potom si vraj menšina už svoje problémy vyrieši sama“. Asi tak ako kosovskí Albánci, pokiaľ nemali vlastnú štátnosť, tak problémy, a pokiaľ získali samostatnosť, tak už problémy sa akože skončili. V marci 2006 sa konala konferencia o autonómii v Budapešti pod záštitou tamojšej Maďarskej štátnej akadémie vied. Miklós Duray tam okrem iného uviedol: „Úlohou je, aby sa oslobodil pojem autonómie zo zajatia.“ Ale povedal aj podstatne výrok nebezpečnejší. Citujem, a toto by sme si mali všetci možno zapísať a večer porozmýšľať, čo tým nielen básnik, ale aj významný politik s dosahom na množstvo ľudí myslel. „Prečo sa Maďari nechopili zbrane, aby si vydobili právo sebaurčenia?“ „Prečo možno spochybniť toto právo Maďarom v Európe?“ Pýta sa Duray. Preto, odpovedá si, „lebo nepovraždili susedných ľudí“? Takže toto má byť ten cieľ, ktorý niekto takýmto spôsobom rozvíja? Ak nám nedáte to, čo si iní vydobili povraždením susedných ľudí, my sme to nerobili, ale možno to urobíme? Takto to máme chápať? Na konferencii v Budapešti sa okrem iného o Slovensku hovorilo len ako o Feldvidéku, čiže o Hornej zemi. Zaujímavé je, že v záverečných dokumentoch sa označila Strana maďarskej koalície ako, citujem, „predvoj autonomistických snáh na Hornozemsku“. Čiže máme tu evidentné dôkazy o príprave na konanie a spojenie práve v duchu autonomistických cieľov. Na konferencii vyslovil podporu pre autonómie v okolitých štátoch aj Fidesz, citujem: „Fidesz bude podporovať snahy maďarských spoločenstiev žijúcich za hranicami o autonómiu.“ Vyhlásil to exminister zahraničných vecí Orbánovej vlády a šéf centra Slobodnej Európy János Martonyi, ktorý sa tiež vyslovil za udelenie maďarského občianstva Maďarom v susedných krajinách. Dámy a páni, spochybňovanie územnej celistvosti je na politickom a spoločenskom stole Slovenska prakticky od roku 1990. Ibaže sa táto potenciálne aj reálna hrozba, bohužiaľ, stále neberie dostatočne vážne napriek tomu, že ide o dlhodobé a neutíchajúce tendencie s úmyslom dosiahnuť zmeny ústavného zriadenia Slovenskej republiky. Nedá mi zacitovať z konkrétneho dokumentu na kongrese Spolužitia z roku 1992. „Najvyšším cieľom,“ citujem, „je politická, hospodárska, samosprávna a celková autonómia. My sami sa musíme vyhlásiť za národ, už nesmieme byť nálepkovaní urážlivým názvom menšina. Postavenie Maďarov na Slovensku bude rozhodujúcim jazýčkom po váhe pri vstupe Slovenska do Európy. Preto sme nútení použiť všetky formy a možnosti na to, aby sa svet dozvedel o našich problémoch.“ Čiže evidentná snaha o narušenie územnej celistvosti a nedeliteľnosti územia Slovenskej republiky. Prilievajú olej do ohňa pravidelne a systematicky aj ďalší, bohužiaľ. Ja som sa sústredil len na citovanie naozaj mienkotvorných osobností, ktorých meno je všetkým známe, a preto si uvedomujú zrejme aj dosah. Ale sú tu ďalšie tisícky a tisícky iných ľudí, ktorí cez internet a iné formy vyvíjajú podobnú činnosť bez toho, že by slovenské orgány náležite reagovali, alebo aby sme mali oporu v zákonodarstve Slovenskej republiky. Keď Csáky na stretnutí radikálov v Rumunsku s Lászlóm Tekesom hovoril o autonómii, tak to poprel. Až keď ho médiá usvedčili zo zvukového záznamu, a keď druhá strana potvrdila, že áno, rozprávali sa o konkrétnom vytvorení autonómie, až potom sa voda zavrela. Ďalším kľúčovým slovom, pojmom a hodnotou, ktorá atakuje územnú celistvosť je Trianon alebo Trianonská mierová zmluva ako súčasť versaillského mieru po prvej svetovej vojne. Oživme si preto pamäť niektorými v minulosti odznetými výrokmi, ktoré spochybňujú mierové usporiadanie po prvej svetovej vojne, spochybňujú legitimitu víťazných mocností na čele so Spojenými štátmi usporiadať v Európe spravodlivé pomery a vznik nových štátov – Česko-Slovenska, Juhoslávie, Rakúska, Poľska a ďalších. Miklós Duray povedal na margo Trianonu: „Južná hranica ubližuje Maďarom.“ Trianonská zmluva podľa neho neplatí. Trianon je podľa neho symbolom a ničím iným, než len históriou. Hovoriť o autonómii je podľa neho legitímne. Snaha o autonómiu je legitímna, zdroj aktuálne.sk 1. 12. 2008. Dokonca obvinil víťazné mocnosti po prvej svetovej vojne z nasledovného: „Vraj chápe, že kto má zlé svedomie, tak sa bojí druhého.“ A že tí, ktorí v roku 1920 pozbavili Maďarov od práva na sebaurčenie, a tento stav vraj trvá dodnes, boli takí, akí boli, o tom sa dozviete trošku neskôr a vraj spáchali rozsudok smrti nad Maďarmi. Toto uviedol denník SME 4. 6. 2005 po tom, ako Duray opätovne spochybňoval platnosť Trianonskej mierovej zmluvy. Môžeme ako zdroj použiť aj jeho článok v angličtine pod názvom Autonomy and. Duray spochybňuje v ňom konštrukciu versaillskeho mieru, pričom sa nezákonne odvoláva na sebaurčovacie právo maďarských menšín, hoci maďarský národ si toto právo uplatňuje už v štátnom útvare Maďarskej republiky. Pričom sa dokonca odvoláva na kolektívne právo, ktoré však opäť medzinárodné spoločenstvo prisudzuje len národom, a nie menšinám. Na ilustráciu toho, čo je potrebné riešiť, sa musíme vrátiť o päť rokov dozadu, keď si iredentisti pripomínali 85. výročie Trianonu. V Budapešti vtedy pred slovenským, srbským, francúzskym veľvyslanectvom demonštrovalo asi štyritisíc ľudí s fakľami. Mimochodom, fakľové pochody mali veľmi v obľube Hitlerovi fašisti v Nemecku. Boli tam heslá, tabule a iniciatívy Nech zhynie Trianon a vraj spolu si všetko zoberieme späť. Čo sa myslelo, že si zoberú späť tú takzvanú Hornú zem Slovensko? Ale poďme na Slovensko, pretože zákony sa týkajú slovenských štátnych občanov. Ak sa teda v roku 2005 usporiadal takzvaný národný pamätný deň tryzny pod názvom Maďari nezhynú, ale sa očistia v dedinke Kráľovičove Kračany pri Dunajskej Strede. Podľa denníka SME súčasťou bolo dramatické pásmo piesní, tanca, pripomínajúce tragické rozdelenie Uhorska, ekumenická bohoslužba a nakoniec premietnutie dvoch dielov filmového seriálu S nami žijúci Trianon. Patrónom akcie a hlavným rečníkom bol podpredseda SMK Miklós Duray. Okrem neho v publiku sedeli aj bývalá štátna tajomníčka a naša kolegyňa pani Ágnes Biró, primátor Dunajskej Stredy Peter Pázmányi a predseda poslaneckého klubu Strany maďarskej koalície Gyula Bárdos okrem iného. Z reportáže sa dozvedáme, že Duray verejne spochybnil Trianon, o ktorom povedal, že je prvým prípadom, keď sa medzinárodnou zmluvou spochybnila jednota národa a narušila sa vraj kontinuita maďarskej štátnosti. Pritom všetci vieme, že maďarská štátnosť sa začala práve podpisom Trianonskej zmluvy v roku 1920 de iure, de facto v roku 1918 po ukončení prvej svetovej vojny. No a  počúvajte, kam až idú tieto snahy a spochybňovania. A čo vlastne takíto pseudoaktivisti môžu ešte okrem iného ešte narušiť. Podľa Duraya za rozpad Uhorska vraj môžu tajné služby, slobodomurári a bodom zvratu bola, citujem presne, „snaha sionistov o utvorenie židovského štátu v Palestíne a ich schopnosť presvedčiť Spojené štáty, aby vstúpili do vojny a rozhodli o porážke ústredných mocností“. Inak povedané, podľa Duraya zrejme, keby, citujem, „sionisti neboli vraj presvedčili Spojené štáty, mocnosti by neboli vyhrali vojnu“. Víťaznou mocnosťou by sa stalo Rakúsko-Uhorsko zrejme v jeho intenciách nejakej pomyselnej federalizácie. A teraz sa úprimne pýtam, či by sme tu dnes boli my. Asi nie. Mimochodom predmetný film o Trianone vykresľuje mierové zmluvy po prvej svetovej vojne ako medzinárodné liberálno-ľavicové sprisahanie na zničenie maďarského národa, ktoré vraj podľa nich pokračuje dodnes. Mimochodom tento šovinistický film odmietla odvysielať maďarská verejnoprávna televízia. Trvalé spochybňovanie Trianonskej mierovej zmluvy je u niektorých politicko-historických deviantov, zdá sa, trvalou úchylkou. Maďarský denník Népszabadság citoval slová výkonného podpredsedu SMK, opäť Miklósa Duraya, na adresu víťazných mocností a našich spojencov Francúzska, Spojených štátov okrem iného, že sú to vraj vojnoví zločinci. Citujem presne, „podľa neho tvorcovia Trianonu sú vojnoví zločinci“. Vy budete všetci s ním súhlasiť, keď opäť toto bude tvrdiť, bude chodiť, bude burcovať. Ja si myslím, že ticho by sme nemali zostať. Nič proti slobode názoru, slobode prejavu, doma si môže spievať, čo sa mu len zachce, ale verejne, verejným spôsobom povzbudzovať na konanie iných, spochybňovať mierové usporiadanie a status quo, ktoré je posvätnou hodnotou v Európe, ktorá zažila a bola objektom dvoch najstrašnejších svetových vojen, je, myslím, veľkým hazardom na to, aby niekto uprednostnil hlasovanie pri posunutí do druhého čítania podľa svojho vedomia, a nie podľa svojho svedomia. Vážené panie poslankyne a páni poslanci, každému musí byť zrejmé, že takéto konanie, a len tých naozaj pár najvypuklejších prípadov, ktoré som tu uviedol, má nebezpečnosť spoločenského konania a je nevyhnutné riešiť to v nižšej trestnej sadzbe prečinu. Preto vás v mene predkladateľov poslancov za Slovenskú národnú stranu žiadam o podporu prijatia tejto normy, teda aby sme ju posunuli do druhého čítania, aby sa nestalo, že niekto by si v záchvate amoku zmyslel opäť vykrikovať, že Trianon neplatí, Slovensko nie je zvrchovaným štátnom a že tých 800-tisíc Slovákov, ktorí žijú na bývalom okupovanom území, dnes nazývanom jazykovo zmiešanom území Slovenska, by neposielal na horniaky a nevyháňal ich opäť cepmi a krpcami. Ja verím, že nájdeme podporu, a ak si niekto myslí, že môže nami navrhovaný novelizovaný § 311a nejakým spôsobom ešte rozšíriť alebo pozmeniť, nech sa páči, sme pripravení rokovať. Ja vám ďakujem za vašu pozornosť. (Potlesk.)