Tomanová, Viera, komisárka pre deti (2017-06-19):
Ďakujem pekne za všetky pripomienky, za všetko, čo som si tu mohla vypočuť. A najskôr by som zareagovala na dve dámy, ktoré tu vystúpili a ktorých pripomienky si nesmierne vážim, a budem ich akceptovať a budem ich rozvíjať a snažiť sa urobiť, čo sa dá. Jedna je pani Silvia Shahzad a druhá je pani Gaborčáková. Prepáčte, nepoznám vaše krstné meno. Takže chcem povedať, pokiaľ ide o pani Shahzad, absolútne jej rozumiem a ja rozumiem aj tomu, že hovorí, že chýbajú veci, ktoré sa dotýkajú ťažko zdravotne postihnutých detí. Tým nechcem povedať, že sme sa ťažko zdravotne postihnutým deťom nevenovali a že sme nemali prípady. A v tejto súvislosti musím poďakovať napríklad predsedovi Úradu pre dohľad nad zdravotnou starostlivosťou, ktorý nám opakovane vyšiel v ústrety, keď sme riešili prípady ťažko zdravotne postihnutých detí vo vzťahu ku zdravotnej starostlivosti. Napríklad pán zástupca riaditeľky nemocnice, Rooseveltovej nemocnice v Banskej Bystrici nám vyšiel nesmierne v ústrety, keď sme riešili veľmi ťažký prípad a odmietnutie zdravotnej starostlivosti dvom maloletým deťom. V jednom prípade sa jednalo o ročné dieťa, v jednom prípade o dvojmesačné dieťa. Takže, pani Shahzad, venujeme sa aj týmto prípadom. A musím povedať, že veľmi mi padlo dobre, že ste spomenuli asistentov učiteľa, pretože sme ich presadzovali. Stretla som sa aj s pánom ministrom školstva, pánom Plavčanom, ale následne sme sa stretli aj s generálnym riaditeľom regionálneho školstva ministerstva školstva s tým, že sme riešili, a to nie len asistentov učiteľov, ktoré považujeme za veľmi dôležité, ale riešili sme aj školských sociálnych pracovníkov a navrhujeme, aby boli súčasne v rámci spolupráce s Univerzitou Komenského a pripravovaného memoranda o spolupráci, riešil sme aj otázku toho, ako by mali byť títo školskí sociálni pracovníci pripravovaní, pretože deťom sa častokrát nedostáva pomoci. A obrátenie sa na nás, to je len špička ľadovca. Ja musím úprimne povedať, že z celkového počtu podnetov, ktoré sme dostali, 70 % podnetov, viac ako 70 %, myslím, až skoro 71 alebo ´2 % to bolo, sa dotýkalo úpravy rodičovských vzťahov, teda a úpravy vzťahov rodičov vo vzťahu k dieťaťu. V tejto súvislosti teda musím povedať, že to je najväčšie a najobsažnejšie, čo sa v našej práci vyskytovalo, a nie je to jednoduché. Ak poviete, že sme vstúpili do štyridsiatich piatich súdnych sporov, musíte vedieť, že to nie je jedno konanie, ani dve konania, ani tri konania, sú to konania, kde vstupujeme a sú konania staré niekoľko rokov, z roku 2011 a podobne, o zverení dieťaťa. Ale nechcem, nechcem k tomu sa vracať, ale určite, pani poslankyňa Shahzad, budem sa venovať aj tejto problematike a budem sa snažiť tak, ako som prisľúbila aj na regionálnom školstve na ministerstve školstva, že podporíme vlastne aj účasť týchto, alebo zrealizovanie asistentov učiteľov na všetkých školách. Samozrejme aj za to presadzovanie, čo som hovorila, tých sociálnych pracovníkov, školských sociálnych pracovníkov. Otvárali sme ďalšie otázky, ktoré sa týkajú detí, a myslím si, že generálny riaditeľ spolu so svojimi ďalšími riaditeľmi, ktorí boli, boli veľmi ústretoví, a dohodli sme sa na veľmi úzkej spolupráci a na riešení mnohých problémov. Takže chcem povedať, to je jedna vec. Pokiaľ ide o riešenie rómskych detí. Opakovane som sa stretla s veľmi šikovným pánom, a to splnomocnencom vlády pre rómske otázky s pánom Ravaszom, riešili sme okrem iného spoločne aj otázku Žiliny, kde sledujeme viac ako 60 opatrení, ktoré boli v tejto súvislosti prijaté, keď deti presťahovalo mesto, nielen deti, rodičov s deťmi presťahovali do vlastne tých buniek, a dá sa povedať, nevyhovovali z hľadiska ani metrov štvorcových a dokonca niektorí ľudia v noci spávali vonku a vymieňali sa s deťmi, pretože ani sa nezmestili na to, aby boli vnútri v objekte, a musím hovoriť, že sa jednalo o november, december, aby v tomto objekte strávili noc. Samozrejme venujeme sa tomu ďalej a sme ochotní s tým spolupracovať. Spolupracujeme s viacerými občianskymi združeniami v oblasti, teda ktorí sa venujú rómskej problematike. Dokonca máme aj uzatvorenú spoluprácu s dvomi alebo tromi takýmito občianskymi združeniami. Jedno je, myslím, nezisková organizácia. Určite vám môžem sľúbiť, že sa budeme v tomto roku venovať tejto problematike, a to najmä tomu, aby sme riešili a trvali na bezbariérovosti a podobne. S vami súvisí trošku aj problematika, ktorú tu načala aj pani Gaborčáková, pani poslankyňa Gaborčáková, a má absolútnu pravdu, pokiaľ hovorí o deťoch, že sú v detských domovoch deti s ťažkým zdravotným postihnutím. Je to kombinácia ťažkého zdravotného postihnutia – telesného, duševného, ale aj zmyslového. Nepočujúce, nevidiace deti, nehovoriace deti. Ich integrácia v rámci detského domova je na škodu, pretože je brzdou nielen prevádzky, je tam nedostatok odborného personálu, ktorý by sa venoval týmto deťom, a je tam ďalší veľký problém, pretože sú deti, ktoré sa nemajú kam vracať, keď idú do zariadenia sociálnych služieb a v piatok ich vrátia alebo na sviatok a deti nemajú kde byť. Už nechcem hovoriť o otázke toho, čo sa s týmito deťmi deje v čase dospievania a podobne. Stretli sme sa s viacerými prípadmi a momentálne máme rozpracované, pretože sme navštívili ďalšie detské domovy a máme rozpracovanú problematiku, kde sa obraciame na ústredie práce a na ministerstvo práce, aby v tejto veci aj v legislatíve prijali opatrenia také, aby deti umiestnené v takomto detskom domove, ktoré si vyžadujú väčší rozsah sociálnych služieb. Prepáčte, v tom detskom domove ten rozsah sociálnych služieb je minimálny, absolútne chýba stredný zdravotnícky, minimálne stredný zdravotnícky personál. Takže toto je otázka. Pani Gaborčáková, ja vám za vašu pripomienku úprimne ďakujem a myslím si, že ste trafili do čierneho s tým, čo ste povedali. Pokiaľ ide o chudobu detí, prevencia násilia a pokiaľ aj ide o zariadenia sociálnych služieb, musím úprimne povedať, že táto problematika nepatrí do kompetencie komisára ako takého. Komisár nie je schopný riešiť, ale je schopný upozorňovať na to a hľadať riešenia. My sme uviedli dva také prípady, kde sme sa snažili pomôcť ťažko zdravotne postihnutému. Nie, kde sme sa snažili pomôcť dievčatám, sestrám, ktoré vlastne, jedna z nich mala záujem študovať, a myslím si, že sme to vyriešili k spokojnosti obidvoch detí. Ale nebol to len jeden prípad. Takýchto prípadov, kde sme pomáhali, bolo viacero. Takisto ako je uvedený jeden prípad cez obec, aby sa riešila pomoc z hľadiska teda, by som povedala, hmotnej núdze ako takej, ale tých prípadov pomoci v hmotnej núdzi bolo oveľa viac, kde sa na nás ľudia obracali. Musím povedať, že tam, kde pomáhame osobne aj nad rámec našich kompetencií, nemali sme dôvod, aby sme to v správe uvádzali, to poviem na rovinu. A to je otázka toho, ako sú prijímané právne predpisy, aká pomoc je vlastne takýmto rodinám, poviem, napríklad matke s tromi deťmi a napriek tomu, že jej zomrie jej stará matka, zadlží sa v čase pohrebu, hovorím o konkrétnom prípade a dostane sa do veľmi ťažkej situácie, dve deti, jedno jej maturuje a druhé končí strednú odbornú školu a nemala ich možnosť ani vybaviť na záverečné, záverečné nejaké tie, stužkovú alebo ešte, ešte neviem, čo sa to deje na tých stredných odborných učilištiach. Takže boli aj tieto prípady, ktoré sme aj takéto prípady sme riešili. Ale pripomínam, chudoba detí, ako aj prevencia násilia nepatrí do kompetencie, samozrejme, komisára, nám patrí monitorovanie toho a to, čo robíme, že sa obraciame na príslušné orgány a žiadame o riešenie situácie. Napríklad, ako sa obrátime alebo sme sa obrátili na ministerstvo kultúry, kde sme žiadali, aby boli prijaté opatrenia v rámci tlačového zákona, ktorý svojím spôsobom skutočne nie je dostatočné a nedostatočne ochraňuje práva detí. Takže tieto slová si beriem za svoje, vás obidvoch dám poslankýň a urobíme všetko pre to, aby na budúci rok možno ste sa stretli s tým, že sme urobili viacej vecí. Pripomeniem ešte jednu vec. Odporúčania sú v priebehu správy pri každej jednej časti, ktorá sa rieši, ktorým sa je potrebné venovať, určite je potrebné niektoré veci riešiť aj legislatívne. Mnohí ste napádali a tu budem hovoriť o pani Zemanovej, pani poslankyni, ktorá napádala a hovorila, a ja súhlasím s ňou aj s jej odborným výkladom, aké deti sú v resocializačných zariadeniach a o tom, ako mal byť vykonaný a že sme mali s deťmi hovoriť. Pani poslankyňa, musím vám úprimne povedať, s každým jedným dieťaťom v resocializačnom stredisku sme hovorili, s každým jedným a z každého jedného takéhoto rozhovoru s dieťaťom je aj obrazovo-zvukový záznam. A ten obrazovo-zvukový záznam nám slúžil k tomu, že sme prijali množstvo alebo navrhovali množstvo opatrení, z ktorých, dá sa povedať, mnohé opatrenia riešilo ústredie práce, či už internými normami, ktoré boli vydané s účinnosťou od 1. januára tohto roku. Vrátim sa k tým resocializačným zariadeniam. Z desiatich resocializačných zariadení šesť sme urobili v štvrtom štvrťroku roku 2016 a štyri nám zostali, ktoré boli urobené v januári, v prvých dňoch februára tohto roku. Takže dá sa povedať, že väčšia časť resocializačných zariadení bola vykonaná v tom období. No toľko. A dotknem sa dvoch vecí. Pani poslankyňa Blahová, pani Nicholsonová, pani Remišová a pani Verešová, mám pocit, že akékoľvek vyjadrovanie sa alebo babské táraniny, vaše osobné fabulácie, prikrášľovanie príbehov tam, kde sa vám to hodí, by, nemali by byť v právnom štáte riešením problému. Opakujem, pani poslankyne, aj vy musíte rešpektovať platný právny stav. Vaša osobná neznalosť, klebety, výmysly nemôžu byť nadradené právnym predpisom a medzinárodným dohovorom. Odpusťte, ale je to tak. Platí predsa ochrana súkromia, dieťa, dokonca každý človek má na ňu právo. Uchádzali ste sa, pani poslankyňa Blahová, o post komisára, ale deti vám boli dobré iba na to, aby ste ich zneužili a ich príbeh, aby ste mali publicitu, čítanosť v novinách, ich hlas nemal pre vás žiadnu cenu. (Potlesk.) Musím vám povedať, že ste dehonestovali deti, ktoré tu boli prítomné na balkóne počas vášho vystúpenia. Ja som mala možnosť si pozrieť záznam, to, čo ste, keď ste sa zúčastnili v Čistom dni, ako ste reagovali na deti. Musím povedať, že mi je smutno z toho, že ste nereagovali. A pokiaľ ešte hovoríte, rozprávali ste dva príbehy, tri príbehy, dotkli ste sa príbehov, ktoré sú v rámci kazuistiky uvedené v našej správe. Poviem hneď jedno k tomu prvému príbehu, kde ste hovorili o tom, že matka, pošpinili sme matku, pretože sme nesúhlasili s tým, že deti sa nemajú stretávať s otcom, ale môžu byť zverené iba matke. Pani poslankyňa, dosiahli sme jednoznačné, rodičovskú dohodu, a to je najväčšie víťazstvo, aké sa dá dosiahnuť, keď sa rodičia dohodnú o tom, ako sa budú s dieťaťom stretávať a ako sa budú starať. Je to posledná veta v tomto odseku, vy ste povedali, že nebolo prijaté žiadne opatrenie. A teraz vám poviem ešte jednu vec, ale nechcem odpovedať na to, na to, len pre informácie, čoho, o čom ste rozprávali a nevedeli, o čom rozprávate. Panie poslankyne, aký je vlastne váš názor na rodiča, ktorý svoje dieťa dovedie až na lôžko psychiatrickej kliniky? Myslíte si, že takýto rodič by mal požívať právo ochrankýň a úctu poslankýň Národnej rady? Ja vám prečítam rozhodnutie súdu, ktorý rozhodol o tom, že zakazuje styk rodiča maloletého s maloletým. „Rodičovi maloletého zakazuje zverejňovať na sociálnych sieťach, masmédiách písomnosti, komentáre, podobizne, obrazové snímky... (Reakcie z pléna. Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)