R. Rafaj, poslanec: (2008-07-04):
Pozitívum je určite zriadenie sekcie vedeckého výskumu v marci 2007. Chýba však bližšie špecifikovanie alebo adresnosť výskumných projektov. Istým otáznikom môže byť skôr zameranie sa na formálnu ako na obsahovú a systémovú stránku. To znamená, možno by sa zreteľ a trend mal zamerať na metodiku hodnovernosti a definitívneho verifikovania výskumu. Pokiaľ hovoríme o výskume v plnom rozsahu a v hĺbke významu, tak výskum je nielen bádanie, ale aj overovanie a potvrdzovanie. Ďalším pozitívom, ktorý môžem v úvode oceniť, je úloha a projekt Oral History s výpoveďami prenasledovaných osôb s cieľom, aby sa minulé krivdy na ľuďoch už nikdy neopakovali. Okrem nacistickej a komunistickej perzekúcie mi však chýbajú aj výpovede osôb, ktoré sa stali obeťami etnickej perzekúcie maďarského šovinizmu na okupovanom území Slovenska v rokoch 1939 – 1945. Pretože aj toto je, myslím, jedna z 20 rozpracovaných úloh aktualizovaných ústavom, ako som si to pozrel na internetovej stránke. Čo nás však môže znepokojovať, to je pomerne nízky záujem verejnosti, relatívne malý počet osôb, ktorým boli vydané dokumenty. Na ilustráciu: rok 2006 – 361 osôb, 2007 – 479 osôb. Medziročne síce dochádza k nárastu, ale keď si uvedomíme toto číslo, jeho zlomok z verejnosti, tak namieste je otázka, do akej miery či už samotní občania majú záujem o vydávané dokumenty, či majú bezproblémový prístup a myslím tým aj finančné náležitosti. A podľa mojich znalostí by k problémom okrem niektorých finančných záležitostí mohli byť aj pomerne dlhé lehoty, ktoré máme schválené vstávajúcom zákone. Rovnako nízky je podľa mňa aj záujem verejnosti v počte žiadostí o sprístupnenie dokumentov. V roku 2007 išlo o 706 osôb, predtým 490. Opäť je tu nejaký nárast, ale opäť to číslo je dosť mizivé. V trende mierneho nárastu pokračujú aj žiadosti NBÚ, SIS, VOS a ministerstva vnútra v rámci konaných previerok. Tam je ustálený počet 655. Teraz by som rád otvoril problematiku archívnych vyšetrovacích spisov ŠtB, ktorých prepis bol zverejnený práve v lanskom roku, v decembri 2007. Vieme, že ide o evidenčné pomôcky, ale len z troch krajských správ, čiže chýba kompletne východné Slovensko. Moja otázka znie: Prečo v takejto výročnej správe, aj keď tento fakt je známy, prečo sme sa doteraz nedopracovali, prečo celé východné Slovensko, jeho archívne vyšetrovacie spisy sa stratili? Kedy a kde a kým? Diskutabilné je podľa mňa systémové opatrenie, ktoré sa snaží postaviť na jednu rovinu vedeckých bádateľov a laickú verejnosť. A toto je diskutabilné z dôvodu času, ktorý by sme mohli nazvať utrieďovaním, systemizáciou a analyzovaním spisov. Inak povedané, robíme kolaudáciu, resp. umožnili sme bývanie bez kolaudácie ešte v čase stavby. Som presvedčený o tom, že takto závažné dokumenty a najmä ich obsah môže byť sprístupňovaný až po celej tejto línii vedeckého bádania v systéme utrieďovania, systemizácie, analyzovania a verifikovania spisu. Áno, potom by verejnosť mala mať právo nahliadnuť do týchto spisov a hodnotiť ich obsah. Na strane 36 sa hovorí o jedinečnosti projektu zverejnenia archívnych fondov archívu ÚPN. Táto eufória však podľa mňa nemôže ospravedlniť prípadné narušenie práv a slobôd dotknutých osôb, najmä ak ide o analytické pomôcky ŠtB, ktorá okrem iného, ako vieme, pracovala s dezinformáciami a systémom fabulácie v rámci manipulačných a donucovacích techník. Na ilustráciu môžem uviesť vyjadrenie, myslím, že už bývalého pracovníka, lebo postúpil na iný vyšší post Ústavu pamäti národa v minulom roku, v kauze, nazvime to, informovania o údajnej minulosti arcibiskupa Sokola, kde tento pracovník bohorovne pred médiami tvrdil, že všetko, čo vytvorila a zaznamenala ŠtB, je na úrovni matematickej pravdy. Takže to je ďalšia poznámka. Na strane 33 je správa o dokončení troch z piatich úloh projektu Násilie štátu voči civilnému obyvateľstvu, medzi nimi aj klasifikačná schéma archívnych fondov. Čiže zdá sa, že archívne fondy sú v súčasnosti alfou a omegou práce Ústavu pamäti národa. Mám však pocit, že ide len o štrukturálnu analýzu zatrieďovania a opäť mi tam chýba istý stupeň verifikácie hodnovernosti a predovšetkým systém opatrení, keďže hovoríme o archívnych fondoch a pravdepodobne ústav a jeho archív už pracuje s paralelným zákonom, nie zákonom o zriadení Ústavu pamäti národa, ale zákonom č. 395 o archívoch a ten je v úplne inom režime než tento zákon zriadený sui generis. Ďalej by som poprosil o otázky možno nadštandardného záujmu o chod ústavu zo strany Veľvyslanectva Spojených štátov amerických. Píše sa tam o istých dohodách, resp. rozhovoroch, na základe ktorých došlo k nejakým dohodám, ale bližšie sme sa v správe nedozvedeli o charaktere týchto dohôd a o spolupráci medzi Spojeným štátnymi a ÚPN, čiže kto je na strane Spojených štátov tou spolupracujúcou organizáciou – alebo je to veľvyslanectvo, alebo samotná vláda Spojených štátov amerických, alebo je to nejaký iný ústav? Ďalej zaujímavé by bolo, keby sa v správe podrobnejšie rozpracovali výsledky z novembrovej konferencie vo Frankfurte, ktorá bola zameraná aj teda na úlohu médií v procese vyrovnávania sa s minulosťou. Tento rok práve dominuje táto problematika. Vzťah médií pri informovaní alebo, neviem, či to nazvať informovanie o tom, čo je alebo môže byť v archívoch ÚPN. Čiže či táto medzinárodná konferencia rozoberala túto citlivú otázku hraníc slobody slova a ochrany súkromia a ochrany osobných údajov. Ďalej sekcia 1.3 správy sa venuje špeciálne tlači a médiám, takže myslím si, že aj pracovníci ústavu pochopili dôležitosť médií vo vzťahu k verejnosti, pretože ústav je verejnoprávna inštitúcia a médiá sú prirodzeným prostredníkom informovania. Chcem sa teda opýtať, či ústav disponuje okrem kvantitatívnej analýzy, ktorú máme, aj kvalitatívnou obsahovou analýzou mediálnych výstupov, kde figuruje priamo ÚPN. A ak áno, aký je podiel negatívnych a pozitívnych správ v štandardnom systéme vyhodnocovania kvalitatívnej obsahovej analýzy? A aký je tam podiel skupiny verejne činných osôb? O tomto sa hovorí presne na strane 10, je tam len konštatácia, ale nič viac podrobnejšie, zaradených podľa možno aj koaličnej a opozičnej príslušnosti. Môže ústav vylúčiť, že by sprostredkovane napríklad cez selektívny prístup niektorých bádateľov, keď mám použiť oficiálny termín, a ľudí z médií nebol prostredníkom informačného rozpracovávania alebo politického zápasu, či nevyváženého tlaku na verejnú mienku, či na niektorých ľudí a zdrojom pre účelové formovanie verejnej mienky? Mediálne výstupy pracovníka, o ktorom som hovoril, boli práve takýmto otáznikom, do akej miery sa zohľadňujú aj iné princípy, ktoré sú rovnocenné v rámci klasifikácie základných ľudských práv a slobôd. Ďalej kapitola agendy súdnych sporov má len 22 riadkov. Hovorím len 22 riadkov, ale vystihuje a vyčerpáva problematiku verejného záujmu a ochranu práv osôb, dotknutých osôb a predovšetkým ochrany osobných údajov? Ďalej sa dotknem prierezovo financovania. Až 82 % verejných zdrojov, ktoré plynú do ústavu zo 42-miliónového rozpočtu, ide na mzdy, odvody a odmeny zamestnancov a členov Správnej rady. Pán predseda, viem, že tento stav je daný a zadefinovaný našimi predchodcami v zákone. A vy si nemôžete dovoliť váš subjektívny hodnotiaci úsudok, ale tu môžete, pretože sa vás poslanec opýta: Ako hodnotíte pomer týchto finančných prostriedkov v členoch Správnej a Dozornej rady na vyplatených prostriedkoch, ktorý je až 33 %? Myslíte si, že do budúcna je udržateľné takéto tretinové odčerpávanie len pre členov Dozornej a Správnej rady a či teda ich výkon funkcie je takým prínosom okrem tých odborných zložiek pracovníkov ústavu? Pretože tých keby sme vydelili tým číslom, tak asi dostaneme tiež nejaký priemerný plat, ktorý pravdepodobne bude ale možno podstatne nižší, než sú títo ľudia, ktorí tam sú len v úlohe členov Správnej rady a Dozornej rady, možno raz za mesiac prídu na poradu. Ďalej analyzoval ústav príčiny neprevzatia vyžiadaných dokumentov? Sú opodstatnené obavy, ako ja mám informácie starších ľudí, ktorí boli dokonca dotknutými osobami. To boli prenasledované osoby, ktoré si chceli vyžiadať svoj spis. O tom, kto ich a prečo monitoroval, bonzoval, prenasledoval, ale práve z finančných dôvodov, myslím, 2 koruny za jednu fotokópiu a poštovné. A, samozrejme, aj tá trojmesačná lehota na rozdiel od bádateľov, ktorí v podstate on-line okamžite navštívi archív na Miletičovej ulici a príde k údajom úplne cudzích osôb. Či chcete tento stav nejakým spôsobom riešiť a pomôcť týmto ľuďom, ktorí sú častokrát v teréne na strednom, na východnom Slovensku. Ide naozaj už o starších ľudí a chcú sa dozvedieť pravdu o minulosti. Na druhej strane môžem oceniť rovnako snahu verifikovať dokumenty, avšak ide len o verifikovanie výsledkov lustrácií v nových evidenciách. Teda sa opýtam, prečo a z akej opory zo zákona sa tak deje alebo, naopak, sa nedeje, keďže ide o citlivý zásah? Môže ústav vylúčiť aj iné zásahy než len skutočne v tom procese verifikovania? A akým spôsobom sú zaznamenávané tieto zásahy a prípadný balast, ktorý sa dostane von? Kde sa nachádza a ako je zdokumentovaný? Čo bolo pridané v rámci rekonštrukcie a čo bolo, naopak, odstránené ako pochybnosť? Čiže tá ďalšia podotázka by bola, akým spôsobom sú vedené zásahy v rámci doplňovania a opravovania údajov v záznamoch z registrov zväzkov Krajskej správy ŠtB Banská Bystrica, ktorá, myslím, v minulom roku a zrejme ešte v tomto roku stále ten projekt reparácie beží. Ešte malá činnosť publikačnej činnosti a osvetovej vôbec, čo je záslužná činnosť Ústavu pamäti národa, ale mám pocit, že prednášková činnosť na školách je príliš koncentrovaná len na niektoré školy. Filozofická fakulta desaťkrát, niektoré konkrétne gymnázia v Bratislave majú – Grösslingová trikrát, Metodova štyrikrát, Einsteinova dvakrát. Čiže z tých 44 miest alebo škôl je až 32 v Bratislave a z toho som spomenul, že ešte tam sú niektoré koncentračné sídla. V publikačnej činnosti v sekcii BDF, čiže v domácich nekalendovaných časopisoch, mám pocit, že je z 26 až nevysvetliteľne nadštandardný výskyt príspevkov v časopise Domino efekt. Či by ste vedeli vysvetliť, prečo je to tak. Či z iných médií nie je záujem alebo či – proste ten dôvod. Teraz sa už na záver dotknem v krátkosti len bádateľov, keďže by som ocenil, keby v budúcej správe mohla byť aj štruktúra bádateľov a najmä výsledky z ich bádania, pretože zo zákona vyplýva priamo, že bádateľ, a ten rozsah bádateľa je naozaj široký, nielen vekovo od 18 rokov a nie je podmienený ani nejakými odbornými znalosťami, takže hovoríme aj o istom laickom prístupe, a preto by sa možno žiadalo, keďže sa pracuje s citlivými osobnými údajmi, aká je štruktúra týchto bádateľov. Ďalej aké sú analýzy výsledkov bádaní, keďže v čl. 7 ods. 1 a 2 Bádateľského poriadku je stanovená oznamovacia povinnosť bádateľa o práci pri tvorbe, v ktorej čerpal z archívnych dokumentov uložených v ústave. Kde sa nachádzajú a aký je podiel takýchto výstupov bádateľov, ktorí ústav navštívili, a ako ďalej ústav pracuje s týmito výsledkami bádaní? Myslím si, že v štatistike tu chýba ešte prípadná strata a nálezy dokumentov, pretože mám informácie, že z jednotlivých spisov ľudia, ktorí tam boli, medziročne sa sem-tam nejaká strana stratí s tým, že stalo sa. Či je takáto evidencia a či sa vie alebo ide spätne a báda sa, zisťuje, pri koho návšteve mohlo dôjsť k takémuto odcudzeniu časti spisu. Ďalej mi chýba informácia o systéme povoľovania a štatistika prípadného zamietnutia. Či sa vôbec také prípady objavili, pretože môže byť áno aj nie. A taktiež vôbec chýba v správe mechanizmus ústavu pri dodržiavaní iných zákonov, nielen zákona sui generis o ÚPN. Čiže akým spôsobom a či teda pravidelne a vôbec, nie že pravidelne, či vždy došlo k znečitateľneniu osobných údajov pri vyžiadaní si spisu cudzou osobou. A ak nie, akým spôsobom potom ústav môže konať a či, naopak, je nejaká spätná väzba verejnosti voči ústavu za prípadné takéto porušenie tých osobných správ. Vcelku ďakujem za túto pomerne obsiahlu správu, ale myslím si, že kvalita v tomto prípade ešte nedosahuje úroveň kvantity. Ďakujem pekne.