Mezenská, Helena, poslankyňa NR SR (2014-06-26):
Vážená pani predsedajúca, vážení prítomní poslanci, dovoľte mi hneď v úvode vám poďakovať za to, že som nemohla dobehnúť tú rozpravu dopoludnia, pretože spolu s tým, ako vyšiel čas na moje vystúpenie, sme odchádzali na rokovanie so zástupcami slovenských elektrární, kde sa práve mala rozobrať otázka možno aj budúcej predpokladanej, predpokladaného predaja podielu súkromného akcionára v tejto spoločnosti. Takže vám chcem veľmi pekne poďakovať za to, že ste oddialili túto moju možnosť vystúpiť. A teraz mi dovoľte v tejto zlúčenej rozprave, ktorá sa týka vyhodnotenia členstva Slovenska v Európskej únii aj zahraničnopolitickej orientácie, vyjadriť sa k niektorým otázkam vlastným postojom z perspektívy a vyhodnocujúc to z hľadiska postojov a poznania bežných obyčajných ľudí. K právu na takéto vystúpenie a na uvedenie takéhoto postoja ma v podstate legitimizuje moje členstvo alebo zastúpenie práve v hnutí Obyčajných ľudí, kde sa snažíme k mnohým otázkam vnútropolitického vývoja, zahraničnopolitického vývoja dávať svoje hľadisko, aspoň ja sa teda usilujem dávať svoje hľadiská z pohľadu reálneho života, reálnych dopadov na život bežných občanov. A tak si dovolím v mojom vystúpení predniesť niekoľko pripomienok alebo postojov, ktoré hneď na začiatku, a v úvode to takto vyjadrím, nebudú takým veľkodušným, veľkolepou, veľkodušnou, veľkolepou oslavou, glorifikáciou nášho členstva v Európskej únii, ale skôr budú mať kritický podtón. Z pohľadu vyhodnocovania rôznych ukazovateľov a boli tu spomenuté rôzne ideologické pohľady, hodnotové pohľady, konfrontovali sme si tuná na tejto pôde aj pojmy alebo také hodnoty, ako sloboda, suverenita, bezpečnosť, kde som sa ja snažila v krátkych faktických pripomienkach počas rozpravy alebo diskusných príspevkov iných kolegov poukázať na to, ako vnímajú mnohí občania možnú slobodu pohybu v rámci krajín Európskej únie, občania, ktorí žijú z nízkych príjmov, ktoré ich vlastne v tejto slobode pohybu nejakým spôsobom ohraničujú. Chcem k tomu povedať to, že vlastne základným takým leitmotívom alebo cieľom, zmyslom vstupu Slovenska do Európskej únie, tak ako si to ja pamätám ešte pred tými desiatimi rokmi, bola snaha a aj takto vedená kampaň v zmysle zabezpečenia a dosiahnutia vyrovnania kompenzácie rozdielov medzi jednotlivými regiónmi v rámci Európskej únie, ale týkalo sa to aj záväzkov a dosahovania cieľov harmonizácie sociálno-ekonomickej rovnosti v rámci regiónov, v rámci našej krajiny medzi jednotlivými regiónmi. Z tohto pohľadu mi nedá, aby som naozaj v snahe o také úplne zhodnotenie, komplexný obraz o význame nášho členstva v Európskej únii neprezentovala svoj postoj, že ja zásadný rozdiel medzi tým, ako sa rozvíjali povedzme západoslovenské regióny Slovenska, ako sa vyvíjajú, rozvíjajú východoslovenské regióny Slovenskej republiky, ja v tomto zásadný rozdiel v posune, čo sa týka sociálno-ekonomických hľadísk, naozaj nevidím. Tento rozdiel nevidím ale ani v životnej úrovni občanov našej krajiny, povedzme to, aj v ich kúpnej sile. Ak som si pozrela štatistiku a urobila takú komparáciu skladby, ale aj výšky minimálnych miezd v jednotlivých krajinách, jednoznačne sa nám nepodarilo priblížiť úrovni, ktorá je dosiahnutá, čo sa týka minimálnych miezd v povedzme, poviem to tak metaforicky, v starých členských krajinách. Pokiaľ v takých krajinách, ako je Írsko, Nemecko, Rakúsko, Francúzsko, Holandsko a ďalšie, je táto minimálna mzda bežných ľudí nad úrovňou 1 000 eur, 1 200 eur, až do 1 600 eur, u nás, žiaľbohu, táto minimálna mzda je niekoľkonásobne nižšia. Mnohí občania z reálneho života v kontakte so mnou, a verím, že nielen so mnou, ale aj s ďalšími poslancami predovšetkým zo stredoslovenského a východoslovenského regiónu, poukazujú veľmi často na to, akým sú skresľované, akým spôsobom sú skresľované objektívne informácie o ich životnej úrovni. Poukazujú na to, že naozaj mzdy sú oproti iným krajinám, európskym krajinám ďaleko nižšie. Pritom samozrejme, že tie náklady na základné životné potreby sú s krajinami Európskej únie s vyššími príjmami skoro porovnateľné. O takejto disproporcii svedčí aj ďalší ukazovateľ, ktorý chcem dať pri hodnotení nášho členstva do pozornosti, je konštatovanie ekonómov, erudovaných ekonómov, ktorí upozorňujú na to, že napriek tomu, že sme krajinou s najvyšším rastom produktivity práce, na tempe rastu miezd sa to nijakým spôsobom neodzrkadľuje. Sú to veľmi vážne upozornenia a signály, ktoré by mali byť preberané aj na pôde parlamentu a ktorým by mala byť venovaná dostatočná pozornosť, pretože ak k týmto nízkym príjmom, cez ktoré majú právo občania merať význam nielen vnútropolitickej, ale aj zahranično-politickej orientácie, pridružíme ešte aj zvyšované daňové zaťaženie, zvyšované odvody a poplatky, naozaj ja sa vôbec nečudujem a v tomto smere som veľmi empatická a súladná s postojom mnohých ľudí, ktorí sa nemali záujem ani vnútornú motiváciu zúčastniť európskych volieb. Ja za seba viem vyhodnotiť, že čo sa týka naplnenia toho základného cieľa, tej základnej misie odstraňovania sociálno-ekonomických disparít medzi regiónmi Európskej únie, ale aj v rámci regiónov našej krajiny, voči tomu naplneniu cieľa ja nemôžem byť iná ako kritická. Naozaj za desať rokov my si už môžeme dovoliť hodnotiť. Sme oprávnení hodnotiť, nakoľko sa naplnili ciele integrácie a nakoľko je pre nás konkrétne prínosná naša integračná snaha, naše integračné snaženie. Z pohľadu naplnenia tohto zásadného cieľa ja si dovolím povedať, nedošlo k žiadnemu výraznému posunu. Ba práve naopak, sledujúc rozvoj alebo teda život jednotlivých menších miest, obcí, dedín, môžem povedať, že čelia výraznej stagnácii, výraznému regresu. A priznávam sa, že veľmi ťažko znášam to, akým spôsobom sa plytvá potenciálom nielen vidieka, ale aj prírodným potenciálom, potenciálom ľudským ako takým. Nedá mi, aby som pri tejto príležitosti nespomenula aj to, že výrazné rezervy vnímam pri zastupovaní našich hospodárskych a ekonomických, sociálnych záujmov našej reprezentácie, našich europoslancov alebo vyšších európskych úradníkov v tom, že odkedy sme vstúpili do Európskej únie, je evidentné, že sa podarilo zahraničným akcionárom vstúpiť dominanciou na naše trhy. Mám predovšetkým samozrejme na mysli strategické trhy, energetické odvetvia, kde už aj v priebehu toho, ako som vystupovala k rôznym návrhom zákonov, ktoré sa týkali privatizačných snáh, vidím enormné úsilie vyvíjané zo strany západných alebo zahraničných investorov o ovládnutie našich energetických trhov. Nedá sa toto prehliadnuť hlavne teraz, keď aktuálne, ako sme mali možnosť vidieť na rokovaní so zástupcami Slovenských elektrární Enelu, pokiaľ vidia, že je tu snaha udržiavať ceny tak, aby boli pre spotrebiteľov prijateľné, pokiaľ je tu snaha zo strany štátu uplatniť si v rámci dividendovej politiky svoj podiel na takto získaných príjmoch do štátneho rozpočtu, nedá sa nevidieť snahy týchto zahraničných akcionárov, ktoré si zabezpečili majoritu a dominanciu na našom trhu, z týchto podnikov ustúpiť. Ja si vôbec nemyslím, že môžeme Slovensko za tohto stavu, ako je ovládnutý energetický trh, ako sme potravinovo závislí, predtým krajina, ktorá bola potravinovo sebestačná, ja si vôbec nemôžem dovoliť povedať, a to ma veľmi mrzí, že Slovensko je slobodným, nezávislým, suverénnym štátom. Čo je väčším dôkazom pre tú-ktorú krajinu, že je slobodná, suverénna, že je plnohodnotným partnerom, rovnocenným partnerom v akýchkoľvek integračných zväzkoch a zoskupeniach, ak nie je energeticky, surovinovo a potravinovo závislá? A v tomto smere, v týchto dvoch pilierových častiach ja vidím, že Slovensko sa, samozrejme, nieže len dopredu nepohlo, ale práve naopak, vidím opačný trend. Slovensko sa v diapazóne desiatich rokov, ktoré dnes hodnotíme, stalo čoraz viac závislé. Iní, radikálnejšie orientovaní ľudia, ktorí otvorene prezentujú svoje názory, dokonca tvrdia, že Slovensko sa stalo jednou z kolónií silných európskych štátov. Mnohé podnety, ktoré som tu aj ja predniesla, naozaj svedčia o tom, že sme  občanmi, rukojemníkmi, vazalmi vo vlastnom štáte. Nemáme možnosť rozhodovať o tom, ako sa budeme správať, akú víziu nastavíme v energetickej politike, v potravinovej politike, v poľnohospodárskej politike, v hospodárskej politike. Nie sme slobodní ani v tom, ako rozhodovať vlastne o financiách, disponibilných zdrojoch. Samozrejme nedá sa obísť ani to, čo tu kriticky predniesli aj mnohí iní kolegovia, a včera to, vlastne k tomuto sa vyjadril samotný premiér, kde poukázal na to, kriticky poukázal na to, že objem peňazí štrukturálnych fondov, európskych fondov je stále otázny a s veľkými problémami sa vyjednávajú práve potrebné objemy európskych podporných prostriedkov pre rozvoj hospodárstva. Ďalším takýmto dôkazom, že to s naším integračným úsilím a vôbec s významom integrácie nevyzerá dobre, je práve oblasť poľnohospodárstva. A ja si dovolím siahnuť práve do správy, ktorá nám bola predložená, budem aj z nej citovať. Je tu uvedené, že „úroveň podpory členských štátov, ktoré vstúpili do Európskej únie po roku 2004 vrátane Slovenska, je stále nižšia ako v členských krajinách, ktoré vstúpili do EÚ skôr. A slovenskí poľnohospodári sú tak vystavení oveľa väčšiemu tlaku a konkurencii z dôvodu spoločného trhu s poľnohospodárskymi produktami a potravinami. V rámci rozvoja vidieka bolo snahou Slovenskej republiky prispieť k zvýšeniu konkurencieschopnosti poľnohospodárstva, potravinárstva a lesného hospodárstva, k zlepšeniu stavu životného prostredia a krajiny, k skvalitneniu života vo vidieckych oblastiach a diverzifikácii vidieckeho hospodárstva“. Toto vo formálnej úrovni, v úrovni reči naozaj znie, že teda snaha bola vyvinutá. Ale ak som si pozrela konkrétne čísla, ako to vyzerá s podporou v eurách na jeden hektár poľnohospodársky využívanej pôdy, tak ma, priznám sa, napriek tomu, že nie som členkou pôdohospodárskeho výboru, veľmi zarazila tá komparácia, koľko prostriedkov je venovaných na podporu poľnohospodárov na jeden hektár v Malte vo výške 1364 eur, povedzme Slovinsko, to má podporu nastavenú na 498 eur a Slovensko sa nachádza na chvoste v rebríčku európskych krajín a to je s podporou 252 eur na jeden hektár. Ja naozaj neviem, pán minister, už keď mám príležitosť, že ste aj tuná, včera kolegovia nemali túto možnosť osloviť priamo ministra, čo nás brzdí? Čo našu reprezentáciu v zahraničí brzdí uplatniť oprávnené nároky našich súkromných roľníkov, malých agrárnikov, poľnohospodárov v tom, aby táto podpora pre poľnohospodárov a tým aj pre rozvoj vidieka, ktorý nevyhnutne potrebuje oživenie, čo nás brzdí v tom, aby sme tieto nároky ako plnohodnotní a rovnocenní členovia Európskej únie presadili? V tomto smere, ak hodnotíme desať rokov členstva v Únii, a nie je to tak dávno, čo sme zvolili nových zástupcov našej krajiny v Európskom parlamente, touto formou vyzývam všetkých, ktorí chodia na rokovania, aby sa zastali našich oprávnených nárokov na rozvoj poľnohospodárstva, tým aj hospodárstva, na oživenie vidieka. Je to veľmi dôležité, lebo sami dobre viete, že rozvoj poľnohospodárstva, rozvoj vidieka súvisí s ďalšími veľmi významnými pozitívnymi dopadmi, akými sú rozvoj agroturistiky, produkcia vlastných potravín. Viete dobre, že Slovensko malo tradíciu a je tu ten potenciál na to, aby sme my dokázali produkovať zdravé, bezpečné a kvalitné potraviny. Mnohí ľudia sa mi naozaj sťažujú, že ak by mali možnosť nakupovať na vidieku povedzme z voľného dvora – ako sa to? –, predaj, voľného predaja z dvora, tak by to preferovali oproti tomu, ako majú teraz možnosť, v podstate mestské obyvateľstvo, nakupovať len v supermarketoch. Takže ja som presvedčená o tom, že integrovanou snahou a snažením, kde sa budeme zastávať našich oprávnených nárokov a zrovnoprávnenia našich poľnohospodárov v Bruseli, v Európskej únii, môžeme dosiahnuť ďaleko vyššiu podporu. Máme na ňu právo, obzvlášť ak teda mnohí tuná tvrdíte, že sme suverénni, rovnocenní a plnohodnotní partneri v Únii. Chceme to cítiť nielen cez rovinu rečí a nejakých prísľubov, prípadne takýchto hodnotiacich správ, ale bolo by dobré, ak by to reálne v praxi aj tí poľnohospodári cítili. Dotknem sa aj nedostatkov a takej disproporcie, možno až diskriminácie našich občanov v porovnaní s európskymi občanmi z tých starých členských krajín na pracovnom trhu. Mnohí poukazujú na to, že v zamestnaní v nadnárodných korporáciách alebo v nadnárodných spoločnostiach pracujú v podmienkach, ktoré sú na hrane nielenže porušovania ich pracovných práv, ale dokonca aj ľudských práv. Kolegyňa, ktorá niekedy vystupovala k tomu, aké sťažnosti pri agende mobbingu zbiera, by sa vedela k tomu podrobnejšie vyjadriť. Mnohí pracovníci práve z týchto priemyselných parkov poukazujú na to, že za prácu, ktorú vykonávajú tí istí pracovníci v iných krajinách v Nemecku, Rakúsku, sú ďaleko lepšie platení. A ja neviem, kto má na starosti túto pracovnoprávnu agendu spomedzi zástupcov a reprezentantov v Bruseli, ale ak mám túto možnosť, tak okrem apelu na zrovnoprávnenie podmienok v prideľovaných dotáciách pre poľnohospodárov sa zastávam a snažím vyzvať všetkých dotknutých a kompetentných, aby sa zastali v Bruseli politiky zlepšenia pracovných podmienok našich občanov. Obzvlášť v priemyselných parkoch. Nie je to žiadne tajomstvo. Všetci, ako tu sedíme, verím tomu, že máte o tom vedomosť, máte s týmto skúsenosti. Verím, že aj na vás sa občania v kontakte s vami obracajú a poukazujú na to, že za rovnako vykonanú prácu v tej istej spoločnosti len preto, že ju vykonávajú na Slovensku, sú niekoľkonásobne menej zaplatení. A ak teda naozaj to myslíme so zrovnoprávňovaním a vyvažovaním rozdielov v kontexte celého európskeho regiónu vážne, dajme to do poriadku. Toto nie je nová skutočnosť. Toto tu pretrváva niekoľko rokov. Rovnako pri tom, ako tu odzneli rôzne pripomienky a názory k možnostiam využívania eurofondov, tiež by som chcela poukázať na to, aby sa naša reprezentácia v Bruseli postavila zodpovedne a účinne k efektívnej ochrane čo najplynulejšieho a najmenej byrokratického využívania eurofondov. Ja osobne mám skúsenosť s implementáciou európskeho projektu. Projektu, ktorý vlastne mal spĺňať všetky štandardy používania a využívania európskych podporných prostriedkov, a viem naozaj aj z tohto miesta zodpovedne prehlásiť, že implementácia, realizácia projektu podporeného z európskych zdrojov je veľmi komplikovaná, zbyrokratizovaná, ťažkopádna. Takže ak naozaj je tu snaha podporiť regióny v rámci eurofondovej politiky, naozaj sa hlásim spolu s ďalšími k tomu, aby sa zľahčili, zmäkčili pravidlá, lebo v mnohých prípadoch naozaj boli zbytočné, zbytočne preadministrované a formalizácia celého prístupu a realizácie projektu v mnohých prípadoch išla na úkor vecnej podstaty realizovaného diela alebo projektu. Ja si myslím, že v rámci tohto môjho vystúpenia sa mi podarilo zhrnúť všetky tie podstatné veci, že som teda na nič nezabudla. Verím, že aj táto rozprava, tento môj diskusný príspevok prispeje k tomu, že naozaj budeme prejavovať, či už z národnej úrovne alebo z úrovne práce a zastupovania európskych poslancov, maximálne úsilie na to, aby sa naši občania necítili byť občanmi druhej alebo tretej kategórie, Európanmi druhej, tretej kategórie, lebo, poznajúc reálne podmienky a reálne skutočné dopady, sociálno-ekonomické dopady na životy ľudí, ja sa s týmto plne stotožňujem. Naozaj Slovensko je niekde v druhej, tretej kategórii europanstva. Verím, že teda sa v tomto smere udejú konkrétne kroky, ktoré nás presvedčia o zmysluplnosti členstva v Európskej únii, a potom naozaj som presvedčená o tom, že aj k voľbám budú pristupovať občania ďaleko vážnejšie a budú v týchto voľbách aktívnejšie zapojení. Nech je pre nás tá nízka volebná účasť signálom, že to, čo doteraz sa podarilo cestou členstva Slovenskej republiky v Európskej únii dosiahnuť a vybaviť väčšinovému obyvateľstvu, väčšine obyčajných, bežných ľudí až tak veľa nehovorí. Nie je to pre nich uchopiteľná konkrétna agenda, ktorej by mohli do budúcna venovať nejakú pozornosť a v ktorej by mohli vidieť svetlé vyhliadky na zlepšenie ich života, na zlepšenie ich životnej úrovne. Ďakujem pekne.