I. Mikloš, poslanec: (2007-10-18):
Najskôr sa teda pokúsim zodpovedať otázku pána poslanca Jarjabka a tá odpoveď je jasná, pán poslanec. Ja nemám žiaden problém s tým, že by som, ako ste vy naznačovali vo svojich otázkach, ako pán poslanec Minárik naznačoval, kde ste vykladali moje vraj skutočné pohnútky. Moje pohnútky sú také, že som presvedčený, že návrh zákona, ktorý predkladáme, je lepším riešením, ako je súčasný stav, a je lepším riešením, ako je vládny návrh zákona. A pokúsim sa teraz zopakovať niektoré argumenty, niektoré som už povedal aj predtým. Čiže, ak sa pýtate, či by som ja taký zákon predkladal, ak by som bol zodpovedný za tento rezort, a ak by som nenašiel iné lepšie riešenie, o ktorom by som bol presvedčený, že je lepšie, tak by som predkladal takéto. Čo   sa  týka vplyvu na štátny rozpočet. Štátny rozpočet   má za 4 roky o 104 miliardy korún viac do roku 2008, ako mal koncom roka 2004. O 104 miliardy korún viac vďaka rozbehnutej ekonomike, vďaka reformám, vďaka vstupu do Európskej únie, vďaka tým reformám, ktoré sa urobili. Daňové príjmy rastú omnoho rýchlejšie, ako bol pôvodný predpoklad. Čiže áno, ak by som nenašiel lepšie riešenie, predkladal by som takéto. Nemám ani tú kompetenciu a nemám ani tie kapacity, ktoré minister a ministerstvo má, aby niečo také mohlo predkladať. Aby som niečo teda iné mohol predložiť. Chcem sa aj vyjadriť k tomu, čo hovoril pán poslanec Minárik. Škoda, že tu nie je, ale odišiel hneď, ako vystúpil. Musím povedať, že ma mrzí, keď už aj zo strany opozičných kolegov zaznievajú niekedy nie celkom presné a nie celkom korektné informácie, ktoré sú dosť aj politicky citlivé, pretože, ak povedal, a ja citujem, „že my sami sme niečo také pripravili, ako teraz vláda predložila, teda naša vláda vlastne pripravila to, čo teraz predkladá“, tak to jednoducho pravda nie je. Na ministerstve, ale ja to upresním, pani poslankyňa, ak ma budete počúvať, tak sa dozviete, aká je skutočná pravda. Skutočná pravda je taká, že áno, existovala komisia a ministerstvo kultúry za našej vlády, za druhej vlády Mikuláša Dzurindu takýto návrh na tomto princípe pripravil. Ale tiež je pravda, že vláda ho odmietla. My sme takýto návrh neschválili. Odmietli sme ho práve preto, že aj vtedy sme ho považovali za nie dobrý. To, že bol pripravený na ministerstve kultúry a že ministerstvo kultúry nebolo schopné pripraviť iný, lepší je pravda. A to je nielen zodpovednosť ministrov kultúry za našich vlád, ale aj vlády, to priznávam. Áno, je to tak. No a teraz k tomu základnému problému, ktorým je otázka nezávislosti. Ale dovoľte mi ešte predtým povedať jednu vec na ilustráciu. Viete, často sa tu spomínali roky z minulosti kde aké, či už to obdobie, alebo iné obdobie. Musím povedať, že nerozumiem tej logike. Vy ste, pán poslanec, tú otázku položili tak, keď ste uvádzali, že oddlženie, to za tých 900 miliónov korún alebo koľko, že oddlženie spôsobilo, že Slovenská televízia nevie z vlastných zdrojov urobiť nič. No, ale ja som to dobre, tak teraz je to upresnené, ale aj tak si myslím, že to nemá logiku. To, že ja nevylučujem, lebo som to ani neriadil, ani neskúmal do tej hĺbky, nevylučujem, lebo hovoríme o outsourcingu, hovoríme o tom, či niečo robiť vlastnými zdrojmi, vlastnými zamestnancami, alebo to objednávať inde. Ja nevylučujem, že to bolo urobené zle a že to dnes stojí viac. Ale nemá logiku hovoriť, že outsourcing ako taký musí znamenať plytvanie. Naopak, outsourcing, ak je urobený dobre, a to sú skúsenosti celého sveta, nielen zo súkromných, ale aj z verejných inštitúcií, tak je jedným z nástrojov, ako zvýšiť efektívnosť a znížiť náklady. A teraz neposudzujem, či to bolo urobené dobre, alebo zle, ale na ilustráciu vám tiež niečo poviem, čo je evidentné a čo svedčí o faktoch. Fakty sú tie, že zadlženosť Slovenskej televízie za našej vlády a za riaditeľovania Richarda Rybníčka išla dole, to je fakt. A faktom je, že zadlženosť Slovenskej televízie od nástupu novej vlády ide hore. To je fakt. Fakt, ktorý vám viem ilustrovať na jednom čísle, ktoré je také ilustratívne, že nepotrebuje ďalší komentár. Na prenosy extraligových hokejových zápasov za Rybníčka Slovenská televízia platila Slovenskému zväzu ľadového hokeja milión korún mesačne, jeden milión korún mesačne, teraz platí 46 miliónov korún mesačne za to isté. Áno, pán poslanec naznačil, čo je zrejme pravda, že to môže súvisieť s tým, že prezidentom Slovenského zväzu ľadového hokeja je jeden z údajných mecenášov a sponzorov SMER-u. Ale to nie je podstatné. V tejto chvíli je podstatné, že zadlžovanie sa znižovalo za Rybníčka, rastie za Hrehu a za to isté, za čo Rybníček zaplatil milión korún ročne, sa dnes platí 46 miliónov korún ročne. Toto sú fakty, to nie sú dohady o tom, či outsourcing urobil dobre alebo zle v hospodárení. Toto sú fakty, fakty na ilustráciu. A navyše, keď hovoríme o nezávislosti. Nie ja, nie opoziční poslanci, dokonca ani nie novinári, ale podpredseda jednej z koaličných strán povedal po zvolení pána Hrehu za riaditeľa, že je to víťazstvo SMER-u. Že zvolenie pána Hrehu za riaditeľa je víťazstvom politickej strany SMER. To povedal podpredseda vašej koaličnej strany. Tak o akej nezávislosti hovoríte? A zároveň nechcem vymenovávať veci, ktoré by som mohol dlho vymenovávať z hľadiska toho, či televízia je, alebo nie je nezávislá. Ale poďme k tým koncesionárskym poplatkom verzus k tomu spôsobu platenia. Samozrejme, že tento zákon ani náš, ale ani ten vládny nerieši v princípe nezávislosť verejnoprávnych médií. Ale samozrejme, že to súvisí. Súvisí to tak, že jednoducho, aká je miera ovplyvňovania zo strany vlády toho, koľko peňazí dostane. A, samozrejme, platí priama úmera, čím väčšia je miera subjektívneho rozhodovania vlády, tým menšia je nezávislosť médií. Snažil som sa vysvetliť aj viacerí kolegovia, že ten zásadný rozdiel spočíva v tom, že ak ten zákon bude dodržiavaný, na čo zdá sa, že politická vôľa tu je aj v koalícii, aj v opozícii, lebo ako pán poslanec Minárik správne povedal, ten objem peňazí, ktoré chceme dať v tom roku 2008, ten je vlastne totožný. Čiže, ak tu tá politická vôľa je, tak potom pre ďalšie budúce roky náš návrh dáva väčšiu zábezpeku, väčšiu pravdepodobnosť, silnejšiu záruku nezávislosti týchto verejnoprávnych médií jednoducho preto, že ten objem peňazí sa valorizuje. Že narastá. Viete, ako je politicky ťažké zvyšovať poplatky, a viete preto, že bude problémom pre každú vládu, aby tieto poplatky z tých 140 korún nezvýšila, a preto logicky a prirodzene ten nepomer medzi potrebami a tým, čo dostane cez tento mechanizmus sa bude zvyšovať, a tým aj priestor na politické zasahovanie vlády. Čo sa týka teda tej tézy, že koncesionárske poplatky zabezpečujú nezávislosť. No, po prvé, myslím si, že pani poslankyňa Vášáryová to aj naznačila, že ony ani koncesionárske celkom neboli, ale dobre, ale boli to aspoň poplatky doteraz. Toto už nebudú poplatky. Poplatok je vtedy, keď platíte za nejakú službu, ktorú odoberáte, alebo za nejaký tovar, ktorý odoberáte. Teraz je zjavné, že to poplatky nebudú. A nie pre málo ľudí, pre zhruba, Tomáš Galbavý to odhadol na 40-tisíc ľudí, ktorí vlastne budú platiť napriek tomu, že nepoužívajú tieto služby. Pretože odoberajú elektrinu, ale nemajú televízor alebo rozhlas. Čiže v tomto zmysle, ak má teda platiť téza, že koncesionárske poplatky sú zárukou nezávislosti, toto nebudú koncesionárske poplatky. Už ani koncesionárske a dokonca ani poplatky. Čo sa týka toho, či teda tá nezávislosť s tým by bola väčšia alebo menšia. Poviem už len jeden argument, ktorý ale, myslím, že má takú základnú logiku, taký sedliacky rozum. No, ak by to naozaj bolo tak, ako to interpretujú poslanci koalície, ale aj niektorí poslanci Kresťanskodemokratického hnutia, že náš návrh, teda ten opozičný poslanecký návrh vlastne znižuje mieru nezávislosti verejnoprávnych médií, tak nehnevajte sa, boli by sme hlúpi. Veď ak by to bola pravda, tak my by sme také niečo navrhovali, čo znižuje nezávislosť verejnoprávnych médií, keď vy ste vo vláde a my sme v opozícii? Dúfam, že až za takých naivných a hlúpych nás nepovažujete, pretože naozaj by sme to nerobili. No a ešte, čo sa týka tej solidarity, chcem povedať. A ešte dve poznámky alebo tri k pánovi poslancovi Senkovi. Pán poslanec Senko, vy ste sa tak jemne snažili vložiť nám do úst, že mali sme vraj naznačovať, či vôbec verejnoprávne médiá treba. Tak chcem veľmi jasne a veľmi jednoznačne povedať, že vôbec sme nič také nenaznačovali, že nemáme problém s tým, aby sme naopak podporili, aby existovali verejnoprávne médiá a boli naozaj nezávislé zo strany vlády a politických vplyvov, a preto tento návrh predkladáme. Chcem vám poďakovať za to, že hovoríte, že tam nie je dotiahnutá väzba na niektoré zákony a my to preveríme, ak je to tak, ďakujem za to upozornenie. Ak je to tak, tak, samozrejme, v tom druhom čítaní to vieme vyriešiť a opraviť. No, ale k tej solidarite. Povedali ste, že financovanie tým vládnym zákonom takže vlastne bude takou mierou, akú tomu poplatníkovi umožňuje jeho príjmová situácia. No, musím povedať, lebo to je daň, to je paušálna, spotrebná, zástrčková daň, by sa to dalo nazvať, čo navrhuje vládny návrh. To je ten najmenej solidárny spôsob. Vy nie osobne, ale viacerí predstavitelia vtedajšej opozície, najmä zo SMER-u kritizovali rovnú daň, že je to vraj daň, ktorá je nesolidárna a ktorá je asociálna. Ale, pán poslanec, rovná daň je schválená tak, že tí, ktorí majú príjem len zo závislej činnosti a ich plat je menší ako 45 % priemernej mzdy, tí neplatia žiadnu daň. Platia nulovú a potom narastá to efektívne zdanenie z 0 na 19 %. Čiže tí nízkopríjmoví neplatia nič. Kým podľa vášho návrhu bude tých istých 1 680 korún ročne platiť rodina, ktorá je tesne nad hranicou sociálnej odkázanosti, má jeden starý televízor a jeden rozhlasový prijímač a napríklad veľa detí a takisto rodina, ktorá má desať televízorov na troch sídlach, ktoré má a každý jeden za desiatky tisíc korún. Presne takú istú sumu budú platiť. A vy tomu hovoríte, že to je solidárne a že to je podľa príjmových možností týchto rodín? Ja si myslím, že to jednoducho tak nie je a každý, kto jednoducho toto analyzuje, musí dospieť k záveru, že to je ten najmenej solidárny spôsob platieb, ktorý tu vlastne môže existovať. Takže ukončím to tým, že ja som presvedčený, že, samozrejme, toto nie je ideálne riešenie, má svoje riziká, ale ja som presvedčený, že z tých troch možností, lebo to je, myslím si, vrátenie tej diskusie do takých racionálnych koľají, že máme tri možnosti. Existujúci stav, ktorý nie je dobrý, a áno, istú mieru zodpovednosti na tom má aj naša vláda, že za dve funkčné obdobia sme to nedotiahli ďalej. Zároveň chcem ale povedať, že jednoducho oblasti, v ktorých sme urobili zásadné zmeny fungovania, a verím, že k lepšiemu, je toľko, že neviem, ktorá iná vláda má takýto záznam. Ale áno, tu je to aj naša zodpovednosť, že ten stav nie je dobrý, ktorý je dnes, a máme dve ďalšie možnosti, vládny návrh alebo návrh opozičný. Som presvedčený, že z týchto troch možností, ktoré tu sú, je tento návrh najlepší, aj keď nie je bezchybný a nie je bez problémov. Ďakujem pekne. (Potlesk.)