M. Kondrót, poslanec: (2006-01-24):
Slovensko postupne zaniká, a to výpredajom vonku a rozkladom zvnútra. Znechutenie našich občanov z politiky je toho dôkazom. Dôkazom je i nebývalá nedôvera k ústavným inštitúciám. Extrémne nízka účasť na voľbách túto skutočnosť len podčiarkuje. Prečo je to tak, vážené kolegyne, kolegovia? Podľa mňa preto, že občan vie, že bol zneuctený, ponížený a oklamaný. Stal sa vazalom tejto koalície. A byť vazalom tejto koalície neznamená nič iné, ako byť nájomníkom vo vlastnom dome. Preto ani Národná rada Slovenskej republiky sa neteší úcte a vážnosti občanov tohto štátu. Nečudo, veď vláda ďalej vládne, hoci je v jasnej menšine. Treba povedať, že vládne bezohľadne, arogantne a bez škrupúľ. Jeden príklad za všetky. Dňa 24. 6. 2004 poslanci koalície SDKÚ, SMK, ANO a KDH s podporou Slobodného fóra v tichosti a bez pozornosti médií schválili vládou predložený materiál s názvom Zámery a postup privatizácie, doprivatizácie účasti Fondu národného majetku na podnikaní Západoslovenská energetika. Materiál predkladal predseda vlády Mikuláš Dzurinda. Jeho schválenie neznamená nič iné len to, že vládne strany dokážu schváliť akúkoľvek nekoncepčnosť a neprofesionalitu, dokonca aj s narážkami, že v súvislosti s privatizáciou došlo k porušeniu zákona. Pre predsedu vlády ako predkladateľa bolo totiž významným argumentom pre doprivatizáciu distribučných energetických spoločností, citujem zo strany tri materiálu, „zosúladenie právneho a reálneho stavu v riadení týchto spoločností. Súkromným investorom bolo v minulom období predaných 49 percent akcií distribučných spoločností. Súčasne však prostredníctvom transakčných dokumentov získali investori väčšinu hlasov v predstavenstve, a tým aj manažérsku kontrolu a reálne riadenie spoločnosti“. Koniec citátu. Vážené kolegyne a kolegovia, premiér vlády otvorene priznal, že skutočným vlastníkom je minoritný akcionár, a preto žiada o zosúladenie právneho a reálneho stavu. Okrem toho sa v materiáli uvádzalo, že vláda v distribučných podnikoch, po prvé, chce dosiahnuť vyššiu efektívnosť v dôsledku adresného súkromného vlastníka a priniesť manažérske skúsenosti. Ako to chce vláda urobiť, keď predá majetkovú účasť? Na druhej strane, čo jej po predaji bude po efektívnosti súkromnej firmy? A po tretie. Vláda sama priznáva, že ju už riadi súkromný investor. Žeby bol tento neefektívny? Po druhé. Vláda chce formovať konkurenčné prostredie. Pýtam sa ako? Predajom? Veď nebude nič vlastniť? Po tretie. Vláda má zámer na efektívnom fungovaní distribúcie elektrickej energie. Teraz je distribúcia neefektívna? Potom nenašla správneho vlastníka. Treba vymeniť manažérov, a nie predávať. Ďalej sa dozvedáme, že vláda chce maximalizovať perspektívu ďalšieho rozvoja podnikov a jej ziskovosť. Ako? Keď tieto podniky neriadi ani teraz, keď má majoritu. Vláda chce minimalizovať riziko politických zásahov do riadenia podnikov. Teraz do nich zasahuje? Veď tvrdí, že ju riadia manažéri zahraničného investora. Vláda chce zabezpečiť rozvoj ďalších aktivít podnikov, zvýšiť technickú úroveň a prevádzkovú bezpečnosť. Ako a prečo to chce urobiť, keď po predaji nebude nič vlastniť? Vláda chce rozšíriť exportné možnosti. A predstavte si, riešením je predaj štátnej účasti? Okrem toho, o aké exportné možnosti ide, keď Slovensku reálne hrozí nedostatok elektriny? Ako nulový vlastník, vážené kolegyne, kolegovia, má vláda podľa schizofrenickej argumentácie v tomto materiáli tieto zámery naplniť preto, aby podnik smeroval k efektívnemu fungovaniu a stabilite. V tomto materiáli vládou uvedené dôvody hovoria proti privatizácii prirodzených monopolov, lebo ani jeden zo zámerov nemožno bez majetkovej účasti štátu naplniť. Takže zámer vlády je jediný, predať za každú cenu a napriek všetkému. O čom svedčí ešte tento materiál? Nuž o tom, že vláde nielenže chýba hospodárska politika, ale ju ani nepotrebuje. Nechýba jej však chuť predávať majetkové účasti štátu. Veď posúďte sami. Na jednej strane z ministerstva hospodárstva konečne po rokoch zaznieva, čo politici Smeru tvrdia už niekoľko rokov, že Slovensko je na prahu energetickej krízy, a na druhej strane vláda i ministerstvo hospodárstva a privatizácie chce predávať majoritné podiely v distribučných spoločnostiach. Čo to znamená? Že na Slovensko sa bude dovážať elektrická energia, ale občan bude z profitu tohto strategického obchodu vylúčený i napriek tomu, že ide o jeho majetok postavený na území Slovenska. Vážené kolegyne a kolegovia, podľa odborných odhadov je o slovenskej elektroenergetike, to značí, o prevádzke výrobných kapacít rozhodnuté tak kvalifikovane, že okolo roku 2009 budeme dovážať do 30 percent elektrickej energie. Kto na tom zbohatne? Občania? To sotva. Keď už i bývalý minister Rusko vedel, že nám hrozia regulačné stupne, a to z dvoch dôvodov. Po prvé, v Európe bude nedostatok elektriny, a po druhé, prenosová sústava nezvládne taký enormný dovoz zo zahraničia. Nie, vážené kolegyne a kolegovia, vláda Slovenskej republiky nekoná a nekonala vo verejnom záujme. Je na to dostatok dôkazov. Pokútny predaj akcií Východoslovenských železiarní, privatizácia Slovenského plynárenského priemyslu, privatizácia Transpetrolu, predaj Slovenských elektrární, privatizácia Výskumného ústavu zváračského, predaj akcií reštitučného a investičného fondu prostredníctvom Fondu národného majetku, predaj paroplynového cyklu, keď o privatizácii rozhodlo Prezídium Fondu národného majetku i napriek námietkam ministerstva privatizácie a hospodárstva. Čo predaj, to škandál. Čo predaj, to priamy útok na majetkovú podstatu štátu a chrbtovú časť ekonomiky. Čo predaj, to prehĺbenie závislosti. Závislosti od domáceho pokútneho kapitálu, súkromného zahraničného kapitálu, ako i cudzích štátnych spoločností. Nedávno bolo všetko štátne. Dnes nie je štátne nič. Nedávno bol štát v izolácii a dnes prestáva existovať. Záver. Súčasná extrémna pravica je horšia, zdôrazňujem horšia ako bývalá extrémna ľavica. Rozsiahla chudoba, umierajúci bezdomovci, jav predtým nepoznaný a spoločenský úpadok je toho dôkazom. Áno, táto vláda je zlý správca, ale jej premiér sa i napriek tomu pokúša štylizovať svoj pontifikát do polohy služby občanovi. Podľa mňa však ide o minimálne hospodársku vlastizradu. Nie občania profitujú zo svojho majetku, ale tretie osoby, a to i napriek tomu,  že záujmy občanov má zastupovať vláda. Privatizácia majetkových účastí bola len zásterkou na pokračujúce odsávanie likvidity v štátnych monopoloch prostredníctvom napríklad predstieraného poradenstva. Koho zastupujú politickí nominanti z ministerstva hospodárstva a privatizácie a Fondu národného majetku v dnes ešte štátnych podnikoch. Záujmy občanov? Prečo dochádza znova k ich výmenám. Neprivatizujú našu energetiku a infraštruktúru nakoniec cudzie štátne spoločnosti a nadnárodné korporácie? Tak toto je tá služba národu? Poslanci z KDH majú obavy zo straty suverenity v súvislosti so znením Euroústavy. Pýtam sa však, bude štát bez majetku suverénny? Nebudú potom o našej budúcnosti rozhodovať predstavenstvá štátnych akcioviek cudzích štátov, respektíve súkromných firiem? Nebudú, už to robia. Naša vláda je však ochotná, ja sa pýtam, naša vláda je však ochotná ísť ešte ďalej. Už dnes vyvlastňuje majetok našich občanov pre potreby cudzieho a súkromného kapitálu a tvrdí, že to je vo verejnom záujme. Kto je tá verejnosť? Občania, ktorí boli vyvlastnení? Je takýto prístup niečo iné ako znárodnenie? Samozrejme, že je. Je to niečo horšie. Vláda totiž odníme pôdu našim občanom a proti ich vôli ju odovzdá súkromnej firme. To však nie je všetko. Táto vláda, ktorá vytvorila skvelé investičné prostredie, si investorov kupuje. Samozrejme, keďže je to vo verejnom záujme, občania to i financujú. Naši občania sú tak solidárni nielen navzájom, ale i so zahraničnou súkromnou firmou. Tak toto je globalizácia v poňatí našej vlády. A to všetko len preto, aby pomocou vlastných peňazí mohli byť lacnou pracovnou silou. No, ani to nie je všetko. Naša vláda sa necíti viazaná ústavným sľubom či platnými zákonmi. Privatizačné zmluvy či zmluvy s veľkými investormi jednoducho odmieta zverejniť. To, že ide o záväzky, ktoré prejdú na bedrá všetkých občanov, respektíve, že ide o štátny majetok, nie je pre ňu dostatočný dôvod. Dokonca ani zákon nie. Čo tak vláda protizákonne tají? Žeby to, že konala v rozpore so zákonom? Toto je služba vo vašom ponímaní? Hlavne za posledných dvoch vlád sa občan ako zdroj politickej moci a politický suverén stal paradoxne väčším vazalom ekonomických egoistov v politickej pluralite ako za socializmu. Hlavným ekonomickým zdrojom tohto egoizmu a spoločenskému úpadku bola a je privatizácia. Dnes tieto skupiny podľa môjho názoru cez špičky politických strán zásadným spôsobom ovplyvňujú nielen legislatívny proces, ale nominujú sebe lojálnych jednotlivcov do všetkých zložiek moci, respektíve túto moc z nakradnutých zdrojov korumpujú. Prečo by to práve pri privatizácii letísk malo byť ináč? Veď posúďte sami. Už spôsob výberu poradcu indikoval víťaza. Skutočne išlo o nestranný výber nestranného poradcu. Veď takzvaný poradca o tom, kto by mal vyhrať, rozprával ešte pred tým, než boli ponuky na stole. Z užšej päťky vážnych záujemcov len jeden z nich sa zúčastňoval na privatizácii s evidentným motívom zbaviť sa jednoducho potenciálneho regionálneho rivala a vylúčiť tak budúcu hospodársku súťaž. A predstavte si, je z tej istej krajiny ako poradca. Cieľ je jasný, pretože i potreba je jasná. A tou je potreba rakúskych regionálnych politikov, ako i zamestnancov letiska vlastniacich 50 percent akcií viedenského letiska kontrolovať možného konkurenta. Treba dodať, že mimo nej ani centrálna rakúska vláda, ktorá má majetkovú účasť v  Austrian Airlines Group a má ambíciu byť vzdušným mostom medzi západnou Európou a postsocialistickým blokom na jednej strane, ako aj medzi Európou a Áziou. Slovom, rakúska vláda má koncept tak v centre, ako i na regionálnej úrovni. A nemyslí si, že štát je zlý vlastník, vážení kolegovia. Áno, ide o tú istú vládu, ktorá stojí za predčasným odstavením V1. Áno, ide o tú vládu, ktorá anektuje Slovensko hospodársky, keď sa jej to nepodarilo do roku 1918 politicky. Áno, ide o tú vládu, ktorá nemá problém prísť otvorene lobovať sama za seba pre väčšie rozhodnutia o privatizácii. Takže je jasné, že práve toto politicko-hospodárske zoskupenie s podporou úspešných slovenských lobistov je ochotné zaplatiť prémiu za získanie monopolu. Takže je jasné, že musí ponúknuť najvyššiu cenu, aby privatizácia bola pre verejnosť naoko stráviteľná. Podnikateľský plán ju nestrápi. A predstavte si, práve cena má 70-percentnú váhu v kritériách na hodnotenie ponúk. Podnikateľský zámer má hodnotu púhych 20 a pre Letisko v Košiciach smiešnych 10 percent. A tak je výsledok jasný ešte pred súťažou. Ostatným záujemcom totiž o koncentráciu nejde. A teda prémiu za monopol platiť nie sú ochotní. Záver. Ešte pred súťažou je jasné, že akcionárom Letiska Schwechat slovenskí lobisti ponúknu najvyššiu cenu a s podnikateľským plánom sa hrať nebudú. Také je i konštatovanie odborníkov. Určený víťaz predložil jednoznačne najhorší podnikateľský plán. O podnikanie mu totiž podľa môjho názoru nejde, ale len o likvidáciu konkurencie, respektíve dostane konkurenciu pod kontrolu. Je to stanovisko poradenskej firmy  SH&E. Na toto riziko upozornil i Protimonopolný úrad. A vláda ani komisia, ani minister nič. Cirkus dodatočnej výzvy politbyra slovenskej politickej scény, zvaného koaličná rada, je smiešny, lebo je jasné, kto musí ponúknuť najvyššiu cenu a prečo, takže ide len o hrubú manipuláciu laickej verejnosti. Treba k tomu pridať i zloženie komisie, kde niet odborníkov v oblasti leteckej dopravy, ale ide len o zmesku verných a dobre platených úradníkov naviazaných na súčasnú vládnu moc. To predsa nebola nezávislá komisia schopná odborne posúdiť tento komplikovaný problém. I pri všetkých týchto skutočnostiach bola nutná bodová ekvilibristika, aby bol víťazom vopred určený záujemca. Vážené kolegyne a kolegovia, sám síce neodborník v oblasti vzdušnej dopravy, ale ako ústavný činiteľ som odmietol robiť politickú štafáž k vopred pripravenému scenáru našich kšeftárov so štátnym majetkom na medzinárodnej úrovni. Takto si ja poslanie, plnenie poslaneckého sľubu ani zďaleka nepredstavujem. Nikdy nebudem slúžiť žiadnemu súkromnému kapitálu, či už domácemu, alebo zahraničnému. Moja práca totiž nie je dostať tento ľud do ekonomickej poroby, ale ho z nej vytiahnuť. Táto vláda demonopolizovala všetky štátne strategické podniky v oblasti infraštruktúry a potom ich rozpredala. Sama nevytvorila nič. Na druhej strane nemá problém prostredníctvom nášho štátneho majetku podkladať sa susednej vláde a pomáhať jej monopol vytvárať. Zbohom cestovný ruch na Slovensku. Zbohom lacná letecká doprava. Áno, občania Slovenska, na týchto službách bude profitovať váš bohatý sused rovnako ako na vašej chudobe. Nakoniec je to rovnaká antikonkurenčná politika ako alternatívny Gabo ju zvolil v oblasti telekomunikácií. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)