Ľ. Jahnátek, minister hospodárstva SR: (2008-09-18):
Plne sa s ním stotožňujem, že sú to oprávnené a legitímne otázky a chce na ne odpoveď. Začal by som trošku zoširoka. Keď sa v 60. rokoch začala vôbec rozvíjať myšlienka budovania jadrovej energetiky na Slovensku a v 70. rokoch sa spúšťali prvé zariadenia, jadrové zariadenia do prevádzky, nepredpokladali sa výraznejšie spoločenské zmeny a všetky náklady, ktoré súviseli s takýmito činnosťami, boli jednoducho hradené zo štátneho rozpočtu. Po ´89 však prišlo k prísnej diverzifikácii nákladov štátu, povinností štátu, došlo k výraznej spoločenskej zmene, kedy došlo k privatizácii a neskôr aj k privatizácii Slovenských elektrární. My máme od polovice 70. rokov funkčné a jeden nefunkčný jadrový blok, ktoré, bohužiaľ, žiadna vláda od spustenia neriešila, čo bude potom, keď tieto reaktory prestanú fungovať. Za celé to obdobie sa nám nahromadilo veľa rádioaktívneho odpadu, jednak vyhoretého rádioaktívneho paliva, potom rádioaktívne odpady kvapalného, tuhého skupenstva, ktoré súvisia s vyraďovaním rôznych pomocných látok pri procese výroby elektriny, ale aj pri deštrukcii určitých konštrukčných častí jadrových reaktorov. A, samozrejme, vznikajú nám s rozvojom vedy a s rozvojom identifikačných metód vo výrobných procesoch a zároveň aj medicíny tzv. inštitucionálne odpady, ktoré súvisia s prítomnosťou rádioaktívnych izotopov v rôznych detekčných prístrojoch. Túto problematiku doteraz nikto neriešil. Ale táto problematika začína byť veľmi akútna a začínajú byť enormné problémy a touto problematikou je potrebné sa už skutočne začať veľmi seriózne zaoberať. My máme v súčasnosti pred sebou dva veľké balvany, ktoré musíme vyriešiť. Predovšetkým je to otázka jadrového bloku A1, ktorý pracoval necelé dva roky. Nestihol si zarobiť ani na odpisy, ale existuje, stále je toto zariadenie kontaminované, jadrové palivo je našťastie odvezené z tohto jadrového bloku, ale tá ťarcha celého toho zakonzervovaného bloku nám zostala. Zároveň sa pri podrobnej analýze ukázalo, že do objektov A1 sa nám začali hromadiť tzv. inštitucionálne rádioaktívne odpady, ktoré pochádzajú predovšetkým z prostredia zdravotníctva, ale, samozrejme, aj z bežného priemyslu. Analýzy ukazujú, že zmes takýchto rôznych typov rádioaktívnych odpadov koncentrovaných na jednom mieste môže byť veľmi nebezpečná a treba ich veľmi seriózne odčleniť. Doteraz nebola vypracovaná ucelená koncepcia ako vlastne riešiť problematiku rádioaktívnych odpadov a táto skutočne začína dnes znepokojovať vedcov z celého sveta a začína znepokojovať vlády celého sveta vzhľadom na to, že doteraz sa len využíval benefit jadrových elektrární, ale nastalo obdobie, že reaktory, ktoré sa v 70. rokoch vybudovali, postupne dosluhujú a treba ich riešiť. V podmienkach Slovenskej republiky to znamená, my nemáme vyriešený mechanizmus financovania likvidácie A1 a proces vyraďovania predpokladá, že v roku 2025 by sme mali mať tento proces ukončený. Na likvidáciu samotnej A1 sa predpokladá minimálne 20 miliárd korún, ktoré je potrebné ešte investovať do likvidácie tohto zariadenia. My sme zatiaľ v druhej etape. Je naplánovaných päť etáp likvidácie, až do finálnej likvidácie celého toho bloku. My sme zatiaľ len pred druhou etapou. Teraz sa vypísal medzinárodný tender na likvidáciu alebo na realizáciu druhej etapy likvidácie A1. Toto potrebuje súrne finančne zabezpečiť. Finančné zabezpečenie je možné: buď sa vyčlenia extra prostriedky zo štátneho rozpočtu vzhľadom na to, že toto zariadenie si ešte nezarobilo, alebo sa využijú zdroje, ktoré sú zatiaľ naakumulované, ale ktoré sa v určitom časovom horizonte vrátia na pôvodný účel tam, kde boli smerované. Zároveň musíme veľmi akútne riešiť problematiku likvidácie inštitucionálnych odpadov, to znamená odpadov, ktoré nesúviseli s prevádzkou jadrových zariadení jadrových elektrární. Ešte raz opakujem, sú to odpady, rôzne izotopy z priemyslu, ale hlavne zo zdravotníctva. Celá táto myšlienka sa naformulovala po spracovaní tzv. stratégie postupného vyraďovania záverečnej časti jadrových elektrární, ktorú vláda Slovenskej republiky prerokovala, presne už neviem, začiatkom tohto roku, bolo to niekedy v druhom kvartáli. Tento materiál prešiel komplexným EIA, komplexným pripomienkovacím konaním a jednoducho sa skonštatovalo, že tieto problémy treba skutočne riešiť. Len pre zaujímavosť uvádzam, na základe ceny práce roku 2006 na likvidáciu existujúcich jadrových zariadení je potrebných minimálne 131 mld. Sk a na vybudovanie tzv. úložiska vyhoretého jadrového paliva minimálne ďalších 70 mld. Sk. Sú to obrovské čiastky, ktoré jednoducho rezonujú z aplikácie jadrových zariadení a rôznych jadrových prístrojov, ktoré pracujú na báze jadrových izotopov, ktoré je potrebné saturovať v Slovenskej republike. Samozrejme, nie je to jednoročný náklad, nie je to krátkodobý proces. Celý proces likvidácie jadrových zariadení je plánovaný do roku 2113. Možno je to na úsmev v tomto ponímaní, že hovoríme o roku 2113, ale zákony fyziky nás nepustia a jednoducho celý princíp likvidácie spočíva v tom, že je maximálne potrebné čakať na pôvodnom mieste na prirodzenú deaktiváciu týchto jadrových zariadení a až keď klesne rádioaktívne zamorenie týchto zariadení pod prípustnú normu, vtedy sa môže s týmto zariadením hýbať. Čiže, do roku ´95 sa neakumulovali žiadne finančné prostriedky na likvidáciu jadrového bloku A1, existujúcich jadrových blokov V2 a dvoch existujúcich blokov V1 v Jaslovských Bohuniciach. Až od roku ´95 sa vytvoril špeciálny fond, ktorý ale veľmi nízkou mierou kumuloval tieto prostriedky. Razantnejší prístup nastal až v roku 2006, to bolo niekedy v druhom kvartáli, schválením zákona o jadrovom fonde, kedy sa už nadiktovali prísnejšie podmienky pre výrobcov a vlastníkov jadrových zariadení – akým spôsobom budú prispievať do tohto fondu. Čas však ukazuje, že táto čiastka nie je postačujúca. V podstate sa ukazuje, že buď štát razantne naleje jednorazovo niekoľko miliárd korún do takéhoto fondu alebo sa musí predĺžiť lehota na splácanie tohto jadrového fondu. Naša myšlienka pôvodne bola, že vytvoríme ďalší špeciálny fond na likvidáciu jadrových zariadení, ale tento sa nám zatiaľ nepodarilo presadiť. Nepodarilo sa nám ho presadiť, ale finančné náklady tu zostali. Preto podstatou tohto zákona je, že sa snažíme naakumulované prostriedky, ktoré máme dnes v jadrovom fonde, ktoré sú na úrovni nejakých 17 mld. korún, čiastočne použiť aj na likvidáciu A1, čiastočne použiť aj na likvidáciu toho rádioaktívneho odpadu pri blokoch V1 a V2 a do roku 2017 prinavrátiť tieto prostriedky do pôvodných podúčtov jadrového fondu. V opačnom prípade by sme museli zastaviť všetky práce, ktoré súvisia s jednotlivými etapami vyraďovania jadrového zariadenia. To je asi také zdôvodnenie, prečo to musíme novelizovať, lebo v opačnom prípade nevidíme cestu ako ďalej pokračovať. Prečo sa predlžuje splatenie tých podúčtov? Jednoducho nám vychádza ten rok 2017, že pri nejakom parciálnom posúvaní prostriedkov a zároveň doplnení zdrojov z výberu od výrobcov jadrových elektrární sa ten rok 2017 ukazuje takým medzníkom, kedy by sa nám to celé mohlo podariť a nechceme, aby sa tento zákon každý polrok novelizoval. Pokiaľ by sme boli mali tieto informácie už v septembri roku 2006, určite by sme boli tieto požiadavky do novely dali už v tom období, bohužiaľ, potrebovali sme aj my určitý čas na to, aby sme sa vôbec zorientovali v celej tejto problematike. Prečo je to tak rýchlo? Je to skutočne akútna záležitosť vzhľadom na to, že na jednotlivé podúčty by sa z tých prác A1 mali už vracať prostriedky v priebehu roku 2009 a jednoducho na toto, z tých dôvodov, ktoré som vám vysvetľoval, neboli vytvorené podmienky, čiže došlo by k porušeniu zákona. Pán poslanec, neviem, či som to dostatočne vysvetlil, ale toto je podstata tejto novely. Ďakujem.