V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-01-18):
E. Rusnáková, poslankyňa: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, vážení hostia, dovoľte mi, aby som vystúpila k tejto téme ako poslankyňa, ktorá štyri volebné obdobia hlasovala spolu s ostatnými za štátne rozpočty, v ktorých figurovali aj položky ohľadom Slovenského národného divadla. Nie je mi teda jedno, ako k tejto téme pristupujeme. A myslím si, že nikto z nás tu nevystupuje s úmyslom poradiť nedostavať Slovenské národné divadlo. Rokujeme o tom, za akých podmienok, za akých okolností, s akým memorandom vystúpiť na verejnosť a spolupracovať so zahraničným investorom, príp. domácim investorom, ktorý by pomohol túto kauzu a finančné problémy, o ktorých hovoríme, riešiť. Vrátim sa teda k niektorým sumám, o ktorých aj v médiách vychádzali rôzne vysvetlenia, pretože išlo nielen o odhady, ale často aj o rozdielny výklad. Poslanecký prieskum, ktorý sa uskutočnil, vlastne aj nám poslancom v mnohom ozrejmil súvislosti, ktoré nie vždy od začiatku boli vykladané spôsobom takým, aby „neiritovali“ verejnosť. Ohľadom dostavby novostavby Slovenského národného divadla treba povedať, že ak hovoríme približne o 800 mil., z tejto sumy je potrebné na dokončenie stavebnej časti vrátane umeleckých diel asi 405 mil. korún, všetko ostatné by sa týkalo technologickej časti a časti, ktorá súvisí s DPH. Čiže skutočná čiastka na dokončenie stavebnej časti Slovenského národného divadla je 405 mil., a nie 800 mil., tak ako to niektorí deklarovali na začiatku tejto diskusie. Vždy bude dobré si tieto čiastky „očistiť“ od tých položiek, ktoré nesúvisia priamo s výkonom stavebnej a technologickej časti. V októbri roku 2003 sme prvýkrát vo výbore rokovali o tejto téme. Mám to šťastie, že môžem povedať, že som vtedy deklarovala riešenie, ku ktorému sa v podstate pomaly prichádza. A to bolo riešenie, aby vláda hľadala investora, pomocou ktorého sa novostavba bude môcť dokončiť. Deklarovala som aj názor, že by bolo vhodné začať rozmýšľať nad tým, aby sa Slovenské národné divadlo napr. podľa vzoru Divadla vo Viedni transformovalo na akciovú spoločnosť a aby vlastne na tejto báze sme začali uvažovať aj o alternatíve, že prevádzku bude zabezpečovať Slovenské národné divadlo buď ako samostatný akcionár, alebo spolu s niekým ďalším. Otázka prípadného zahraničného investora teda prichádza do úvahy pri dostavbe, ale, samozrejme, najmä pri prevádzke. Vo výbore som deklarovala názor, že hlavným problémom nie je ani tak dostavba Slovenského národného divadla, ale jeho prevádzka. Ja som si vtedy myslela, že ministri, ktorí sú prítomní, budú tento môj názor rozporovať, a bola som vlastne príjemne prekvapená, že ministri slovenskej vlády deklarovali, že naozaj je hlavný problém v prevádzke. Mnohé vystúpenia, ktoré tu odzneli, sa týkali najmä čiastok, o ktorých je potrebné hovoriť ohľadom prevádzky. Najprv zaznela čiastka, že ide približne o 800 mil. korún. Treba však povedať, že nikto vlastne verejnosti nepovedal, že hovoríme o odhade, ktorý sa týka roku 2008. A v tomto odhade je zase niekoľko položiek, ktoré ak odpočítame od celkového príspevku štátu, ktorý by bol potrebný, tak vlastne až potom dôjdeme k akejsi čistej čiastke, ktorá je potrebná na prevádzku novostavby Slovenského národného divadla. A dovoľte mi teda povedať, ako táto čiastka v roku 2008 by odhadovo mala vyzerať. Tých spomínaných 800 mil. je teda príspevok štátu, z čoho približne 266 mil. sú len odpisy. Z položky je ešte nutné odpočítať okolo 354 mil. korún, ktoré by išli na prevádzku historickej budovy Slovenského národného divadla plus Divadla Pavla Országha Hviezdoslava plus administratívnych budov, ktoré slúžia riaditeľstvu alebo vedeniu Slovenského národného divadla. Potom sa môžeme v roku 2008 dostať k položke, ktorá je vo výške približne 190 mil. korún. A tam je skrytá tá „čistá“ čiastka na prevádzku novostavby Slovenského národného divadla. Ale podčiarkujem, je to bez odpisov (266 mil.). Ak hovoríme o tom, že v roku 2006 by novostavba mohla byť prevádzkyschopná a mohla by začať fungovať, vychádzam z údajov, ktoré poskytlo samotné Slovenské národné divadlo a ministerstvo kultúry: Potom vychádzame z čiastky približne 680 mil. korún, v ktorej 184 mil. korún sú len odpisy. A zase ak z nej odpočítame čiastku, ktorá by mala ísť na prevádzku historickej budovy, dostávame sa v roku 2006 približne k finančným prostriedkom vo výške 140 mil. korún. Preto niektorí ministri hovorili o čiastke okolo 400 mil. korún potrebných na prevádzku, lebo, samozrejme, pripočítali k nim odpisy, ktoré vyplývajú zo zákona. Ak by som sa teda ešte mohla vrátiť k názoru samotného ministerstva kultúry, treba povedať, že ministerstvo kultúry považovalo za optimálne riešenie dostavbu za štátne peniaze a tender na prevádzkovateľa budovy. Dovoľte mi povedať, aká je moja predstava, alebo moja verzia, ktorú som sa snažila prezentovať aj na zasadnutí výboru v októbri 2003, aj v znalosti nových informácií poslaneckého prieskumu na poslednom zasadnutí výboru. Predpokladám a dúfam, že dôjde k verejnej súťaži s novými podmienkami. Predpokladám, že bez zahraničného alebo domáceho investora nebude môcť byť Slovenské národné divadlo dostavané a nebude môcť fungovať jeho prevádzka bez tejto pomoci. Myslím si, že nové podmienky by mali vyplynúť aj z toho dôvodu, že niektoré analýzy Memoranda o porozumení, ktoré hovorí o podmienkach a okolnostiach spolupráce s investorom, sú v niektorých prípadoch nedotiahnuté alebo potrebujú ešte ďalšie upresnenie, ďalšie dobudovanie podmienok, ktoré by tam mali byť. Určite teda treba v komisii, ktorú zriadil pán minister, rozhodnúť nielen o tom, ktorá verzia bude dobrá, ale aj o tom, či odporúčajú nové podmienky alebo či treba zostať pri podmienkach, ktoré sa predpokladajú pre Truthheim. Súčasne navrhujem, a tým by som pána ministra k tomu aj vyzvala, aby sa spravila aj ekonomicko-právna analýza v súvislosti s novými podmienkami, ako by malo nové memorandum vyzerať a aké budú konkrétne zmluvy, ktorými sa memorandum naplní. Práve kvalita budúceho memoranda a budúcich zmlúv môže upokojiť nielen umeleckú obec, ale aj verejnosť a, samozrejme, aj poslancov Národnej rady, ktorí tu diskutovali. Súčasne by som chcela povedať, že podľa môjho názoru je menej výhodná verzia dostavby z prostriedkov štátneho rozpočtu a za najhorší variant považujem variant konzervácie budovy a ponechanie rozhodnutia až na ďalšie volebné obdobie a na ďalšiu vládu. Dovoľte mi povedať niekoľko slov aj k zámerom, ktoré prezentoval Truthheim. Je možné z memoranda vyčítať, že z deklarovaných 800 mil. investícií dve tretiny pravdepodobne nesúvisia s divadlom, to znamená, že hodnota pozemkov, ktoré dostane alebo by mal dostať, je vyššia ako investícia do divadla. Argumentuje sa, že ak sa investuje zo strany tohto investora do divadla 800 mil., v skutočnosti istú sumu investuje investor aj do vlastného projektu, pretože na skolaudovanie opery, holopriestoru činohry a časti verejných priestorov treba 300 mil. korún. Opera, ktorá je dokončená na 95 %, je skutočne investíciou, ktorá už nepotrebuje výraznejšiu finančnú injekciu na dokončenie. V celej budove sa nachádzajú divadelné technológie za 1 mld. korún, z toho približne 400 mil. korún je v činohre, v ktorej tieto priestory budú v prípade prestavby nevyužiteľné a budú musieť byť demontované. Čiže z týchto 400 mil. investovaných korún nebude žiadny úžitok. Vrátim sa na začiatok. My dnes pri dostavbe hovoríme práve o 400 mil. korún, ktoré nám chýbajú na dostavbu samotnej budovy. Technická prevádzka s médiami by ročne stála 35 mil. korún. Čísla, ktoré sa uvádzajú v súvislosti s prenájmom, naozaj nie sú obsiahnuté ani nemôžu byť obsiahnuté v štátnom rozpočte 2005, ale ak teda štát uvažuje o nejakom prenájme, mali by byť v štátnom rozpočte na ďalší rok. Otázka však znie, či by memorandum nemalo byť pripravené a zmluvy by nemali byť pripravené tak, aby boli výhodnejšie pre štát a pre Slovenské národné divadlo, aby sa vôbec nemuselo počítať s nejakým nájmom. Dovoľte mi na záver povedať, že okrem troch alternatív, ktoré boli zverejnené, samozrejme, existujú ešte viaceré alternatívy, medzi nimi aj alternatíva, ktorú predložilo vedenie Slovenského národného divadla. Táto alternatíva hovorí o tom, že vedenie Slovenského národného divadla by si vedelo predstaviť, aby sa pripravili nové súťažné podmienky pre verejnú súťaž. Jej výsledok by mal zaručiť dokončenie financovania budovy a jej budúcej prevádzky pri zachovaní kapacít určených pre divadelné umenie. A tu jedna poznámka, záverečná, k Slovenskému národnému divadlu. Slovenské národné divadlo už dlhšiu dobu zastávalo názor, že by chcelo byť v novostavbe Slovenského národného divadla za takých okolností, že by si ponechalo aj historickú budovu, aj Divadlo Pavla Országha Hviezdoslava, aj ostatné zariadenia, budovy, ktoré má vo svojej správe. Myslím si, že toto stanovisko Slovenského národného divadla je neudržateľné, pretože len zvyšuje príspevok zo štátu a finančnú náročnosť na prevádzku budov a zariadení. Myslím si, že aj Slovenské národné divadlo bude musieť predložiť alebo by malo pripraviť takú alternatívu na rokovania v komisii ministerstva kultúry, ktorou preukáže istú dobrú vôľu zbaviť sa správy takých budov, ktoré životne nebude potrebovať na svoju existenciu v novostavbe Slovenského národného divadla, myslím napr. aj na administratívne budovy, ktoré dnes Slovenské národné divadlo spravuje. Ďakujem pekne za pozornosť.