P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2002-05-24):
Teraz dávam slovo pánovi ministrovi, ktorý sa chce vyjadriť k rozprave k prerokúvanému bodu programu. Pán minister, máte slovo. R. Kováč, minister zdravotníctva SR: Vážený pán predsedajúci, vážené panie poslankyne, páni poslanci, vážení hostia, diskusia o korupcii viedla k veľmi dôležitému záveru, korupcia má podhubie tam, kde je nedostatok. A preto nie je prekvapením pre nikoho, že súčasťou tejto diskusie bola aj rozprava o nedostatkoch, o nedostatkoch zdrojov, o nepomere medzi zdrojmi a nákladmi, ktoré sú v zdravotníctve z toho vznikajúceho dlhu a jeho riešenia. Preto si myslím a súhlasím so všetkými, že boj s korupciou znamená zabezpečiť také podmienky rozhodovania, ktoré neumožnia korupciu, ale súčasne aj zabezpečiť taký dostatok, ktorý tú korupciu nebude provokovať. Ja by som sa dotkol najprv tých poznámok, ktoré sa týkajú priamo možno problematiky, a rád by som odpovedal možno na tri-štyri pripomienky alebo tri-štyri príspevky, ktoré odzneli v rozprave. Najprv sa vyjadrím k tým konkrétnym veciam. Pani poslankyňa Aibeková označila za veľkú korupciu investovanie do privatizovaných subjektov. Pani poslankyňa, áno, ja som dal finančné zdroje pre Polikliniku na Tehelnej, pretože keby som ich nedal ja, musela by ich dať mestská časť. Mestská časť v tejto chvíli nemá zo štátneho rozpočtu prostriedky, pretože ešte nedostali prostriedky zo štátneho rozpočtu, dostanú až od 1. januára príslušnú miliardu na nákup investičných prostriedkov, preto sme ich zakúpili, ja som nedával zdroje do privatizovaných subjektov, ktoré privatizujú súkromné osoby, ale toto je privatizácia, ide bezodplatným prevodom na obec, tak rozhodla vláda, pre všetky polikliniky tu nie je ani výnimka. A tieto zdroje sme dávali vtedy, keď materiál už bol predložený dávno do vlády aj s týmto stanoviskom. To je po prvé. Po druhé. Rovnako hovoríte o investíciách do privatizovaných subjektov. Opakujem znovu, keď si pozriete zoznam investícií – a nemôžete vedieť, ktoré investície som možno dával, pretože to, čo ste videli, tie zoznamy, tie zoznamy sú zmenené –, musel som zmeniť celý rozsah investícií, pretože nedostaneme v tomto roku pôžičku od Európskej rozvojovej banky a prístroje, ktoré mali byť hradené z tohto balíka peňazí, musím urobiť zo štátneho rozpočtu, takže to je kompletná zmena. Môžete sa, samozrejme, s tým zoznámiť, dostanete ten materiál k dispozícii, je zverejnený aj na internete. Ale nie je to vôbec do tých zariadení, ktoré sú zaradené do druhej vlny privatizácie, opakujem znovu, s výnimkou polikliník, ktoré odchádzajú bezodplatným prevodom do obcí. (Hlasy z pléna.) Tie, ktoré boli sprivatizované, v tých to nemôže byť, pretože tam my nedávame zdroje. Jedinou výnimkou aj bol Onkologický ústav sv. Alžbety, ktorý z onkologického programu dostal príspevok na lineárny urýchľovač. Ale myslím si, že to je v záujme pacienta, pán poslanec, zjavne. Ak by ste ho potrebovali alebo niekto z vašich rodinných príslušníkov, určite by bol rád, že je to tam. Ďalšia pripomienka, ktorá odznela, bola pripomienka k možnej korupcii pri kategorizácii korupcií štátnymi úradníkmi. Pani poslankyňa, zákon o lieku, v ktorom je spomenutá kategorizácia, hovorí jasne, že jediný člen kategorizačnej komisie je zo štátu. Všetci ostatní sú tam iní. (Hlasy z pléna.) Rozhoduje kategorizačná komisia, nie ministerstvo zdravotníctva a rozhodujú ľudia, ktorí sú v kategorizačnej komisii, kde sú zástupcovia poisťovní, kde sú zástupcovia odborných kruhov. Ja nemením nikdy tie veci, ktoré sú, s výnimkou toho, o čo požiadala Rada hospodárskej a sociálnej dohody, obaja sociálni partneri. Viete o probléme jediného lieku, ktorý som na základe tejto požiadavky menil. Inak zostáva stanovisko kategorizačnej komisie nemenné. Toľko možno k tým princípom. Rád by som sa dotkol problému, ktorý spomenul pán poslanec Šepták. Myslím, že má veľkú pravdu. V dobe, keď sa ocitneme tvárou v tvár k závažnému ochoreniu či už svojmu alebo blízkeho rodinného príslušníka alebo blízkeho známeho, on to formuloval veľmi presne, sme ochotní dať všetko pre to, aby sme ho vyriešili. Pán poslanec, my sme k tomuto svojím spôsobom boli vychovaní, že to dávame formou korupcie. Aj človek, ktorý žije v krajinách, ktoré majú kapitalistický systém financovania, je, samozrejme, za zdravie svojho rodinného príslušníka ochotný zaplatiť všetko. Ak treba, tak ho pošle do špičkovej nemocnice, dopláca to z vlastných prostriedkov, to je prirodzená ľudská vlastnosť, že sa snažíte chrániť. Neprirodzené je, že my to riešime formou úplatku, pretože tu nebol daný priestor na to, aby si mohol občan takéto služby zaplatiť. Ja uvediem príklad. Pred 12 rokmi, možno pred 14 rokmi, lekári, ktorí pracujú, ma iste podporia, bola taká situácia, že na Slovensku bolo tak málo dialyzačných centier, že bol vydaný príkaz, že u pacienta vo veku nad 60 rokov už sa nebude robiť dialýza. Teda bol odsúdený na smrť a umrel. Dávali sa veľké úplatky, aby takýto pacient mohol ísť na dialýzu, veľké úplatky a výnimočne aj bol takýto úplatok úspešný. Ale to bol práve typický príklad úplatkárstva z nedostatku. Dnes máme dialyzačných stredísk, chvalabohu, toľko, že môžeme u každého robiť dialýzu. A dnes nikto nedáva úplatok za to, že budú u neho robiť dialýzu. A v tom je ten princíp nedostatku a dostatku. My nesmieme odsudzovať to, že rodič za najvyššiu možnú starostlivosť, ktorú on si predstavuje, zaplatí. Neodsudzujme to, to je platné v celej ľudskej spoločnosti. To platí u nás, tak ako v Británii, tak ako vo Francúzsku. Keď chce rodič vo Francúzsku, aby decko bolo v parížskej nemocnici, ktorá je súkromná a drahá, a myslí si, že je tam najlepšia starostlivosť, tak ten rodič to zaplatí. To neodsudzujme. Ale hovorme o tom, že my tu naozaj sa bránime neodôvodnenému plateniu, neodôvodnenému. Ja považujem za korupciu naozaj ten proces, keď je tu dostupná liečba a ten lekár, ten korupčný lekár si vynucuje úplatok, aby mu túto liečbu, ktorá je tu dostupná aj platená z poistného, pacient zaplatil ešte raz. To odsudzujem. Ja si myslím, že bude potrebné legislatívu zmeniť. Žiaľ, nepodarilo sa to urobiť návrhom zákona o zdravotnom poistení. Ale my musíme dostať do obehu princíp, že ak si ja naozaj vyžadujem službu, ktorá nie je súčasťou zdravotnej starostlivosti, tá služba sa musí platiť osobitne. Nemáš na to? Máš možnosť doplnkovo sa poistiť, pripoistiť, budeš mať na to celú sériu možností, aby si sa na takúto situáciu pripravil, keď bude treba platiť z vlastného vrecka. Ale je množstvo služieb, ktoré dnes poskytuje zdravotníctvo. A my ich platíme a nie sú dokonca ani len naplnením čl. 40 ústavy, lebo čl. 40 ústavy hovorí, že zdravotná starostlivosť je bezplatná, nie hotelové služby, nie základná stravná jednotka, nie hygiena konca tráviacej trubice je predmet zdravotnej starostlivosti. A ústava hovorí úplne jasne. Ja si myslím, že ten prvý krok, ktorý treba spraviť, bude – nezasahovať zatiaľ do Liečebného poriadku a povedať: „My vám nebudeme platiť tieto zdravotnícke výkony, nebudeme platiť to, čo nie je zdravotnícky výkon.“ Dnes je príležitosť, je tu zákon, ktorý predkladá pán poslanec Finďo. My robíme služby zdravotníctva pre iné rezorty, pre sociálny rezort, v ktorom absolútne nie je zdravotnícky výkon, taký, ktorý má byť hradený zo zdravotného poistenia. Ale napriek tomu doteraz platí zákon, ktorý nás núti, aby sme to robili zadarmo a z prostriedkov zdravotného poistenia. Je príležitosť, aby poslanci povedali nie, dosť, prestaneme takéto veci platiť. Budeme platiť naozaj a držať sa veľmi prísne podľa čl. 40 ústavy. Tam je to jasne povedané. Takže skúsme ísť touto cestou, odstráňme to, čo nie je zdravotná starostlivosť. Nikto sa nedožaduje, aby mu nemocnica kúpila zubnú kefku a zubnú pastu. Začiatok zažívacej trubice treba čistiť týmito prostriedkami, ale koniec zažívacej trubice treba čistiť inými prostriedkami a tie musia byť v nemocnici zadarmo. Ja sa pýtam prečo? Takže v tom ja vidím ten problém. A myslím si, že tá cesta je prirodzená. Začnime tým, že odstránime z platby tie veci, ktoré nie sú zdravotnou starostlivosťou. A ja viem, že boli pokusy o zmenu ústavy, toho slovíčka „bezplatné“. Dokonca ani nebol pokus, aby sme nechali tam to slovíčko. Pán poslanec Šagát ešte ako minister sa pokúšal pri novele ústavy uplatniť slová. Je tam povedané „za podmienok stanovených zákonom“. On sa tam snažil uplatniť slová „za podmienok a v rozsahu stanovenom zákonom“. Ani ten termín „v rozsahu“ neprešiel. Takže naozaj tadiaľto cesta podľa mňa nevedie. A obávam sa, že nájsť 90 poslancov aj v budúcom parlamente pri súčasnom stave, ako ten parlament bude vyzerať, bude veľmi ťažké na to, aby takúto zmenu odsúhlasil. A preto si myslím, že tá cesta vedie najprv týmto prvým krokom. Druhé je otázka spoluúčasti pacienta. Veď tá ústava nehovorí o tom, že spoluúčasť pacienta nemôže byť. Tá spoluúčasť je jasne definovaná, len dajme občanovi nástroj, aby tú spoluúčasť ekonomicky a sociálne zniesol. Takže to snáď k tomu, čo hovoril pán poslanec Šepták. Trošku širšie som k tomu problému hovoril a súčasne aj k problému, ktorý hovoril pán poslanec Osuský k ústave. Ešte raz sa vrátim k vám, pán poslanec Šepták. Hovorili ste o prepúšťaní v zdravotníctve. Treba povedať, že nás predovšetkým ekonómovia a národohospodári nútia do krokov, s ktorými ja súhlasím, aby sme ekonomizovali chod našich zdravotníckych zariadení. My sme vydali minimálne normy zdravotníckeho personálu. Treba povedať, že keď si prezriete pasporty nemocníc, ich personálne obsadenie, dám vám to k dispozícii celé, na Slovensku, tak uvidíte, že mnoho nemocníc vysoko prekračuje tieto minimálne normy. A ja si myslím, že tá minimálna norma je postavená veľmi benevolentne. Nemocnica s takouto minimálnou normou perfektne funguje. Dokonca aj množstvo nemocníc, ktoré majú nižší počet personálu, ako je tá minimálna norma, fungujú. Tá cesta nás ešte čaká. To ešte bude aj pokračovať ďalej, kým sa nedostaneme na tie skutočne efektívne počty zamestnancov v nemocniciach a kým sa nedostaneme do takej situácie, že mnohé nemocnice budú musieť ďalej transformovať a reštrukturalizovať obsahovú náplň svojej činnosti. Nemyslím tým zrušenie zavretie, ale obsahovú náplň svojej činnosti. Budeme mať nemocnice aj tie malé, ktoré nebudú mať všetky štyri oddelenia, jednoducho nebudú ich mať, pretože to nebudú vedieť finančne zvládnuť a budú mať možno jedno oddelenie plus liečebňu dlhodobo chorých alebo ďalšie a ďalšie oddelenia, ktoré sú, povedzme, pre tú nemocnicu a pre ten región výhodné. Ten návrh, ktorý ste dali, o veku 50 rokov trošku kopíruje americký princíp financovania zdravotníctva, ktorý nie je úplne najšťastnejší. Mne sa skôr páči myšlienka, aby štát na seba zobral povinnosť hradiť nepoistiteľné riziko. O zdravotnom poistení sa na mnoho razy ekonómovia snažia presvedčiť, že nie je vlastne poistením, pretože nespĺňa všetky kritériá poisťovníctva. To je, samozrejme, nezmysel, pretože zdravotné poistenie je iný typ poistenia. To je typ sociálneho poistenia od čias Bismarcka, ktorý vymyslel tento princíp. Riadi sa inými pochodmi ako normálne komerčné poistenie. Preto nemôže mať všetky atribúty komerčného poistenia, ale preto aj nie je schopné poistiť všetko. Pre zdravotnú poisťovňu, ktorá pracuje na hrane s vyrovnaným hospodárením, predsa prípad transplantácie pľúc je pre ňu Titanic. To je nepoistiteľné pre ňu, to je také množstvo peňazí, ktoré treba vložiť nielen do samotnej operácie, ale aj do starostlivosti o takého pacienta, že pre ňu je to veľmi ťažko zvládnuteľné. A, samozrejme, tým, že my nútime poisťovňu aj tieto nepoistiteľné riziká hradiť z prostriedkov, ktoré sú určené na tento účel, teda z poistného, no tak oslabujeme potom poisťovňu vo všetkých ostatných jej funkciách. Vrelo súhlasím s pánom poslancom Tuchyňom. Naozaj, na Slovensku nemáme jednotné riadenie zdravotníctva. My máme okrem zdravotníctva, ktoré riadi rezort ministerstva zdravotníctva, ešte ďalšie tri rezortné zdravotníctva, štyri dokonca, lebo máme v rezorte zdravotníctvo, ktoré riadi minister spravodlivosti, to je zdravotníctvo väzenskej stráže, máme zdravotníctvo ministerstva vnútra, máme zdravotníctvo ministerstva obrany a zdravotníctvo ministerstva dopravy. Z týchto rezortov každý má svoje nemocnice, každý má svoje ambulancie, do chodu ktorých, do počtu personálu ktorých minister zdravotníctva nemôže vôbec hovoriť. A je pravda, že dohoda, ktorú sme dosiahli, že asi na 50 % budeme využívať civilné zdravotníctvo, služby vojenského a ďalšieho zdravotníctva, sa v podstate plní a mi kalkulujeme iba s 50 % postelí, tých druhých 50 % postelí má určenie dané z rezortu, teda vojenské, policajné a ďalšie určenie, ktoré plnia tieto jednotlivé rezorty vo svojej hlavnej náplni. Ja som veľmi rád, že sa tu ozvali hlasy na obranu lekárov. A som veľmi rád, že bolo možné na verejnosti povedať, že ak respondent dostane otázku, či dal nejaký dar alebo úplatok lekárovi, tak odpovie, že, áno, dal som pani doktorke kytičku. A už sa to zaráta do percenta respondentov, ktorí si myslia, že v zdravotníctve je korupcia. Toto je hrubý omyl, hrubá chyba, hrubé skreslenie reality. My naozaj keď zoberieme korupciu, tak ako je definovaná, pretože definícia korupcie je jasná, keď zoberieme túto definíciu korupcie, tak ten rozsah, ktorý je v zdravotníctve, je úplne iný. A bol by som rád, keby všetky inštitúcie, ktoré sa zaoberajú problematikou korupcie v tomto štáte, reflektovali práve túto skutočnosť. A preto si myslím, čo som uviedol v úvodnom slove, že aj považovať všetkých lekárov za korupčníkov by bolo nedôstojné, by bolo nezmyselné a nikto z nás by takéto výrazy nemal používať. Ďakujem pekne. (Potlesk.)