B. Bugár, podpredseda NR SR: (2001-10-30):
Nech sa páči, máte slovo. R. Hofbauer, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážená pani ministerka, dámy  a páni. Predkladaný návrh zákona o zániku niektorých štátnych fondov v úvode bol uvádzaný ako zámer transformácie týchto fondov. Transformácie na inú formu riešenia tej istej problematiky. Vyjasnime si hneď na začiatku, že nejde o žiadnu transformáciu, ale ide o zánik týchto fondov. Tento zánik je motivovaný, o tom som presvedčený, zámermi ekonomického všeodborníka Ivana Mikloša, ktorý funguje ako nie transformátor a reštrukturalizátor, ale ako demolátor, ako rozoberateľ a rozoberač všetkých ekonomických a spoločenských pilierov tohto štátu.  Vládna koalícia mu v tom napomáha, samozrejme, pretože ide o štát, ktorý prevažná väčšina predstaviteľov vládnej koalície nechcela, a teda takýmto spôsobom k tomuto nechcenému vlastnému dieťaťu aj pristupuje. Vážení páni poslanci, uvedomte si ale všetci, že všetci žijeme v tomto štáte,  či ste ho chceli, alebo nechceli. Každý z nás závisí existenčne od toho, či tento štát prosperuje, alebo neprosperuje. Ak prosperovať nebude, bude to znamenať mínus pre všetkých občanov tohto štátu a tohto teritória, ktoré tu obývame. Pán Mikloš má k dispozícii celý zbor expertov. Doteraz nikdy neuviedol ich mená, hodnosti, tituly a odbornú spôsobilosť,  kde sa osvedčili. Z tých niektorých osôb, ktoré sa uviedli v televízii, som bol dosť zmätený, pretože to boli chlapčekovia, ktorí, domnievam sa, že neriadili dosiaľ ani svoju vlastnú obývačku v byte a je smiešne, ak by sa mali kvalifikovane vyjadrovať k problematikám, v rámci ktorých nikdy v histórii svojej vlastnej nepôsobili. Podľa toho aj vyzerajú odporúčania tohto zboru Miklošových chlapčekov expertov, na ktorých sa podpredseda vlády Mikloš odvoláva. Napríklad prevod správy služieb diplomatického zboru na akciovú spoločnosť. To je krok, ktorý musí budiť začudovanie vo všetkých civilizovaných štátoch, pretože je to vlastne prevedenie do súkromných rúk. Takisto problematika posudzovania príchodu investorov a zabezpečovania exportu. A nie je čudo, že takéto materiály potom sa dostávajú cez vládu a my ich tu dostávame do parlamentu, keď tieto dokumenty odobruje napríklad pani Maternová, osobitná poradkyňa pána Mikloša so svoíim tradičným platom 730 tis. Sk mesačne, čo predstavuje 8,7 mil. korún ročne pre túto svojráznu poradkyňu podpredsedu vlády. Od podpredsedu vlády sme si vypočuli, že to nie je hradené z finančných prostriedkov štátneho rozpočtu, ale z prostriedkov európskych štruktúr pre Slovenskú republiku. No tak to je rovnaké ukradnutie, ako keby to bolo zo štátneho rozpočtu. Dámy a páni, z plejády štátnych fondov, ktoré navrhuje predložený zákon zrušiť, pán poslanec Peter Baco sa veľmi podrobne zaoberal problematikou fondov, ktoré sa týkajú rezortu pôdohospodárstva. Dovoľte mi, aby som sa zameral predovšetkým na tie fondy, ktoré sa týkajú rezortu, za ktorý som bol kedysi zodpovedný, a to bola doprava, spoje a verejné práce. Štátne fondy boli zriadené preto, lebo ministerstvá ako ústredné orgány  štátnej správy sa neukázali ako schopní a osvedčení podnikatelia v tomto smere, ktorí by boli schopní zabezpečovať pružne, operatívne a efektívne práve tie činnosti, ktoré boli potom prenesené na fondy. To je veľmi jednoduché, pretože investičný proces nie je proces, ktorý je ohraničený na jeden kalendárny rok. Je to proces, ktorý je dlhodobý a na to, aby bolo známe, čo treba vo veľkom meradle stavať o tri roky, musí byť známe už dva roky predtým.  Kto tento fakt nie je ochotný vnímať, tak iba dokumentuje tým, že o investičnom procese nevie nič, a pokiaľ nič o ňom nevie, tak ale nech do neho nehovorí. Nech do neho nezasahuje a nech nedeštruuje jeho chod takýmito krokmi, akými sme teraz svedkom. Výstavba pozemných komunikácií tak, ako prebiehala do roku 1992, sa ukázala ako nie schodná, pretože v roku 1992, keď som rokoval s Európskou investičnou banku, Európskou bankou pre obnovu a rozvoj, tak všetky tieto rokovania narážali na jeden obrovský problém, na ťažkopádny mechanizmus v rámci ministerstva financií, pretože investičné úvery, ktoré bolo možné získať, bolo možné ich ale potvrdiť štátnymi garanciami a spoluúčasťou vlády určitou čiastkou finančných prostriedkov. Takéto  finančné prostriedky v bežnom kalendárnom roku nikdy obsiahnuté neboli preto, lebo vláda dva roky vopred alebo rok vopred nemala ani tušenie, že taká požiadavka sa vyskytne. Navyše schvaľovací proces na štátne garancie trval nezriedka tak dlho, že ponuky zo strany investičných organizácií  spoza hraníc už strácali na trpezlivosti. Ďalej pôžičky poskytované na investičnú výstavbu nebolo mysliteľné, aby boli prelievané do rozpočtových kapitol jednotlivých ministerstiev, pretože takýmto spôsobom sa úvery pre investičné počiny neposkytujú. Niet takého investičného domu, ktorý by poskytol na výstavbu elektrárne finančné prostriedky ministerstva hospodárstva, ktoré sa nachádza v rámci  rozpočtovej svojej kapitoly v rámci štátneho rozpočtu. To sú kroky, ktoré sú nemysliteľné  a ktoré jednoducho neexistujú. Z takýchto dôvodov preto boli navrhnuté zo strany novoriadeného rezortu predovšetkým Štátny fond pozemných komunikácií,  Štátny cestný fond a potom o niečo neskôr Štátny fond bytovej výstavby. Kým Štátny cestný fond bol fond, ktorý zastrešoval jednak istý príjem zo štátneho rozpočtu formou odvodu  daní z pridanej hodnoty, tak do neho mali plynúť aj finančné prostriedky z úverov, pretože nie je mysliteľné, aby hospodárske zmluvy  s podnikmi boli viazané na koniec kalendárneho roku a 1. januára nebolo známe, čo tie firmy môžu stavať, aké investičné celky je možné pripravovať, akým smerom vlastne celý vývoj smerovať. Je nezmyslom, ak pani ministerka tu uvádzala, že o týchto rozvojových koncepciách má rozhodovať parlament a má sa tu o tom hlasovať v poslaneckom zbore. V zásade je to možné, ale potom aj s tým rizikom, že namiesto diaľničnej prípojky sa buduje nejaká komunikácia ako k súkromnému hotelu. Aj to sme tu už v parlamente zažili. Ak si položíme otázku, či otázka Štátneho cestného fondu je nejaké nóvum Mečiarovej vlády, alebo či je to čosi také, čo neexistuje nikde na svete, tak aj na jedno, aj na druhé je možné odpovedať veľmi jednoducho. Nie je to žiadne nóvum a nie je to žiadny výmysel Mečiarovej vlády. Štátny cestný fond pod trošku iným názvom fungoval za celé obdobie prvej republiky. Takisto fond pre verejné práce, ktorý zahrnoval aj komunikácie, štátne cesty a železničné trate, existoval aj za slovenského štátu v rokoch 1939  -  1945. A takisto napodiv  existoval aj po druhej svetovej vojne aj v podmienkach ľudovej demokracie a po roku 1948, keď krátko nato bol zrušený v rámci centralizovaného plánovania a rozhodovania o každej korune nie cez ministerstvo financií,  cez Štátnu plánovaciu komisiu. Ak toto má byť trend rozvoja tohto štátu v oblasti investičnej politiky, aby všetky investičné počiny zasa išli cez jednu centrálu, to je jedno, či sa to nazýva ministerstvom financií pod správou ministerky financií, alebo Štátna plánovacia komisia, alebo Slovenská plánovacia komisia, alebo ak chcete gosplan, tak to je návrat k centralizovanému rozhodovaniu na najbyrokratickejšej forme, ktorá dokumentovala svoju neúspešnosť za prakticky 40 rokov. Dámy a páni, Štátny fond na účely pozemných komunikácií má nezastupiteľnú pozíciu pri príprave, v predinvestičnej príprave. Predinvestičná príprava veľkých investičných celkov sa časovo rozvrhuje na minimálne dva roky. Minimálne dva roky vopred treba vedieť zásadnú koncepciu štátu, zásadnú koncepciu daného rezortu a zásadnú koncepciu aj finančnej pozície. Tu nie je možné, aby sa to menilo každý rok, tak ako to robí súčasná vláda. Čiže ak v roku 2001 sa čosi rozhoduje, tak koncovka tohto biča bude plieskať o dva roky. Ak sa Štátny cestný fond zruší, tak príprava investícií prakticky na ďalšie dva, tri roky, keď nebude existovať žiadny. Príprava výstavby diaľnic neexistuje ani za súčasnej vlády, ale to nie je v dôsledku Štátneho cestného fondu, ale chorej politiky vládnej koncepcie. Moja otázka ďalej znie na poslancov, či im je známe, akým spôsobom budú financované veľké územné celky, v takých proble-matikách, ktoré sa týkajú evidentne týchto dvoch fondov. Akým spôsobom sa budú financovať štátne cesty II. triedy a III. triedy, ktoré prechádzajú finančne, organizačne, investične údržbou, projektovou prípravou, ba ešte aj sčítaním dopravy na veľké územné celky. Z akých prostriedkov? Z finančných prostriedkov veľkých územných celkov? Tie sú aké? Ak sa zruší Štátny cestný fond, tak vlastne stratí sa akákoľvek páka, aby prednostovia a šéfovia veľkých územných celkov vlastne mohli uvažovať, čo v danom kalendárnom roku môžu a musia robiť. Neobstojí hypotéza, že v dostačujúcej miere to môže byť sanované návrhom štátneho rozpočtu. Ani  zďaleka nie. Veď sme na prahu novembra a my sme štátny rozpočet ešte nezačali ani prerokúvať. Tak o čom sa bavíme? O tomto čase predsa už dávno by museli byť uzavreté všetky hospodárske zmluvy na investičné počiny v budúcom kalendárnom roku a kto ich bude uzatvárať, keď nikto nemá zatiaľ potvrdené ani približné predstavy toho, s akými finančnými prostriedkami sa bude môcť disponovať. Takže, dámy a páni, tu nejde len o zánik týchto fondov  - Štátneho cestného fondu a fondu bytovej výstavby, tu ide o zásadný princíp transformácie kompetencií na nižšiu úroveň, pretože nižšej úrovni sa kompetencia nedeklaruje a nepridáva a z vyššej úrovne sa toto ruší. Čiže ostáva vákuum. Hovoriť o rušení Štátneho fondu bytovej výstavby pod hlavičkou, že fondy majú mať charakter bankových inštitúcií a vykonávajú bankové operácie, je predsa nezmyslom. Štátny fond bytovej výstavby je fond cyklicky návratný. Tam sa peniaze nerozdávajú, tam sa peniaze požičiavajú. Akým spôsobom sa budú požičiavať. To bude ministerstvo výstavby, verejných prác a regionálneho rozvoja gestorom poskytovania pôžičiek  a zase splátky budú plynúť do štátneho rozpočtu? Alebo inou formou? Argumentuje sa pri rušení týchto štátnych fondov, že novou navrhovanou formou bude zavedený väčší  poriadok vo financiách a zamedzí sa možnej korupcii a neporiadkom v týchto smeroch. Neporiadok a poriadok vo finančných operáciách sa dá zariadiť pri jestvujúcom chode a netreba k tomu nič rušiť. Práve naopak. Sú viac ako evidentné preukazy, že najväčším zdrojom neporiadku a korupcie v tomto smere je samotná vláda. Odzneli tu už komentáre na túto problematiku či už na úrovni priamo Kancelárie Úradu vlády Slovenskej republiky, kde sa veľmi čudným spôsobom gazdovalo a hospodárilo s prostriedkami, ktoré nám prichádzajú z Európskej únie a vďaka čomu náš štát sa ocitol v kategórii štátov disponujúcich malou dôveryhodnosťou v tejto sfére. To je vec vlády, ktorá v tomto smere nespravila nič. Problematika rezortných ministerstiev je problematikou kompe-tencie a férového postupu pri finančných záujmoch tohto štátu? Uvediem iba jeden dokument v súčasnosti veľmi čerstvý, ktorý dokumentuje, že tomu tak vôbec nie je. Táto vláda predsa predáva v súčasnosti Investičnú a rozvojovú banku. Údajne v rámci privatizácie. Nie je to privatizácia je to predaj, predaj maďarskému subjektu. Predaj maďarskému subjektu v plnom rozsahu, v rozsahu 92,55 % akcií, to znamená, že je absolútna majorita nového maďarského vlastníka. Tento fantastický obchod sa realizuje za 700 mil. Sk. Za Investičnú a rozvojovú banku slovenská vláda  alebo Fond národného majetku inkasuje 700 mil. korún. Inkasuje ich? Vôbec nie. Prečo? Lebo z iného vrecka Fond národného majetku poukazuje Investičnej  a rozvojovej banke 259 miliónov za kompenzácie daňových nedoplatkov. Čiže už prínos do štátnej pokladne alebo vôbec do zdrojov tohto štátu už nie je 700 ale 700  mínus 259. Aj to je výsledná cifra? Ani to nie. Z kúpnej ceny sa 250 mil. korún ďalej prevádza na viazaný účet spravovaný Investičnou a rozvojovou bankou, teda tou bankou, ktorú predávame a tento účet bude slúžiť na úhradu záväzkov banky z budúcich prehratých súdnych sporov a spojených nákladov. Podškrtnuté, zrátané, Investičná  a rozvojová banka sa predáva keš za 191 miliónov.  Vážení páni poslanci,  190 miliónov nemá trhovú hodnotu ani len tá budova na rohu ulice bývalej Grösslingovej a Štúrovej.  Tá budova má cenu minimálne trištvrte miliardy a banka sa predáva za 191 miliónov. Tak kto mi tu chce rozprávať, že táto vláda, jej orgány, jej rezortné ministerstvá budú lepšími hospodármi, ako sú investičné fondy. Ja by som prosil, keby KDH si vydiskutovalo niektoré veci prípadne von. Pán predsedajúci, prosím vás, veľmi ma to ruší.