J. Mikuš, poslanec: (2008-03-27):
Bitka o stredoeurópske trhy sa začala a slovenské Cargo ťahá jednoznačne za najkratší koniec. Ak sa chce zachrániť, musí rešpektovať podmienky, ktoré mu kladú iní. Takto by sa dnes dala charakterizovať pozícia slovenského nákladného železničného prepravcu Železničnej spoločnosti Cargo Slovakia, a. s. A kto ju vidí inak, iba sa uspokojuje a zakrýva si oči pred ťaživou skutočnosťou a vyrába ďalšie straty štátu do budúcnosti. Pred dvoma rokmi, keď sa pre politickú situáciu zastavila privatizácia Carga, hodiny odbíjali pár minút pred dvanástou. Slovensko ako člen Európskej únie muselo pristúpiť na liberalizovanie trhu s nákladnou železničnou dopravou. Aby vláda novú situáciu zvládla, mala dve riešenia. Buď vlastnými silami modernizovať svojho prepravcu, aby bol partnerom okolitým záujemcom, alebo ho privatizovať a zaručiť tak jeho rozvoj pomocou nového majiteľa. Tretia cesta neexistovala. Maďarsko už svojho prepravcu privatizovalo, čím sa ešte viac v stredoeurópskom priestore posilnil rakúsky prepravca Rail Cargo Austria. Poľský štát má prepravcu vo vlastných rukách, lebo si to zatiaľ môže dovoliť. Ide o veľkú firmu s veľkým trhom. Ale Poliaci aj napriek tomu začali uvažovať o privatizácii. Česko len nedávno založilo, podobne ako Slovensko, pred troma rokmi samostatnú prepravnú spoločnosť ČD Cargo. Veľkosťou je porovnateľná so slovenskou firmou, a preto čelí aj podobným problémom. Česi sa preto rozhodli ísť cestou prebratia slovenského partnera, aby čelili konkurentom z juhu a zo severu. Takáto je dnes situácia. Okolití prepravcovia si riešia vlastné problémy alebo mapujú vlastné perspektívne možnosti, čo im umožňuje liberalizácia na trhu. Slovensko je pre nich síce malý, ale zaujímavý trh, pretože cez naše územie putuje tranzitom na západ veľa surovín z krajín bývalého Sovietskeho zväzu. Sám vnútroštátny trh na Slovensku je nezaujímavý. Navyše sa stále zmenšuje, pretože objem prepravovaného tovaru v hraniciach republiky vlastne klesá už šiesty rok po sebe. Aká bola situácia so slovenským Cargom pred dvoma rokmi? Vláda vypísala súťaž. Prihlásilo sa niekoľko záujemcov, z ktorých najhorúcejší bol rakúsky uchádzač, ktorý bol neskôr úspešný v Maďarsku. Odhad prínosu pre štátnu pokladnicu bol, tu už moji predrečníci o tom hovorili, 15, 13 mld. korún. Toľko nedosiahli ani Maďari so svojím MÁV Cargo, za ktoré napokon zaplatili Rakúšania o dva roky neskôr, podotýkam, neskôr o dva roky, 400 mil. eur. Slovenské Cargo už bolo vtedy investične veľmi slabé a slabo živené. Po koľajniciach napríklad premávali len rušne spred roku 1990. Napriek tomu bol záujem ho kúpiť. Otázka je, k akej cene by sme sa dostali dnes, ak by sme sa opäť obrátili alebo vrátili k privatizácii. Určite k výrazne nižšej. Ale cena vtedy nebola to najdôležitejšie, hoci sa dali získať ďalšie prostriedky na splácanie dlhu v penzijnom systéme. Vláda by sa dnes napríklad nemusela trápiť, čo urobí po roku 2009, keď vyschnú posledné finančné zdroje získané v minulosti z privatizácie. Dôležitejšie ako peniaze bolo oživenie podniku – vystuženie investíciami, posilnenie využívania ekologickejšej železničnej dopravy na úkor cestnej. Nič z toho sa neudialo. Cargo je zakonzervované v stave spred dvoch rokov. Pochopiteľne, nastavuje prázdne dlane vláde, aby pomohla aj za cenu, že sa bude skryto privatizovať. Toto je hlavné posolstvo zo správy o súčasnom stave nákladného železničného prepravcu Železničnej spoločnosti Cargo a postupu vlády pri zabezpečovaní jeho budúceho vývoja, ktorou sa dnes zaoberáme. Kým situácia v podniku sa veľmi nezmenila, svet okolo sa veľmi rýchlo hýbe. Spomínal som Rakúšanov a Maďarov. Topánka začína tlačiť aj Čechov, kde nová vláda začala konať. A veľmi rýchlo si spočítali, že v boji s Rakúšanmi a Poliakmi nemôžu byť rovnocenným partnerom, hoci ČD Cargo sa nestratí ani v európskych pomeroch. Preto logicky siahli po osvedčenej metóde. Spojiť sa so svojím najbližším partnerom, s ktorým nie tak dávno existovali v spoločnom štáte. Česi to už skúšali v elektroenergetike, nevyšlo im to. Potom si našli iných partnerov na Balkáne. Teraz to skúšajú v nákladnej železničnej doprave, lebo vedia, že musia byť väčší. A prečo sa tomu tak venujem? Aby som ukázal, že otázka spoločného podniku slovenského a českého prepravcu je nápad z Prahy, nie z Bratislavy. Tu nám už ponúka riešenie niekto iný. A vtedy býva pravidlom, že vyzývateľ má zo spojenia viac výhod ako jeho partner. Kým pred dvoma rokmi si slovenská vláda kládla podmienky sama, dnes sa stanovujú inde. Nie nadarmo Česi hovoria o tom, že si chcú predĺžiť svoje trate na východ. Nepočul som podobné konštatovanie z Bratislavy, že by si chceli Slováci predĺžiť svoje trate na západ. Možno to v súčasnej situácii nie je zlé riešenie ani pre Slovensko, ale podnet prišiel odinakiaľ, a preto nemožno čakať, že aj podmienky vytvorenia takéhoto spoločného podniku bude navrhovať naša strana, aj keď pán minister už hovoril vo svojom príhovore, že sa budú zvažovať, a keď budú výhodné, tak sa budú posudzovať kladne. Slovenské Cargo navyše za dva roky od zastavenej privatizácie, čo je veľmi dôležité a najdôležitejšie, stratilo na svojej pozícii nielen pre neutešený vnútorný stav podniku, ale hlavne pre napredujúci vývoj v okolitých štátoch. Slovenské Cargo po zastavenej privatizácii ostalo nahé. Z Bratislavy si uchádzači odniesli mnoho dôverných informácií, ktoré pochopiteľne využili vo vlastný prospech. Aj toto je bolestný dôsledok zastavenej privatizácie, po ktorej konci toľko volali politici vtedajšej opozície a terajšej vládnej koalície. Položme si otázku. Je súčasná vláda ešte proti privatizácii? Vytvorenie spoločného podniku privatizáciou vlastne je. Najmä, ak pomery v tomto spoločnom podniku budú také, že český partner bude mať silné manažérske kompetencie. Navyše, ak by sme pochybovali o podstate tohto procesu, budúcnosť spoločného podniku je spojená so vstupom strategického partnera. Aspoň tak sa o tom vyjadrujú predstavitelia českého ministerstva dopravy. Ich partneri z Bratislavy, to znamená, naše ministerstvo musí o tomto zámere vedieť. Zhrnuté a podčiarknuté. Politici súčasnej vládnej koalície si v roku 2006 vynútili zastavenie privatizácie Carga údajne pre nevýhodnosť takéhoto kroku pre Slovensko. Teraz ako jedným z najpravdepodobnejších variantov uvažujú o spoločnom podniku a o privatizácii, ktorá je pre Slovensko omnoho nepriaznivejšia ako pred dvoma rokmi. Cargo medzitým stratilo na pozícii a jeho budúcnosť je neistá. Štát prišiel o peniaze, ktoré mohol získať za predaj podniku a ktoré mohol použiť na oddlžovanie napríklad penzijného systému. Chýbajú peniaze, budeme ich musieť získať niekde inde. A ešte je tu možnosť zachovania si tváre. V zálohe je letiskový scenár, kde vláda po anulovaní privatizácie tiež uvažovala o spoločnom podniku. Od tohto zámeru napokon upustila. Bratislavské letisko medzitým stratilo dynamiku, zaostáva za susedmi. Vláda sa rozhodla, že bude podporovať nevyhnutný rozvoj letiska sama. Inými slovami, vyzbiera peniaze na daniach od iných firiem a občanov a použije ich na investície do letiska. Súdny človek si musí položiť otázku. Má toto konanie logiku? Takú istú otázku si bude musieť postaviť v prípade, že Cargo ostane odkázané na pomoc vlády. Súčasná vláda je nepriateľom privatizácie a súkromného sektora len na oko. Skôr jej svedčí opis, že je nepriateľom takej privatizácie a takého podnikania, ktoré nemá pod kontrolou. Spomínané bratislavské letisko a nákladný železničný prepravca Cargo sú dôkazom tohto pokrytectva. Najhoršie je, že na takéto konanie doplácajú všetci, najviac však tí, ktorých majú sociálne cítiaci demagógovia plnú pusu. Totiž tí najchudobnejší pociťujú nezodpovedné plytvanie peniazmi najviac. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)