Kéry, Marián, poslanec NR SR (2021-05-10):
Vo firme ELEKTRONIKA, akciová spoločnosť, je predsedom predstavenstva brat pani ministerky Kolíkovej. Do 18. apríla 2016 bola členkou tejto spoločnosti aj pani Kolíková a vzdala sa jej len kvôli tomu, že odišla na pozíciu štátnej tajomníčky ministerstva spravodlivosti. Firma ELEKTRONIKA má zmluvy s verejnoprávnou RTVS a s divadlom Nová scéna, to znamená, že má zmluvy s inštitúciami, ktoré nakladajú s verejnými zdrojmi. A súčasní páni z vládnej koalície vrátane pána ministra hospodárstva Sulíka boli v minulosti veľmi citliví na to, ako sa nakladalo s verejnými financiami, škoda, že rovnaký meter nepoužívajú aj teraz. Pani ministerka hovorí o tom, či ona má niesť zodpovednosť za svojich rodinných príslušníkov. Dobrá otázka. Nemôžeme niesť zodpovednosť za rodinných príslušníkov. Na druhej strane nesieme zodpovednosť za to, či sa v spoločnosti takejto nachádzame alebo nie. A ak sme súčasťou takejto spoločnosti, tak musíme vedieť a niesť zodpovednosť, ako obchoduje a ako nakladá s financiami. A prídem, a musím tu spomenúť paralelu, toto sú jasné príklady, ktoré som uviedol. A dokončím, firma ELEKTRONIKA za posledných osem rokov mala obrat približne 5 mil. eur a je zaujímavé, že v časoch, kedy pani ministerka je v pozícii a či už štátnej tajomníčky, alebo ministerky, tak je tento obrat na úrovni 4,2 mil. eur. Náhoda? Pre pani ministerku áno, pre mňa určite nie. A teraz poďme k tým paralelám z minulosti. Dámy a páni, vy si pamätáte kauzu CT-čko? Kauza CT-čko skončila tým, že CT-čko sa nekúpilo a škoda, ktorá mala nastáť, bola vo výške nula eur. A výsledok? Musel skončiť vtedajší predseda parlamentu Pavol Paška, vtedajšia podpredsedníčka parlamentu pani Zmajkovičová a ministerka zdravotníctva Zuzana Zvolenská. A poviem iný príklad ešte. V čase, keď bol ministrom hospodárstva Pavol Pavlis, sa uskutočnila regulárna elektronická aukcia, jednalo sa o nejaké upratovanie a vyhral to príbuzný Pavla Pavlisa, vtedajšieho ministra, ale nie príbuzný v prvom rade, to znamená, ani manželka, ani brat, ani rodičia, tak ako je to v prípade pani ministerky Kolíkovej. Bol tu obrovský hon na čarodejnice, médiá, opozícia. Zmluva sa nakoniec nevošla do platnosti a minister, vtedajší minister hospodárstva Pavol Pavlis skončil. Nuž, kde je tá otvorenosť a transparentnosť, o ktorej pred voľbami do Národnej rady hlásali terajšie strany vládnej koalície? Kde je tá otvorenosť a transparentnosť, o ktorej sa na mnohých miestach dočítame v programovom vyhlásení vlády? Tá skončila pred nástupom tejto vlády. Je zaujímavé, že vo včerajšej besede sa pani ministerka neštítila obuť do redaktorky pani Martinákovej a vadilo jej, akým spôsobom kladie podľa mňa úplne legitímne otázky. Dokonca jej vytiahla, že jej manžel je poradcom pána Pellegriniho, predsedu HLAS-u. Toto je absolútne nemiestne. Pred týždňom zase pán Budaj nechcel odpovedať na otázky, regulárne otázky, ktoré postavil redaktor RTVS. Títo dámy, páni a dámy, keď sa im nepáčia otázky a nevedia na nich fundovane a kvalifikovane odpovedať, tak začnú útočiť. Keby sme to robili my, tak liberálne médiá by boli plné nenávisti. Na záver mi dovoľte, aby som prečítal z jedného článku, na konci poviem, kto je autor. A ja sa s ním stotožňujem. „Mária Kolíková má ochranu liberálnych médií a prezidentky Čaputovej. Všeličo sa jej odpúšťa, lenže Fico dal na stôl niečo, čo mení situáciu. Mária Kolíková má špeciálnu imunitu. Robila pod ministerkou Žitňanskou vo vláde SMER-u, čo by pri každom inom politikovi znamenalo útok na jeho charakter. Pani Kolíková má imunitu. Keby sa diali takéto problémy v kolúznej väzbe a väzniciach ministrovi s iným ideovým presvedčeným, keby hocikoho iného za to dlhodobo kritizovala Európska komisia a minister by nekonal, keby jeho súrodenci podnikali takým podozrivým a nehoráznym spôsobom, vnímali by liberálne médiá takéhoto politika s prezumpciou viny. Keby proti sebe zjednotil celú sudco-právnu obec, keby jeho reforma mala také rezervy a (personálne a organizačné) diery, nemohol by byť „najlepším“ ministrom, ale čelil by ostrej kritike. Alebo keby niekto rozdal desiatky tisíc eur svojim mimovládkam, ktoré produkujú len propagandu a výplaty svojim členom, padali by samé tvrdé obvinenia. Ale Mária Kolíková si to môže dovoliť. Má ochranu liberálnych médií a prezidentky Čaputovej, všeličo sa jej odpúšťa. Za všetko, čo sa dá pochváliť, ju pochvália. Posledné obvinenie, ktoré na ňu (respektíve jej súrodencov) vytiahol Robert Fico, znamenajú nečakane tvrdý úder. Nie preto, že ide o Fica, je to širšia hra, ktorá súvisí s pádom (či skôr rekonštrukciou) Matovičovej prvej vlády. Všimnite si, čo sa deje odvtedy. Matovičov hlavný oponent vo vláde je stále ten istý pán Sulík, kríza-nekríza, akoby žiadne zmierenie nebolo. Matovič nevynechá príležitosť na úder. Lenže je tu aj opačný breh. Kolíková mala zlaté obdobie pred samovraždou Lučanského, keď predkladala ústavné zmeny a tie prešli. Keď ju červené denníky nazývali najlepšou ministerkou vlády, aj keď na to nebol veľmi dôvod. Potom to začalo ísť z kopca. Čísla vo verejnej mienke išli dolu, s agendou to začalo škrípať. Samovrážd bolo naraz akosi priveľa. Predtým bola Kolíková oddanou zástankyňou Matoviča a jeho vlády, nemohol sa na ňu spoliehať ani Kollár, ani Valášek, ani nikto iný z rebelov v jej strane. A prišla kríza. Kolíková situáciu pochopila a otočila. Postavila sa Matovičovi, zblížila sa so Sulíkom a vznikol dokonca divoký scenár, že by v prípade úradníckej vlády mohla takúto vládu viesť. Pre Sulíka bola „tužidlom“ s prezidentkou, pre liberálne médiá svetielkom na konci tunela. Lenže ten scenár bol príliš divoký, slabá prezidentka si na zemanovskú hru netrúfala. Kríza však posunula pomery vo vláde aj v stranách. Kolíková sa stala nádejou liberálnej časti v strane ZA ĽUDI, poslanci ako Ledecký začali dúfať, že by mohla nahradiť Veroniku Remišovú. Niektorí špekulujú, že by to mohlo prospieť strane samej, iní dúfali, že sa môžu spojiť so Sulíkom, iní dúfajú zblíženie s neparlamentnými progresívcami. Tak či onak každá z troch možností je liberálnejšou verziou toho, čo je status quo s Veronikou Remišovou. Dôvod je jednoduchý, všetci chápu, že Kiskova strana je mŕtvola, ak chcú prežiť, musí sa niečo zmeniť. A s Remišovou sa nezmení nič.“ Dámy a páni, tento článok napísal pán Jaroslav Daniška, ktorý predtým písal pre Postoj a teraz pre Štandard. Myslím si, že v mnohom trafil klinec po hlavičke. Na záver môjho vystúpenia, pani ministerka, keby som bol ja na vašom mieste a dával by som sa do pozície etalónu spravodlivosti, nečakal by som na rozhodnutie Národnej rady Slovenskej republiky, ale zvážil by som svoje zotrvanie v pozícii ministerky spravodlivosti. Ďakujem za pozornosť.