P. Hrušovský, predseda NR SR: (2004-01-20):
Nech sa páči, pani poslankyňa Brestenská. B. Brestenská, poslankyňa: Vážený pán predseda, vážený pán minister, vážené dámy a páni, dovoľte mi, aby som v mene nášho klubu ANO, ale hlavne vo svojom mene povedala tiež len veľmi stručne pár názorov a možno aj námetov, nad ktorými sa treba zamyslieť skôr, než teda pristúpime k hlasovaniu. Naše presvedčenie je, že skutočne vec je, ja si myslím každého v tomto, nemusíme polemizovať, je hlavne vec rodiny a vec cirkvi a potom vec školy. Myslím si, ak niekto nemá dobré základy z rodiny, cirkevné, tak tá škola niečo pomôže, ale asi veľa nezmení, ak to v tej rodine nie je budované odmalička, ako sa narodí to dieťatko, a necíti to aj, a potom nakoniec aj nerozpráva sa v rodine o tom. Druhá vec je taká, že v rámci tohto návrhu zmluvy nemáme problém s návrhom cirkevných škôl, štatútu, jeho obsahu, vzdelávania a tak ďalej. Skôr diskusia a problém je práve v tých štátnych a verejných školách. Ja by som si dovolila poznamenať a len veľmi stručne uviesť niekoľko príkladov, aby sme boli korektne v obraze, ako to je v Európskej únii. Hovorí sa tu európsky rozmer, nech tu zaznie aj naozaj tak, ako to v niektorých štátoch je. Ja som si vybrala príklad niektorých štátov, o ktorých si myslím, že sú katolícke štáty a presne je definované, napríklad Francúzsko. Vyučovanie náboženstva je úlohou cirkví a náboženských obcí, ktoré vyučujú náboženstvo mimo školy. Vo Francúzsku existuje malý počet konfesionálnych súkromných škôl, kde sa vyučuje náboženstvo ako voliteľný predmet. Ja som veľmi zato, aby naozaj vo verejných školách bol voliteľný predmet. Veľmi si vážim náboženstvo a myslím si, že chýba v školách. Ale keď je to povinne voliteľný, v mnohých ľuďoch, ja mám skúsenosť, hovorím za seba, čo rozprávam, aj moje skúsenosti osobné mi hovoria, keď je povinne voliteľný, už ten povinne vytvára určitý tlak na ľudí, a to voliteľný problém nie je. Podobne Írsko, kde si myslím, je veľmi silne katolícky štát a v štátnych školách je náboženstvo nepovinný predmet a nemusí sa vyučovať. Ďalší príklad je Taliansko. Vyučovanie náboženstva je voliteľný predmet, kde si študenti môžu vyberať z viacerých predmetov. Ak nechcú katolícku výchovu, môžu si vybrať z alternatívnych predmetov, kde majú najmenej tri možnosti a dokonca ďalšie, že decko môže opustiť školu a môže sa zúčastňovať mimo na iných aktivitách. Pritom 90 percent detí sa zúčastňuje na vyučovaní náboženstva, čo je veľmi pozitívne. Áno, ja si to veľmi vážim a presne takto by som to chcela vnímať aj u nás. Španielsko, áno, Španielsko, takisto si myslím, že je vysoko katolícka krajina, vyučovanie náboženstva je voliteľný predmet. Existujú alternatívne predmety, spoločnosť, kultúra, náboženstvá, iné rôzne študijné aktivity vzťahujúce sa na kultúru a sociálny život. Tieto predmety nemajú svoje učebné osnovy a nie sú známkované. A takisto tu chodí väčšina na náboženstvo. To sú pre mňa veľmi významné, by som povedala, ukazovatele a ja som hlboko presvedčená, že ak aj u nás by bol voliteľný predmet náboženstvo v štátnych a verejných školách, aj u nás si ľudia budú vyberať, väčšina ľudí, ktorá je presvedčená, rodín a detí, náboženstvo ako tento predmet. Druhá vec je, že mnohé krajiny majú, že od 14 rokov si deti samostatne môžu voliť, na ktoré náboženstvo alebo aké náboženstvo budú navštevovať. Takže to sú také konkrétne, by som povedala, fakty, ktoré dávam tu do nášho pléna, aby sme zvážili, či to musí  byť povinne voliteľné. Ďalší rozmer, ktorý ma tu trošku navádza, v diskusii sa tu rozprávalo o ňom, je ten rozmer kvality a ten ekonomický rozmer. Viete, keď sa prijíma nový zákon a nová zmluva, mal by tu  korektne aj zaznieť, a my sme sa aj vo výbore pýtali pána ministra, nejaké takéto vyčíslenie aj, lebo ja si myslím, že sú tu určité ekonomické náklady a nielen priamo na výučbu, ale s týmto súvisí zriadenie špeciálnych metodických centier, samostatnej cirkevnej správy, ďalších aktivít a tak ďalej, učebníc a podobne. Mali tieto ekonomické faktory možno tiež tu zaznieť a takisto si myslím, že táto zmluva je nad rámec našich štátnych zákonov a trošku evokuje v ľuďoch takú možno, zase hovorím zo svojich skúseností a diskusií, možno práve to privilegovanie cirkevných škôl nad verejné a štátne školy. Práve ja som hlboko presvedčená o tom, žeby to malo byť na jednej úrovni, rovnaké pravidlá hry a zvlášť teraz, keď je vládny zákon o tom, že má nastať racionalizácia siete škôl v súvislosti s efektívnym využitím finančných prostriedkov. Ja poviem skúsenosť za našu vo VÚC, my síce racionalizujeme, zmenšujeme počty škôl základných, štátnych, ale máme už mnohé žiadosti na zriadenie nových cirkevných. Ak budú platiť a jednoznačne platia všetky rovnaké pravidlá pre vznik aj zánik škôl, nie je obava, ale ak neplatia, tá obava tu je. To znamená, to sú veci, ktoré snáď práve táto zmluva dáva tým, že sa nadraďuje nad tie naše alebo zákony Slovenskej republiky, evokuje to privilegovanie práve týchto cirkevných škôl. To sú, myslím si také vážne veci, ktoré by sme mali zvažovať predtým, než ideme hlasovať a ešte taký posledný moment by som zvážila, my sme mali vo výbore aj diskusiu o tom obsahu a kvalite vzdelávania. Mne trošku vadí, neviem, ako to pozmeniť, lebo už tie pozmeňujúce návrhy tam nemôžu ísť, kontroly hospitácie na hodinách v cirkevných školách sú riadené len cirkevnými organizáciami. V štátnych a verejných školách pán minister povedal, že nielen cirkevní môžu byť tam hospitujúci, ale aj verejní, by som povedala, alebo teda chodia aj učitelia, aj rodičia. Ja by som veľmi prijala, aby aj tie cirkevné školy mali možnosť normálnej štátnej inšpekcie, nielen cirkevné inšpekcie, lebo ja si myslím, keď hovoríme o kvalite, lebo tu je hovorené len o cirkevnej inšpekcii. Keď ja hovorím, v cirkevných školách, tam sú, len cirkevná inšpekcia je definovaná. Čiže ak hovoríme o kvalite, ja si myslím, že nie je čoho sa obávať, lebo inšpekcia má byť verejná a tam má ktokoľvek mať prístup na hodiny hospitácie, aby vedel, aká je kvalita vyučovania. Ďakujem pekne. (Potlesk.)