Krajcer, Daniel, minister kultúry SR (2011-03-23):
Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Dámy a páni, opäť želám pekný deň. Pokúsim sa v tom časovom limite reagovať na vystúpenia kolegov poslancov. Naozaj táto novela priniesla veľmi živú diskusiu, ale musím povedať, že v zásade korektnú, ale niektoré z tých nepravdivých a pravdu skresľujúcich skutkových tvrdení musím poopraviť a samozrejme aj reagovať na niektoré názory. Pán poslanec Rafaj, musím povedať, že ma naozaj dojala vaša starostlivosť o novinárov, najmä keď ich prácu porovnávate so žumpou, tak je to také jemne paradoxné, ale to, čo ste vy hovorili zväčša sa netýka tohto zákona. To sú naozaj skôr pracovno-právne vzťahy a otázky súvisiace s vnútorným chodom redakcií, vrátane samoregulácie, redakčného štatútu a podobne. Čiže naozaj nie je to primárne predmetom tlačového zákona to, na čo ste upriamovali pozornosť. Zároveň otvorene treba povedať, že to, čo predkladám je naozaj len malá novela alebo nie rozsiahla novela. Je to naozaj len snaha napraviť niektoré z tých ustanovení zo zákona, ktorý stále platí, ktorý teda schválila vaša vládna koalícia, a nie je to zásadný, rozsiahly zákon, ktorý by upravoval mediálne prostredie ako také. To, čo je ale dôležité a čo možno naozaj chcem adresovať viacerým rečníkom, my naozaj nerušíme inštitút práva na odpoveď. Naozaj v žiadnom prípade, ten jednoducho v zákone ostáva, takisto ako zostáva ďalší inštitút, právo na opravu. A ja si myslím, že je to správne napriek tomu, že sú poslanci aj v koalícii, ktorí majú iný názor. Pán poslanec Senko, opäť presne táto poznámka, že nikto neruší inštitút práva na odpoveď, a keď hovoríte o zoznamoch, že som ich nepredkladal, zoznamoch jednotlivých médií, ktorým boli adresované žiadosti o odpoveď, no tak tuto je len jeden denník. A verte mi, to je jeden denník a verte mi, že je to viacero verejných funkcionárov a viacero špičkových politikov a viacero politikov z vašej politickej strany. Ale asi nie je predmetom legislatívnej iniciatívy, aby som vás tu zahlcoval s oznamami jednotlivých denníkov. Pán poslanec Ondruš, keď teda nevidíte dôvod na predloženie tejto novely zákona, tak ja sa potom pýtam, aký bol dôvod vášho vystúpenia, ktoré je teda opakované a ešte poznámka. Potvrdzujem to, čo hovorili niektorí kolegovia, no samozrejme, že komerčné alebo súkromné médiá jednoducho reagujú na dopyt, resp. sú odkázané na čitateľský alebo divácky dopyt. O tom sú naozaj aj štatistiky, či už na základe peoplemetrov, to sa týka sledovanosti alebo iných údajov, kde jednoducho médiá reagujú, aký je dopyt, a po akom type informácií. Čiže toto naozaj funguje. Ja chcem zároveň povedať, že možno to je aj dôvod na to, aby v našom mediálnom priestore sme zachránili médiá verejnej služby, o čo sa táto koalícia aj snaží. Pán poslanec Podmanický, no, kto stráži strážcov? Zákony strážia strážcov. Zákony, ktoré platia pre každého. No a opäť, keď predstaviteľ SMER-u hovorí o tom, že chce chrániť novinárov, tak sa mi to zdá trošku jemne úsmevné alebo možno trochu podozrivé. Čo sa týka tých chránených živočíchov. Tento výraz ako metaforicky som použil naozaj len v súvislosti s tým, že politici ako takí majú aj na základe judikátov Európskeho súdu pre ľudské práva v celom európskom priestore znížené právo na ochranu. To znamená, že preto sa mi zdá logické, že aj v našom právnom poriadku a v tlačovom zákone sa znižuje priamo pre politikov alebo vo vzťahu k širšej skupine verejných funkcionárov takéto právo na ochranu. Čiže vysvetlenie pre vás. No, a čo sa týka toho vášho šarmantného príbehu s blondínkou. Pán poslanec, bol to síce zaujímavý príbeh, ale musím povedať, že neadekvátny, pretože a z dvoch dôvodov. Po prvé, politik má právo na predloženie žiadosti na odpoveď, pokiaľ sa netýka výkonu jeho funkcie. Predpokladám, že v tomto prípade nešlo o výkon funkcie dotyčného podpredsedu Národnej rady. To je prvá vec. A druhá vec, politikovi naďalej verejnému funkcionárovi ostáva právo žiadať o odpoveď v prípade, že ide o pravdu skresľujúce skutkové tvrdenie, čo možno hovoriť alebo možno takéto charakterizovať čiastočne aj v tomto prípade. Ale naozaj, čo je podstatné, politikovi ako súkromnej osobe sa žiadne právo na odpoveď neupiera. Takže podčiarknuté, môžem povedať a odkázať Bélovi, že pokojne môže ísť s nejakou neznámou blondínkou na večeru. Ondro Dostál, áno poznám tvoje názory. V tomto prípade, ale chcem povedať len jedno. Toto nie je naozaj o odvahe niečo zo zákona vyškrtnúť. Inštitút práva na odpoveď je úplne štandardný inštitút v právnych poriadkoch väčšiny európskych krajín. To nie je žiadne špecifikum Slovenska a dokonca to nie je ani špecifikum predchádzajúcej garnitúry. Áno, to akým spôsobom ten inštitút bol v zákone ešte stále platnom upravený, to v poriadku nie je, ale to predsa meníme, ale samotný inštitút je úplne normálny vo väčšine európskych krajín. Čiže preto ja hovorím, že nevidím najmenší dôvod, aby sme tento inštitút rušili. Má svoje opodstatnenie podľa môjho názoru v právnom poriadku Slovenskej republiky, takže prosím, nerobme takýchto strašiakov zbytočne, lebo naozaj je to inštitút, ktorý funguje vo väčšine európskych krajín. To je čiastočná reakcia na pána poslanca Zajaca. Samozrejme, že meníme jeho využívanie vo vzťahu k verejným funkcionárom. Vystúpenie pána Číža bolo veľmi, veľmi zaujímavé. Musím povedať, naozaj otvoril niekoľko nových myšlienok, nových pohľadov, naozaj na veľmi širokú problematiku, ale myslím si, že ťažko na niektoré veci reagovať v spojitosti s týmto zákonom. Takže naozaj len v súvislosti s tým, že nastolil otázku, že prečo niekto prepísal rozhovor, ktorý poskytol. No práve preto, že ho poskytol. Ale beriem do úvahy naozaj to, že je správne klásť aj takéto širšie otázky, akurát že v tomto zákone ich jednoducho riešiť nedokážeme. Ešte si dovolím reagovať na niektoré tvrdenia pána poslanca Maďariča, lebo ten mal také najširšie vystúpenie, koniec-koncov je autorom ešte stále platného zákona. Ja samozrejme preto aj chápem to určité nasadenie, ale musím na niektoré vyjadrenia reagovať, pretože nemožno o nich hovoriť ako o pravdivých skutkových tvrdeniach, aby som teda citoval znenie zákona. Predovšetkým k tým vyjadreniam, ktoré naozaj sú v rozpore s pravdou alebo sú naozaj nepravdivé. Argument, že sa nejakým spôsobom znižujú práva občanov. Práva občanov sa navrhovanou novelou nijako nemenia. Ostávajú zachované a platí to aj v súvislosti s tou peňažnou náhradou, o ktorej ste hovorili, pretože, tak či tak, o peňažnej náhrade aj podľa tohto zákona rozhoduje súd. A súd môže rozhodnúť o sume, ktorú musí vydavateľ zaplatiť v prípade, keď sa akákoľvek osoba domáha práva na ochranu svojej osobnosti. Čiže inými slovami, my len v zákone odstraňujeme istú formu duplicity. Tak, či tak rozhoduje súd aj o uložení primeranej peňažnej náhrady. Vždy je to súd, ktorý o tom rozhoduje. Ďalšia vec. A toto je naozaj, tu ste trošku vstúpili vedľa, úplne slušne a korektne vám musím povedať, lebo hovoríte o tom, že neexistuje v Európe krajina, kde by sa takýmto spôsobom obmedzovalo právo na odpoveď pre verejných funkcionárov. Tak musím vás opraviť, ak dovolíte, vo Fínsku verejní činitelia nemajú právo na odpoveď a právo na odpoveď je dané len súkromným osobám aj na Cypre a v Grécku. Takže upresnenie toho, čo hovoríte. No, a asi takým najvýraznejším argumentom, ktorý ste spomínali vo vašom vystúpení je štatistika, keď ste povedali, že v prípade denníka SME bola adresovaná len jedna žiadosť o odpoveď zo strany politika. No, realita je nasledovná. Konkrétne tento denník eviduje okolo päťdesiat žiadostí, okolo päťdesiat žiadostí, pán poslanec, ktoré sa týkajú inštitúcií, v ktorých pôsobia verejní funkcionári, ktorých jednoducho zaraďujeme ako kategóriu v tomto zákone a je medzi nimi aj niekoľko verejných funkcionárov, konkrétne špičkových politikov, najmä z vašej politickej strany. Čiže to, čo ste hovorili, je nepravdivé tvrdenie a ja ho môžem doložiť len jedným už posledným faktom, že jedným z politikov, ktorý si požiadal o odpoveď v tomto konkrétnom denníku bol 4. augusta 2009 aj vtedajší minister kultúry Marek Maďarič. Ďakujem pekne.