V. Veteška, podpredseda NR SR: (2004-12-03):
D. Bollová, poslankyňa: Ďakujem pekne za slovo, pán predsedajúci. Vážení skalní kolegovia, kolegyne, pán minister, dovoľte, aby som vyjadrila aj ja svoj názor na pripravovaný a navrhovaný štátny rozpočet Slovenskej republiky. Keď viacerí diskutéri tu sa vyjadrili, že táto účasť svedčí o tom, ako nás veľmi zaujíma ten štátny rozpočet, musím im dať zapravdu. Hoci tiež nepovažujem za najšťastnejšie, aby sa táto otázka prerokúvala v piatok, keď vieme, že každý už cíti koniec týždňa, a ak nemá náhodou v pláne vystúpiť, tak sa radšej zbalí a odchádza. Samozrejme, že nie je to správne. Verím, že nie všetci tí, ktorí odišli, súhlasia stopercentne s navrhovaným štátnym rozpočtom, ale keďže tu svoju mienku nevyjadria, pán minister, podpredseda vlády ju ani nebude vedieť. Ja som si to rozmyslela a chcem ju vyjadriť. Vopred vám ďakujem, že si ma vypočujete, napriek tomu, že si tu poniektorí budete myslieť alebo pýtať sa, kto za to je vinný. Pozrela som si okrem návrhu štátneho rozpočtu aj stanovisko Najvyššieho kontrolného úradu. Asi nielen mňa, ale viacerých možno zaujali dve také závažné upozornenia. Citujem. Jedno z nich znie: „Vzhľadom na nepriaznivý vývoj v oblasti daňových nedoplatkov je aktuálne dôsledné zabezpečenie finančnej disciplíny“. Dodávam, daňové nedoplatky za rok 2004 predstavujú 87 miliárd 702 miliónov Sk, čo je z plánovaných celkových príjmov 34 %. A z plánovaných daňových príjmov vyše 37 %. Takže toto upozornenie Najvyššieho kontrolného úradu je skutočne aktuálne a žiada si vypočutie. Po druhé. Citujem zo stanoviska Najvyššieho kontrolného úradu: „Pre adresnejšie, transparentnejšie a efektívnejšie určenie užitia rozpočtových prostriedkov je nevyhnutné ďalej zdokonaľovať uplatňovanie metód programového rozpočtovania“. Koniec citátu. Teda aby rozpočtovanie bolo zmysluplné, opodstatnené a vyhovujúce rozvoju hospodárstva. Za porušenie tejto zásady možno už teraz považovať fakty uvádzané v štátnom rozpočte týkajúce sa takmer 10-percentného nárastu verejného dlhu z 582 miliárd v roku 2004 na 632 miliárd v roku 2005 i plánovaný nárast nedaňových príjmov o 4 miliardy, čo je suma nie veľmi hodná povšimnutia, skôr úsmevná v porovnaní s rastom dlhu a verejných výdavkov. Tým chcem zdôrazniť, že rozpočet podobne ako vláda Slovenskej republiky neráta veľmi s tým, že sa budú zvyšovať nedaňové príjmy štátu. Základnou filozofiou tvorcov štátneho rozpočtu je prípadné nedostatky, nepokrytie alebo nedostatočné pokrytie vybraných kapitol vyrovnať v rámci rozpočtu, t. j. jeho výdavkovej časti a to možným presunom výdavkov jednotlivých položiek medzi rezortmi. Je všeobecne známe a citeľné poddimenzovanie výdavkovej časti ministerstva školstva. K úvahe o tomto tvrdení uvádzam: Počet študentov vysokých škôl v porovnaní s rokom 1990 sa zvýšil viac ako dvojnásobne. Počet učiteľov vzrástol o necelých 13 %. Podobne, približne, o 13 % narástli výdavky na vysoké školy. Toto stručné konštatovanie, myslím si, že nie je väčšine z nás neznáme. Dlhé roky, keby som chcela byť úprimná, poviem, že dlhé roky ešte aj pred 89. rokom školstvo sa nachádza kdesi na chvoste štátneho rozpočtu. Veľmi by nás potešilo, keby konečne sa stalo vzdelávanie a výchova jednou z priorít tohto štátu a aby sa k nemu tak patrične správal i štátny rozpočet. Oproti tomu stále viditeľnejšie sú anomálie rastu výdavkov na cirkvi a náboženské spoločnosti. Nechcem rozoberať spornú zmluvu alebo otáznu zmluvu Slovenskej republiky so Svätou stolicou, lebo bola schválená. Ani servilne a doslovne zakomponovaný text tejto zmluvy do dohody Slovenskej republiky s registrovanými cirkvami a spoločnosťami. Chcem len poukázať na niektoré skutočnosti uvedené v štatistickej ročenke a potom v nadväznosti s tým na štátny rozpočet. V roku 1989 bolo na Slovensku 1 263 kňazov. V roku 2002 sa uvádza 2 169 kňazov plus 2 080 katechétov, t. j. o 906 kňazov viac plus katechéti. V roku 1989 však bolo krstených 55 255 detí a v roku 2002 - 37 678 detí. Nejde o to, že sa znížila pôrodnosť, ale vznikol úbytok obradov, teda práce duchovných. Tých krstov bolo o 17 577 menej. Sobášov bolo o 7 793 menej za to obdobie, to isté. Cirkevných pohrebov bolo menej iba o 769. Cirkevných obradov sa vykonalo teda spolu o 26 139 menej, pričom počet kňazov vzrástol o 906, plus pribudlo 2080 katechétov, hoci ešte nebola povinne voliteľná výučba náboženstva od prvého ročníka základnej školy. Tieto údaje sú do roku 2002, lebo zatiaľ ešte novšie štatistické ročenky neboli prístupné. Myslím si, že nárast počtu cirkevných pracovníkov bol a je vzhľadom na klesajúci trend náboženských obradov neúmerný ako i nárast platov, ktorý teraz v priemere sa plánuje navýšiť, alebo už sa tak stalo, o 3 000 korún na jedného kňaza, čo je 12 747 000 korún mesačne. Navrhujem preto zvážiť možnosť presunu nárastu výdavkov štátneho rozpočtu z kapitoly ministerstva kultúry položka cirkvi a náboženské spoločnosti do kapitoly ministerstva školstva platy a mzdy učiteľov. Prosím, aby pri posudzovaní alebo pri reakciách na moje vystúpenie boli brané do úvahy vecné dôvody, ktoré som tu uviedla, vzhľadom na počty pracovníkov a počty pracovných úkonov. Taktiež si dovolím dať do pozornosti aktualizovanie návrhov cirkevných predstaviteľov z počiatku takzvaného demokratizačného procesu, kedy dosť rezolútne žiadali odluku cirkvi od štátu, a to nie iba z dôvodu úspor výdavkov štátneho rozpočtu. Už v jednom predchádzajúcom vystúpení som povedala, že by bolo dobré, keby sme zosúladili túto otázku s riešením niektorých európskych štátov. Chcem len informovať alebo poznamenať, že prvý štát, kde tak urobili, bolo Francúzsko v roku 1781 po Francúzskej revolúcii, a že v Spojených štátoch amerických oddelili cirkev od štátu už na konci 18. storočia. Ide o to, že cirkev je stará, veľmi dobre organizovaná spoločnosť. Myslíme si, že by nemala problémy s tým ako zabezpečiť svoje jestvovanie. A určite by bol aj veľmi dobrý skutok, keby sa tieto ušetrené štátne peniaze venovali na vzdelávanie všetkých, nielen veriacich občanov tohto štátu. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)