D. Lipšic, poslanec: (2007-10-17):
Nedávno mal bývalý nemecký prezident a predseda Ústavného súdu prof. Herzog článok, v ktorom skonštatoval, že Bundestag prijíma približne 70 – 80 % legislatívy, ktorá len aproximuje právny poriadok nemecký k právnemu poriadku komunitárneho práva. Keď sme tu mali Zákonník práce, aký bol jeden z najväčších problémov, ktorý aj dodnes spôsobuje v praxi problémy? Nadčasy v zdravotníctve. A o tom už my nemôžeme rozhodovať. O tom rozhoduje dnes Brusel. Ja som predložil návrh na ústavnoprávnom výbore, ktorý bol prijatý, aby ministerstvo spravodlivosti do budúceho roku vypracovalo podrobnú analýzu, koľko percent slovenskej legislatívy je skôr len automaticky prenášaných z pozície komunitárneho práva. Je fajn, že rokujeme o zaujímavých veciach v parlamente, ale absolútna väčšina najzávažnejších rozhodnutí, sa zdá, sa deje už mimo tohto parlamentu. Deje sa na rokovaniach orgánov Európskej únie. Návrh Ústavnej zmluvy, návrh Reformnej zmluvy ide ešte ďalej. Prenáša ďalšie kompetencie na úroveň Európskej únie, oslabuje pozíciu národných štátov, pretože mnohé veci posúva z režimu jednohlasného hlasovania do režimu väčšinového hlasovania, oslabuje hlasovacie práva menších štátov. A čo je najparadoxnejšie, je, že návrh Reformnej zmluvy je asi na 95 %, ak sa nemýlim, pán minister ma potom možno opraví, totožný s návrhom Ústavnej zmluvy. Je tam pár formálnych zmien. Vypadli symboly, nebude minister zahraničných vecí, bude vysoký komisár. Pre komisárov má Európska únia slabosť, pre to názvoslovie, takže to nejaká významná zmena nie je, aj keď pôvod tohto názvu tiež nie je zvlášť inšpiratívny. A teraz ideme vlastne rokovať o obsahovo rovnakej zmluve. A prečo? Pretože Ústavná zmluva neprešla v referendách dvoch členských štátov. Zmluva, ktorej jedným z cieľov bolo, a zrejme je, odstrániť demokratický deficit Európskej únie. A tak sa bruselská elita rozhodla odstrániť demokratický deficit tým, že teraz nedá občanom nádej a šancu demokraticky o tomto texte hlasovať. To je úplne absurdné divadlo. To je absurdné divadlo! Vo Veľkej Británii podľa posledných prieskumov je 86 % občanov za konanie referenda a z týchto 86 % je 60 % proti návrhu Reformnej zmluvy a len 25 % je za. Ale keďže európska elita vymyslela projekt Reformnej zmluvy, tak sa nebude pýtať občanov na ich názor. A týmto my ideme odstraňovať demokratický deficit Európskej únie. Ďakujem pekne, ja za to hlasovať nebudem. Poviem, v čom vidím problém tohto návrhu vo viacerých oblastiach. Po prvé sa posúvajú ďalšie kompetencie, ktoré dnes majú členské štáty, na úroveň Európskej únie. Po druhé sa prechádza na väčšinové hlasovanie v oblastiach, kde sa vyžadovalo dnes jednohlasné rozhodnutie, kde mali členské štáty právo veta, čo súviselo aj s tým, čo hovoril pán kolega Kukan, že sa ruší trojpilierová štruktúra a že aj veci, ktoré sú dnes v treťom pilieri, v pilieri vnútra a spravodlivosti, ktoré vyžadovali jednohlasné rozhodnutie, už budú vyžadovať len rozhodnutie väčšinové. Ale to je strašne dôležité. A aj z mojej skúsenosti vám viem povedať, že ak členský štát má právo veta, samozrejme, má oveľa silnejšiu vyjednávaciu pozíciu na rokovaní Rady ministrov, ako keď sa vyžaduje väčšinové hlasovanie. Dokonca aj v situácii, že máte viac štátov, ktoré majú problémy, ale nikto nechce zostať nakoniec porazený. Nikto nechce zostať v tej menšine, ktorá je prehlasovaná. Keď som v zastúpení Slovenskej republiky vetoval v Haagskom programe uznávanie rôznych rodinných zväzkov, potom sa k nám pridali aj iné krajiny, aj Rakúšania, aj Dáni, aj Íri, aj Malta. Ale bolo to možné len preto, že v tejto oblasti Slovenská republika a každý iný členský štát mal právo veta. A preto dôležitosť tohto inštitútu na ochranu národných záujmov, národných záujmov je strašne dôležitá. Tu nejde o to, ako niektoré sporné veci vyriešime, napríklad aj otázku registrovaných partnerstiev. Tu ide o to, kde sa budú riešiť. Či tu v slovenskom parlamente, alebo v Bruseli? A pokiaľ časť spoločenských elít nie je spokojná s tým, ako rozhodujú naši občania, a chcú preniesť rozhodovanie na nadštátnu inštitúciu do Bruselu, tak to s demokraciou má len veľmi pramálo spoločné. Ďalší problém je charta. Po prvé preto, že všetky členské štáty Európskej únie sú zároveň členmi Rady Európy a teraz sú viazané Európskym dohovorom o ľudských právach, ktorý interpretuje Európsky súd pre ľudské práva v Štrasburgu. Teraz budeme mať sčasti rovnaký katalóg ľudských práv v inom záväznom dokumente, ktorý bude interpretovať iný súdny orgán – Európsky súdny dvor v Luxemburgu. A napriek tomu, že návrh textu už aj Ústavnej zmluvy uvažoval o rôznych horizontálnych klauzulách, ktoré by mali zjednocovať judikatúru obidvoch súdov, je to skôr želaním ako realitou. A poznajúc rozhodovaciu prax Európskeho súdneho dvora, ktorá ide v smere čo najväčšej integrácie Európskej únie, som presvedčený, že v prípade, ak bude Európsky súdny dvor záväzne vykladať Chartu ľudských práv, tak to bude v smere posilnenia centralizácie Európskej únie. Navyše je tu ďalší problém, ktorý vznikol pri Reformnej zmluve. Veľká Británia, a podľa mňa správne z pohľadu vlastného záujmu, nebude viazaná Chartou ľudských práv. Fajn. Judikatúra nemeckého Ústavného súdu ale vyžaduje, aby v prípade Európskej únie existovala reciprocita, čiže zrejme následne ani Nemecko nebude viazané Chartou ľudských práv v zmysle judikatúry Spolkového ústavného súdu. Jednoducho ten chaos, ktorý v Európskej únii nastane právnou záväznosťou Charty ľudských práv, bude podľa mojej mienky nevídaný. Často sa argumentuje, že návrh zmluvy posilňuje úlohu národných parlamentov. Národné parlamenty budú mať stále len a len konzultatívnu úlohu, to znamená, ak kvalifikovaný podiel národných parlamentov vznesie v lehote námietky, bude sa musieť nimi Komisia zaoberať a bude musieť prijať k nim stanovisko. To nebude nejaké záväzné, len sa k nim bude musieť Komisia vyjadriť. To je celá úloha národných parlamentov. Čiže národné parlamenty budú môcť povedať svoje stanovisko, ku ktorému sa Komisia vyjadrí a fajka zhasne. To je celé posilňovanie úlohy národných parlamentov. To sa mi zdá, že je skôr Potemkinova dedina, ako reálna úloha národných parlamentov pri tvorbe a schvaľovaní európskej legislatívy. Úplne na záver. Pán minister Kubiš povedal v úvode, ak sa nemýlim, že môžu byť ešte nejaké zmeny a my ich aj podporíme, keď budú všetci za. To znamená, že my nemáme žiadny vlastný postoj. Len podporíme niečom, ak budú všetci za. Slovenská republika nemá žiadne národné záujmy v Európskej únii a podporí len prípady, keď je všeobecný konsenzus na niečom. No to nie je presadzovanie národných záujmov v Európskej únii, to je absolútne kapitulačná politika v Bruseli, spôsobená možno aj slabou pozíciou, ktorú dnešná vláda v Bruseli má. Ale ako už bolo v tejto snemovni povedané, dnes, keď sme plnoprávny člen Európskej únie, tak nie je prejavom odvahy v Európskej únii hovoriť na všetko áno, ale na niečo aj nie. A z tohto dôvodu si myslím, že by parlament, ktorý sa hlási verbálne k ochrane národných záujmov, mal povedať jasné nie takýmto koncepciám reformy Európskej únie, ktorá je jednosmerná a ide len v prospech Európskej únie a nie v prospech národných štátov. Národné záujmy, a to by som možno chcel povedať kolegom z SNS, nie je boj proti Maďarom, ale ochrana skutočných národných záujmov v rámci Európskej únie. A ja by som bol veľmi rád, keby sme počuli názor kolegov z SNS na návrh Reformnej zmluvy, ktorá, ak prejde, tak výrazne ovplyvní národnú suverenitu členských štátov vrátane suverenity Slovenskej republiky. Z uvedených dôvodov nebudem hlasovať za pozíciu vlády, o ktorej nás pán minister informoval, a následne, samozrejme, ak taký návrh príde, ani za návrh tzv. Reformnej zmluvy. Ďakujem veľmi pekne.