Matovič, Igor, poslanec NR SR (2013-06-04):
Vážená pani predsedajúca, kolegyne, kolegovia. Možno také svoje pocity, som tu tretí rok a na začiatku, keď som sem prišiel, tak som si myslel, že najdôležitejšou úlohou každého poslanca je pekne sedieť tu na zadku, a dotýkalo sa ma tu, keď tu všetci neboli. Postupom času som dospel k tomu, že sú tu asi také 4 kategórie poslancov, alebo v pléne, možno aj v každom pléne po svete alebo v každom parlamente, existujú a rozdelil som si ich vlastne na 3 skupiny. Prvá možno a je to aj na takej stránke nrsr.tv, kde prenášame záznamy z tejto rokovačky a tam je v odstavci o projekte napísané, teda že prečo sme to aj urobili, takže na jednej strane áno, ľudia majú právo sledovať, keď chcú sledovať, ktorý poslanec, prípadne jeho poslanec sa v pléne nachádza, ale na druhej strane sme chceli pomenovať, že, a vyjadriť názor, že nielen sedením v parlamente je poslanec živý a že niekedy možno urobí aj viac, keď v parlamente nesedí. Tým by som ale nechcel ponúknuť alibi tým ľuďom, ktorí jednoducho systematicky nesedia ani tu, ani nerobia nič mimo pléna, ale viem si predstaviť situácie a aj také na vlastnej koži zažívam, kedy urobím viac v čase, keď sa prerokováva zákon, napr. o zdravotníctve, keď viem, že tento zákon u nás dozoruje Eva Horváthová, viem, že jej, môžem sa na ňu spoľahnúť, viem, že mi lepšie vysvetlí ako to, keby tu trávim 2-3 hodinky kopírujúcich sa prejavov. Čiže viem, že v tom čase dokážem u nás na klube sa stretnúť s 2-3 ľuďmi, samozrejme, v súlade s poslaneckou prácou, a myslím si, že to je taká, taká rozumná miera. Čiže chcel som definovať tie vlastne 4 skupiny ľudí alebo poslancov, ktorých za tie 3 roky som vybadal. Čiže mnoho poslancov si zakladá na tom, že poctivo vysedávajú v pléne. Ale v skutočnosti takýmto spôsobom len simulujú činnosť, lebo nič iné zmysluplné ani robiť nevedia, ale to už ľuďom nepovedia. Veľakrát sa bijú do hrude, ako sú oni najväčší bojovníci za to, aby tu tí ľudia, aby tu každý poslanec sedel, a ako im chýba, keď tu druhí poslanci nesedia, ale to už ľudia nevidia, že vlastne oni tým, že tu sedia, len skutočnú činnosť simulujú. Iní poslanci urobia oveľa viac pre ľudí, že miesto celodenného bezprizorného vysedávania v pléne sa napríklad stretávajú s ľuďmi, počúvajú ich problémy, analyzujú ich a navrhujú riešenia. Povedzme si, že toto je dobrý prípad. Niektorí nesedia ani v pléne, ale nerobia nič ani mimo neho. Plat však berú, ako je zvykom, berú ich niekedy viacero zároveň. To je možno ten najhorší prípad. Nie sú ani tu, nie sú ani mimo pléna, nestretávajú sa s ľuďmi a ešte napríklad sú možno županmi, možno sú starostami, primátormi a možno nie sú ani tým, jednoducho nerobia nič a chodia sem iba na hlasovania. A potom sú, myslím si, že takí poslanci, ako napr. čo tu bol spomenutý predkladateľom pán kolega Slota, že to sú poslanci, ktorí si, myslím, že najlepšie urobia, keď sa v tomto pléne radšej ani vôbec neukazujú, ani pri tom hlasovaní, lebo jednoducho ešte viacej veciam ublížia, jako kebyže sa tu vyskytujú. Čiže nevidím náš poslanecký svet nejako čierno-bielo, že teda všetci sme rovnakí a všetci najviac urobíme vtedy, keď všetci budeme sedieť tu na zadku, ale zas zároveň, ani si nemyslím o všetkých tých prázdnych stoličkách, ktoré tu sú, že chýbajú na nich tí ľudia, ktorí poctivo makajú niekde mimo pléna. Jednoducho sme rôznofarební a sme škála poslancov, jednoducho niekto naozaj prichádza iba na hlasovania a odchádza a nerobí okrem toho nič. Niekto ani nevie pri tých hlasovaniach, o čom hlasuje, a nerobí okrem toho nič. A niekto si to tu aj odsedí, aj mimo parlamentu maká, to keď vidím tu napr. nášho Martina Fecka, tak to je presne taký príklad. Toho tu zbadáte vždycky a viem, že aj mimo parlamentu maká, a viem, že aj o každom jednom zákone vie, o čom hlasuje, a nič mu neujde. Čiže sme rôznorodí, možno od extrému do extrému, keď aj teda toho pracovitého a poctivého poslanca tiež nazvem extrémom. Je pravda, že o tomto riešení, ktoré navrhovateľ navrhuje, sme sa rozprávali viackrát na našom klube a chceli sme ísť aj do toho odvážnejšieho riešenia, že aby sa hlasovalo po každom jednom prerokovanom bode, a osobne si myslím, že by nám to vôbec neublížilo. Nevidím nejako účelné príliš spájať tri návrhy a po troch návrhoch mať nejaké hlasovanie, lebo vieme sami, že niekedy 3 návrhy zbehnú za 20 minút a niekedy 3 návrhy sú 3 dni. Takže radšej si myslím, že by bolo každé jedno hlasovanie, každý jeden návrh automaticky hlasovanie, som presvedčený, že koniec koncov, tým ľuďom z nás, ktorým záleží tu tráviť čo najmenej času, tak takýmto spôsobom by sme sa práve dopracovali k tomu, že by to rýchlejšie odsýpalo, lebo keď tu máte plné plénum, tak si nedovolíte vykecávať hodinu, hodinu a pol, možno je to taký automatický tlak pléna na vás, že nechcete kradnúť druhým ľuďom čas a snažíte sa formulovať svoje myšlienky tak, aby, aby ste tam zbytočnú tú vatu možno nepoužívali. Ja by som osobne bol aj možno za trošku, na prvý pohľad, nedemokratický extrém, ale radšej hlasovať po každom jednom zákone, čiže aby sme tu všetci priebežne pri tých zákonoch boli, a možno aj obmedziť časovo rozpravu, že povedať si, že dobre, celková rozprava trvá toľko, každý klub má k dispozícii taký počet minút, a nech si to ten klub rozdelí medzi tých jednotlivých ľudí, ale aspoň by sme sa naučili stručne, jasne formulovať myšlienky a je to možno obdoba toho, ako funguje europarlament, kde vlastne jeden poslanec horko-ťažko niekedy vystúpi viac ako jeden a pol minúty, ktorá sa mu ujde. Čiže donútilo by nás to stručnejšie, jasnejšie, jednoznačnejšie formulovať myšlienky a ja by som hovoril, bol aj za takýto extrém, aj keď možno na prvý pohľad nedemokratický, že niekomu by sme vlastne nedovolili rozprávať, koľko chce. Nemyslím si, že jednoducho taká absolútna sloboda toho, že teda vlastne ktokoľvek tu môže rozprávať čokoľvek, robiť čokoľvek, že úplne pomáha veci, aby sme napredovali. Čiže ja osobne návrh podporím, aj keby som bol radšej, ak by ten návrh bol taký teda, že sa bude hlasovať po každom jednom prerokovaní zákona a aj za tú cenu, že by sme sa napríklad dohodli na nejakom časovom obmedzení rozpravy. Na druhej strane nie som už naivný po tých troch rokoch a predpokladám, návrh zákona, že s tichosťou neprejde alebo teda sa ľudia potichu zdržia, ale teda bol by som rád, ak by návrh prešiel a takýmto spôsobom sa donútili možno efektívnejšie robiť rozpravy a byť možno viacej v obraze. Lebo sami určite zažívate, keď sa stretnete s vašimi ľuďmi, ktorí vás, alebo voličmi, ktorí vás volili, tak, že sa vás pýtajú na všetko. Nepýtajú sa vás iba na to, čo, čo akurát vás zaujíma, ale pýtajú sa vás na všetko, čo ľudí zaujíma, a z tohto pohľadu by sme trošičku mali byť takí, nechcem povedať polyhistori, ale ľudia, ktorí majú prehľad naozaj, o čom hlasujú, a tá prítomnosť pri každom prerokovaní každého jedného zákona, možno aj pri skrátenej rozprave by nám v tomto pomohla. Čiže ešte raz hovorím, nakoniec aj vzhľadom na to, že sme sa o tomto návrhu zákona bavili ešte v lete minulého roku u nás na klube, aj preto, že to tak jednoducho cítim, tak návrh zákona podporím a bol by som rád, keby ho podporili aj ostatní. Len sa obávam, že odvaha asi sa nedostaví. Ďakujem.