P. Minárik, poslanec: (2008-09-16):
Moja úvodná veta je podstata prerokovávaného návrhu a potom nasleduje už len povinná jazda o umiestnení busty do budovy Národnej rady. Upozorňujem, že bustu už Národná rada umiestňovala pred budovu v súvislosti s premenovaním priestoru pred parlamentom na Námestí Alexandra Dubčeka. Takže toto meno je dnes na každej adrese do Národnej rady. To však nestačí. Prišiel aj návrh zákona. Zdá sa, že tu preukázal navrhovateľ po prakticky úplne rovnakom návrhu na Andreja Hlinku dosť málo fantázie. Na odôvodnenie návrhu však bolo tej fantázie treba oveľa viac. Skôr ako sa vyjadrím k odôvodneniu, malú odbočku. Na podporu návrhu, aj keď to zrejme asi tak nebolo pôvodne zamýšľané, máme vo foyer tejto budovy inštalovanú výstavu výtvarných diel, téma jediná Alexander Dubček. Nuž dovoľte mi, aby som sa krátko vyjadril k obom súčasne, teda k zákonu i k výstave. Dubček sa zaslúžil o demokraciu, slobodu a ľudské práva na Slovensku rovnako ako táto výstava o pozdvihnutie výtvarného umenia a kultúrnej úrovne Slovenska. Vážení, ja k Dubčekovi neprechovávam žiaden vzťah, ale tú výstavu, to ste mu nemali urobiť. Ja by som mu to určite nebol vykonal. Skúsme sa teraz pozrieť na dôvodovú správu. S prvou vetou sa dá súhlasiť, lebo aj nešťastné počiny a hlboké omyly, ak pomôžu ukázať veľkú pravdu, môžu mať obrovský význam. Potom už môžem súhlasiť len s výhradami. Je nespochybniteľné, že Dubček nemal inú víziu, ako nasadiť vtedajšiemu režimu inú, hovorilo sa ľudskú tvár. O zmene režimu ani slova. O inej ústave ako tej, ktorá obsahovala čl. 4 ani slovo. Veď ešte po novembri 1989 ho museli prehovárať, aby nehovoril o socializme s ľudskou tvárou. Teda nie demokraciu, nie slobodu a ľudské práva, ale demokratickejší, slobodnejší komunizmus. A to, samozrejme, je nezmieriteľný vnútorný rozpor, a teda iná ľudská tvár mohla byť len maskou pre komunizmus. Tretia veta je aspoň v prvej časti celkom pravdivá. Hovorí, že Dubček sa dostáva na čelo a tak ďalej. Je pravdivá hlavne v tom, že je formulovaná trpne. On naozaj nebol bojovníkom – presadzovateľom, on bol skôr usmievavý a verím, že aj osobne ľudský a príjemný Saša. Dobrý komunista a poctivý funkcionár. Aj o tú nefunkčnú, formálnu komunistickú federalizáciu Československa, aj o to, že Bratislava dostala prídomok hlavné mesto Slovenskej socialistickej republiky sa asi viac zasadil iný komunista Gustáv Husák ako Alexander Dubček. Mimochodom, vieme povedať, kde bol Alexander Dubček, keď Gustáv Husák šliapal ako buržoázny nacionalista v ryžových sandáloch s ostrým svetlom do očí celé noci basu? Nebol náhodou vysokým funkcionárom tej komunistickej strany, ktorá to organizovala? Dokonca v Trenčíne bol i funkcionárom komunistickým najvyšším. A nechcem vzdávať hold Gustávovi Husákovi. Tak kedy sa zaslúžil o tú demokraciu? V 50. rokoch, v 60., však sami v dôvodovej správe píšete, že v 60. zlatých rokoch to bola len cesta k demokracii, ktorú zahatali tanky. Snáď sa o ňu nezaslúžil v Moskve, keď nebol schopný rokovať alebo po návrate na poste predsedu Federálneho zhromaždenia, keď podpisoval obuškový zákon. Určite sa o ňu nezaslúžil po roku 1989, ku ktorému bol skôr prizvaný, ako by bol stál na jeho čele. Jedno, čo mu nemožno uprieť, je jeho tvrdošijnosť, s akou sa držal tézy socializmu s ľudskou tvárou a toho, že bol dobrý komunista. Medzi nami, čo mu ostávalo, keď tej komunistickej strane určitý čas velil ako najvyšší. Vtedy sa to nevolalo predseda. Po sovietskom vzore to bol generálny alebo prvý tajomník. Čo mu ostávalo, keď sa na strmej zostupnej trajektórii šéf KSČ, predseda Federálneho zhromaždenia nezachytil ani na ankarskej ambasáde a skončil v štátnych lesoch. Áno, Alexander Dubček sa na určitý čas stal najznámejších človek na Slovensku a najznámejší človek zo Slovenska. A stal sa aj symbol, ako píšete v dôvodovej správe. Hlavne pre západných súdruhov v Taliansku, Francúzsku, v Bologni. Symbol, ktorý si pestovali, aby uľavili svojmu svedomiu po vytriezvení z opojenia komunizmu. Niektorým sa to podarilo už po auguste 1968, niektorým až v 70. rokoch a mnohým sa to však nepodarilo vôbec.