Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-10-29):
No ďakujem veľmi pekne. Tak vidíte a to je presne to, že takáto vec by mala byť spojená s určitou dôstojnosťou a že je to tak veľká vec, ani spravodajca tu nie je. Naozaj tu sme si mali dať na to pozor, že to neni akože stretnúť sa na boarde, že či rožky zlacnejú teraz alebo až od budúceho týždňa, že to by proste sme mali dať tomu tú váhu. Malo by to mať určitú štábnu kultúru a vtedy to aj pocitovo sa nadstavíme, že robíme niečo, čo poznamenáva, ste sa, aj spoločnosť, a že teda ľudia by to mali vnímať, že to je niečo, čo si zaslúži pozornosť. No nech sa na mňa nikto nehnevá, ale tento proces má ďaleko od dôstojnosti, avšak koniec koncov, to tu je úplne bežným javom. Ja, ak dovolíte, chcem povedať toho, budem sa snažiť byť čo najkratší, ale ak niekto v sebe našiel tú ambíciu, že chce boriť sochy a vymieňať obrazy, historicky doporučujem hociktorú, ja neviem, kde sa začína prvý rok učiť dejepis, pán Čaplovič vie, ale tú prvú učebnicu stačí zobrať a ponaučenie z toho plynie také, že keď to chcete robiť, musíte vyhrať vojnu alebo aspoň nejakú revolúciu, alebo aspoň nejakú bitku. Vtedy vás to oprávňuje aj v tej eufórii, alebo aj v tom dobyvateľskom nadšení, alebo aj niekedy v zlobe vymeniť sochu, vymeniť nejaký ten obraz. Vtedy ľudia možno pozerajú, kde budú spať, a nepozerajú sa, aké obrazy, kde visia. Ono je to historicky naozaj tak, s tým nič neurobíte. Hej, že v časoch pokoja, v časoch mieru meniť obrazy, meniť sochy je, je naozaj náročná úloha, a pokiaľ by sme teda v sebe našli tú ambíciu, tak by to malo byť spojené s určitými rituálmi. Tak to poviem, že s niečím by to malo byť spojené, aby to na konci nedopadlo tak nedôstojne, jak podľa mňa je to čiastočne dôstojné teraz. Ja som si pozeral tú, myslím, že 241 sa volá ten zákon z ’93., som sa dopracoval teraz narýchlo po 2002, že aké zmeny sa kde dostávali. Napríklad mňa zarazilo aj to, že v čase vlády terajšej opozície boli súčasne doručené dva návrhy s rovnakou zmenou v rámci dvoch poslaneckých skupín. To znamená, to predložil aj pán Kaník a zhodou náhod aj pán Dostál, myslím, s pánom Osuským a ešte s niekým. Čiže viete, prepáčte, ale to má od dôstojnosti, to je na hony vzdialené od dôstojnosti. Čiže v čase vlády predložili v rovnaký deň poslanci tej istej skupiny rovnaký návrh zákona a ešte im ani neprešiel. Že nič v zlom, ubližujete tomu sviatku. Ubližujete tomu sviatku, že. Ja viem, že sa to nedá urobiť, ale možno by stálo za to urobiť niečo také, že 241 by sa mala meniť len na mimoriadnej schôdzi, zjednodušene povedané, lebo mimoriadnu schôdzu môžete zvolať vtedy, keď sa podpíše 30 poslancov. Chápete, že by to nabralo určitú legitimitu ten návrh, lebo keď už 30 poslancov sa pod niečo podpíše, má to určitú výpovednú hodnotu. Lebo nič v zlom, ja nechcem proste preexponovať, ale teoreticky, však koniec koncov všelikto sa sem môže dostať do parlamentu aj po ďalších voľbách a si niekto zmyslí, že dátum jeho narodenia by mohol byť prípadne pamätným dňom, a aj sa tu postaví a povie prečo. A možno dva dni budeme o tom rozprávať a legitímne to môže dať. On dokonca bude na tom presvedčení, že to je aj vecne v poriadku, a to nehovorím, však toto je extrém, ale nehovorím, že niekto však môže prísť s hlbokým a v dobrej viere s presvedčením, že to je ten sviatok, kedy treba, a nemá zabezpečenú tú legitimitu, proste toho predloženia a potom to dehonestuje ten samotný aj sviatok, vytvára určitú toxicitu v spoločnosti, otvára naše dná duší, hej, potom vždycky tak to rozkalí, viete, tu všeličo zaznie. Ja som si zbežne pozeral tú diskusiu, keď sa o tom rozprávalo, v ten pamätný deň, keď sa to vracalo ako pamätný deň, hej, a tam boli esá typu pán Cuper a neviem čo. Viete, že to naozaj, to sú potom ťažké veci, potom sa rany hoja alebo z tých rán, kto čo povedal, sa lížeme pol roka. Hej, že kým sa vylížeme z toho, kto ako čo-to myslel a prečo to hovorí, že naozaj by to podľa mňa potrebovalo určitú postupnosť, či už štábnu kultúru, že kedy sa 241 bude meniť. Hej, že aké by mali byť splnené predpoklady. K samotnému sviatku dovoľte uviesť, podľa mňa bol hrubo a necitlivo vyradený. Ja už presne tú genézu neviem, že kedy bol, ale hrubo a necitlivo bol vyradený zo štátnych sviatkov aj z pamätných dní. Myslím, v ’99. sa prijal naspäť ako pamätný deň, čím sa urobilo zadosť, hej. To je moje hlboké presvedčenie. Urobilo sa zadosť. Chvalabohu za to, že je tam. Nikto nespochybňuje, ani ja, pol sekundy, preto by som bol rád a vyprosujem si, aby tu niekto sploštil, že ja som tu proti tomu, hej, alebo niečo že namietam. Nie, práve naopak. Je to úplne v poriadku, že je to tam, len, len existujúci stav predstavuje aj určité rozpoloženie aj, aj síl, aj, aj... a povedzme si pravdu, ale aj našich možností, vážení kolegovia. My máme 5 štátnych sviatkov. Tu to mám niekde, počkajte, 5 štátnych sviatkov, 10 dní pracovného pokoja, 17 pamätných dní. To je dosť. Naozaj už keď si každý dal ten svoj, hej, a to nehovorím, ešte tých dní pracovného pokoja sú tam ešte nedele. Hej, a ja vám poviem, jak to funguje. Vy, keď je pamätný deň, vlastne ten deň pokoja vyjde na štvrtok, tak vám garantujem, že už v stredu vypínate. Už sa mentálne v stredu vypína, lebo keď je to vo štvrtok, to znamená, automaticky beriete dovolenku v piatok a ste vypnutý. Proste ja si dovolím tvrdiť, že nadlho, nadlho je dosť, ako keď už by sme, opustím, ja nechcem sa vnárať do vôd a tu polemizovať s niekým a dať sa do diskusie, že ktorý sviatok je dôležitejší, alebo nie. Už by som možno vyakcentoval ten prvok tej, by som povedal, národohospodárskej zodpovednosti. Hej. Už teraz, ako to je, momentálne je to na hrane, resp. za hranou. Hej. Na hrane, ak nie za hranou, že s tým, proste ako to je. Určitým spôsobom aj – však koniec koncov to tak bolo, hej, ale svojím spôsobom to nešťastne vyšlo, že 29. augusta slávime SNP, máme deň pracovného pokoja a rovnako aj 1. 9. máme Deň ústavy, máme deň pracovného pokoja. Sú to 4 dni. Častokrát to v praxi znamená, že týždeň vypneme. Proste na týždeň, lebo ak to vyjde tak, že jeden sviatok vyjde štvrtok a potom pondelok, resp. keď je to utorok, nechcem tu tie kombinácie robiť. Tie kombinácie môžu vzniknúť rôzne. Mentálne to ale znamená ranu pre ekonomiku typu „týždeň vypneme“. Volkswagen musí vypnúť pásy pomaly na týždeň. Školy deti pošlú domov pre istotu, však načo, pošlú ich, však vtedy sa do školy nechodí. Ešte možno to je niekde, ešte keby sme len ten hospodársky prvok v tomto akcentovali, že to je už fakt, že na hrane, za hranou, už je to, ale proste je to tak. A teraz skúsme namodelovať tú situáciu, keby trebárs sa to zmenilo v tom, že 1. 9. už teda nebude dňom pracovného pokoja, to znamená, by sa išlo do práce, ale zase sa ide do školy, tak či tak by sa išlo do školy, čiže tí rodičia by si možno, jak, koho pošlú, babku, no tí, čo majú babku, pošlú babku, pošlú babku a poväčšine tí ľudia častokrát chcú ísť ten prvý deň. Znova by to malo dosah na tú ekonomiku, ale možno nie tak veľký, ale teraz modelujme, že presunieme deň pracovného pokoja na 28. 10., ale máme, 1. 11. máme Všechsvätých, hej. Čiže znova máme tesne vedľa seba dva dni pracovného pokoja. Verím, že sa tu nezjaví niekto, kto povie, že Všechsvätých, i keď nevylučujem, že prípadne, že ten niekto bude chcieť presunúť, ale dobre, aktuálne je tam, kde je. Čiže by sme mali 28. 10. a 1. 11. by sme mali 2 sviatky. Tam máme 5 dní a znova nastávajú tie, v kalendároch tie situácie, znova na týždeň vypneme. Dokonca viac ako teraz a to je leto, to sú prázdniny. Proste ekonomika sa vypne v novembri, na prelome októbra, novembra sa vypne na týždeň. Tam nastanú tie situácie v určitých intervaloch, proste sa vypne, lebo sa mentálne tak nastavíme, síce bude ťažšie, kde ísť vtedy, ale ešte ako tak sa dá ísť aj do prírody. Samozrejme, nedá sa ísť, no, čo tým chcem povedať, prosím vás. Ale nechcem to zľahčovať, že aby sme, nedajboh, nehovorili, že kvôli to mu nebudeme nič sláviť, však nikto nehovorí. Však je to, ako to je, ja viem, dobre viem, 28. október je pamätným dňom. Mimochodom, tak ako je pamätným dňom aj 27. október, deň Černovej. Boli ste? Kto bol v Černovej? Boli ste niekto v Černovej? Viete, to je to. Boli ste. Ináč, mimochodom, to poviem, musím ten príbeh nájsť, údajne tam bol príbeh podľa mňa posledného hrdinu v tejto krajine, ktorému keď povedali, keď prišiel ten biskup alebo ten predstavený, ten vikár, že kľaknite si, on povedal, ja si nekľaknem, vtedy ho, myslím, že zastrelili. Potrebujem ten príbeh, to bol posledný asi, posledný existujúci (povedané so smiechom) a žijúci hrdina v týchto geografických končinách. Hej, boli ste, bol tam niekto? Akcentuje...? Dvadsiateho siedmeho, to je ináč, to je také zaujímavé, že koľko sa nám to nakopilo. Každý tam má kúsok toho svojho, každý si môže nájsť ten svoj, ktorému je bližší, ale v tom pre všetkých, všetky tie udalosti majú svoj význam. To ako 28., nasleduje 29., máme, myslím, narodenie Ľudovíta Štúra. Kto pôjde? Kto bol dneska? Kto bol dneska kde? V Modre, myslím, že zateká, tam už ani, múzeum je zatvorené. Viete, to je, to o nás hovorí, to o nás vypovedá, hej, že ak máme k tomu vzťah, hej, že kto bol, čo bol, kde bol. Kto tu o tom rozpráva, prosím vás? Tridsiateho majú aj tí, ktorí včera, a tú tendenciu som tam videl vniesť do toho ten konfesijný spor, hej, že aj my máme vlajku, hej, som ho tam cítil, 30. je tiež pamätný deň reformácie, hej, čiže sa nám to všetko nazbieralo, je to tam, je tých, tých dní je sedem. (Reakcia z pléna.) Pardon, deklarácie, deklarácia 30. a 31. je deň reformácie, tak, tak pardon. Čiže vidíte, že je tam toho strašne veľa, že sa to až pletie. Podľa mňa to na naše pomery úplne, úplne v tejto chvíli, nech sa na mňa nikto nehnevá, akurát. Akurát. A naozaj že, viete, ale mne to príde potom také trošku, že, ako to povedať, lebo kto vyhral voľby, viete, na to, aby ste, to je ináč zaujímavé, že tú 241 môže meniť väčšina. Čiže teoreticky keby SMER teraz si zmyslel, že pán Blaha dá nejaký, fakt že u vás na klube nejakú dobrú reč, tak kľudne dajú Marxa. Viete, oni by to teoreticky, mohli by to, lebo majú tie hlasy na toho Marxa, hej. Chvalabohu, to, ich to nepokúša, hej, že, hej, aspoň je v tom kľud. Ale teraz vidieť, našou slabosťou je, že aj keď ste vládli, ste nevedeli s tou väčšinou urobiť. To tiež o tom vypovedá, mimochodom, SMER ani vo vláde vtedy nebol a presadil návrh Jánoša, že obetí banského nešťastia. A tomu som sa chcel premostiť. To je presne to, že treba opatrne hovoriť s tým, že viete, no nezahlasujte za Deň obetí banského nešťastia, hej. To je proste, že pritlačíte ma k múru. Ja dám sem návrh na ďalšiu schôdzu deň obetí cestných nehôd alebo cestných nešťastí. No nezahlasujte. Viete a bol, no, samozrejme, dalo by sa nájsť, že niekto povie, uletené, ale viete, v tom je tá studená, cynická podľa mňa niekedy až kalkulácia s tým názvom, s tým menom, s tým pamätným, že určite existuje množina ľudí, ktorých to zohreje, že to je ten náš, ktorý nám ten náš sviatok dáva a udržuje vo vare, a on si tých svojich ľudí udržuje vo vare. Ale podľa mňa to je, to je necitlivé, hej, je to necitlivé takto s týmto narábať. A na to by som chcel upozorniť. Lebo sa nám to tu môže vyrojiť, sa to nám môže jak z koša vysypať, hej, že však každý si, kto pospomína, a potom, samozrejme, on politicky uspeje, politicky uspeje v tom, lebo tí ľudia, ktorí to vnútorne tak pociťujú, v ten daný moment si povedia, áno, ten Kaník ten bol on, on splnil svoju úlohu. Len ja naozaj potom, ak tá diskusia neuletí, čo, chvalabohu, až tak neuletela, hej, tak sa nemusíme z nej lízať tak, ako keby sme sa z nej lízali, keby tu sedel Slota a Cuper, hej, že po tom, čo by sa všetko povedalo, hej. Že znova by sa to, tá situácia by sme sa tých rán museli vylizovať. Veľmi by som bol naozaj že opatrný, hej, veľmi opatrný, môže sa to obrátiť, vážení kolegovia, proti nám. Ak dovolíte, ešte niektoré také tie poznámočky aj k určitým vyjadreniam, ktoré zazneli, resp. nezazneli, ktoré dávajú k tomu to politikum, ktoré ja v ten daný moment naozaj cítim, hej, že vyjadrenia typu pani Rosovej, že keby nebolo, a to nechcem komentovať, že keby nebol 28., 28. október, tak už nerozprávame. Ja garantujem pani Rosovej, že aj keby nebol 28. október, tak rozprávame, tak jak sme 300, o 400 alebo neviem koľko sto rokov predtým rozprávali, tak by sme rozprávali aj teraz. A viete, to je, ja viem, že napríklad pani Rosová by už asi nerozprávala, to sú takí tí čističi topánok, ktorí, kde vietor, tam plášť, to ja presne viem. Ale tu ešte sú, sú ľudia, ktorí majú v sebe aj určitú hrdosť, nehanbia sa, hej, jak by Hviezdoslav povedal, dedinôčka je to, kde som sa narodil, hej. Čiže naozaj to sú, to je to, tie nešťastné vyjadrenia v spojitosti s tým, hej, že v spojitosti s tým poviem aj veľa nešťastných vyjadrení, ktoré pre, by som povedal, pre zahrievanie nejakých voličských týchto majú svoj význam, ale, ale spôsobujú, nepôsobia dobre. Nepôsobia dobre, hej, tak jak nepôsobí dobre tá zľahčovaná téma alebo zľahčovanie toho, že však len nahradíme jeden štátny sviatok druhým štátnym sviatkom, že nič sa dokopy v zásade neudeje, že keby sme nepovedali, že ten národohospodársky. Tak a čo keď je, a podľa mňa je veľká skupina ľudí, pre ktorých je Ústava Slovenskej republiky obrovsky významným dňom, ako zavŕšením toho celého emancipačného, ktorý išiel cez ix ťažkých, tá cesta bola ťažká, bolestivá, plná kolaborantov, plná, plná zrady, plná všetkého, s čím sme tu my dennodenne konfrontovaní, a nakoniec vyvrcholením teda bolo aj ten vrcholný dokument, ku ktorému častokrát máme taký vzťah, ako máme. Tá ústava, hej. A s tými ste nerátali, že trebárs oni by sa cítili tým nejakým spôsobom dotknutí, že čo s nimi, sa niekto pýta. To sa niekto pýta, to je presne jak to necitlivé, že niekto si spomenul, že, že Máriu Teréziu kvôli tomu len, aby bolo o čom púšťať, aby... Viete, to je ohromná necitlivosť, ohromná necitlivosť, že išli hľadať v Dunaji Máriu Teréziu, viete, v riečisku Dunaja, ktoré bolo 405-krát prebagrované, hej, išli akože hľadať. Dobre vedeli, že, že nič nenájdu, len to malo tú vizuálnu stránku, ktorá bola atraktívna, išli proste, aby sa celý ten príbeh namodeloval na konci. Len, viete, išli dať Máriu Teréziu namiesto štúrovcov, súsošia štúrovcov. Viete, to znova nikto nedopovedal, že to sú naozaj akože, i keď áno, ja viem, že pôvodne bola tam, ale viete, čo kde pôvodne bolo. Pôvodne boli Rimania tuná na hradnom kopci, teraz je tam Paška. Viete, čiže to sú... (Smiech v sále.) Ani vojnu nevyhral, viete. Čiže to je naozaj, že to sa takto k tomu pristupovať nedá, k týmto témam by sme mali byť mimoriadne citliví. Na to by som chcel upozorniť a veľmi opatrne, opatrne v tom. Pán kolega, skončím. Treba vyhrať voľby, treba vyhrať voľby, nastaviť tú atmosféru tak, aby to bolo, dať tomu tú dôstojnosť, čo si to zaslúži, a vtedy bude legitímne, keď tým počtom hlasov to aj prejde. Ďakujem pekne.