Shahzad, Silvia, poslankyňa NR SR (2016-10-19):
Vážený pán minister, vážené kolegyne, vážení kolegovia... (Rečníčka si odkašľala.) Pardon. Hneď na začiatok by som vás, pán minister, chcela poprosiť, aby ste nič z toho, čo tu teraz budem hovoriť, brali osobne. Isto tušíte, že nebudem obhajovať vás, pretože – bez urážky – vy vyzeráte, že vám sa darí dobre. Budem obhajovať predovšetkým opatrovateľov, ktorí to šťastie nemajú a ktorí žijú zo dňa na deň len preto, že im osud priniesol do cesty oveľa viac prekážok. Tento zákon, ktorým sa momentálne zaoberáme, rieši niekoľko vecí, ale teda rieši predovšetkým opatrovateľov. Ak sa vyjadrím napríklad k darom, ktoré môžu získať osoby odkázané na pomoc, a teda spôsob alebo teda tieto dary, ktoré sa nebudú zahrňovať do príjmov pre tieto osoby, v tomto bode nastal istý posun, ktorý môže byť v prospech zdravotne postihnutých. Aj keď uvidíme, že čo ukáže prax, či to nebude opäť len na posudzovaní samotných úradníkov, ktorí občas nekonajú v prospech ľudí so zdravotným postihnutím. Ja sa v mojom príspevku teda budem venovať predovšetkým opatrovateľom. Podľa mňa; ešte teda, aby som pripomenula, neviem, či na balkóne sú nejakí opatrovatelia, ale ak tu dnes nie sú, tak určite preto, že sa starajú o svojich príbuzných, lebo ich služba je 24-hodinová. Podľa mňa tento príjem, príjem opatrovateľov alebo teda príspevok, je jediný druh príjmu v tejto krajine, ktorý sa systematicky znižuje. Je to hlavne v dôsledku valorizácie dôchodkov. Ono sa to zdá, že je to možno len pár eur, ale tie sú pri takto nízko nastavených príspevkoch na opatrovanie veľmi podstatné. Ľudia o ne prichádzajú a takéto znižovanie má aj psychologický efekt. Asi len málokto z vás by chcel vykonávať prácu, kde sa odmena znižuje. Žiaľ, neobstojí tu argument, že príspevok vychádza zo zákona o rodine, a teda bol vytvorený pôvodne len pre rodinných príslušníkov, ktorým, v podstate je to ich povinnosť, aby sa o svojich blízkych starali. Máme tuná sociálnu vládu. Naozaj sa táto vláda nevie postarať aj o týchto ľudí, nielen o osoby s ťažkým zdravotným postihnutím, ale aj o tých, ktorí sa o nich starajú, tak, aby dostali primeranú odmenu? Ako tu už kolegyňa povedala, táto odmena je nastavená nízko. Je fajn, že sa ten príspevok zvyšuje, aj keď zvyšuje sa nie pre všetkých. Suma 27 eur, teda maximálna hranica tohto príspevku, nevypovedá o tom, koľko takýchto ľudí naozaj tento príspevok dostane. Totižto z asi 34-tisíc poberateľov opatrovateľského príspevku, teda ľudí v produktívnom veku, malo priemerný príspevok za rok 2015 vo výške 172 eur približne. To znamená, to nie je tých spomínaných 220, ktorá bola maximálna výška. Áno, viem, že zvyšuje sa aj tá ochranná hranica tohto príjmu z 1,4-násobku na 1,7-násobok, čo pre tých šťastnejších môže znamenať, že sa im zvýši príspevok aj o 60 eur. Spolu to vyzerá ako naozaj pekná suma, tých 90 eur, ale ten príspevok sa zvýši tým, ktorým sa ten príspevok doteraz skracoval. To znamená, že oni nedostávali maximálnu výšku príspevku, dostávali menšiu časť a teraz vďaka tomu, že sa tá ochranná hranica zvyšuje, ho možno dostávať budú. Ja som si urobila taký malý prieskum medzi opatrovateľmi a myslím, že odpovedalo mi celkom slušný počet opatrovateľov z celého Slovenska, rovnomerne rozložený, a pýtala som sa ich na aj niekoľko otázok, pýtala som sa ich na názor, pýtala som sa ich na skúsenosti a chcela som vedieť, ako to naozaj opatrovatelia vnímajú. Štatistika hovorí, že tu máme asi 22-tisíc opatrovateľov, ktorí poberajú nejaký druh dôchodkovej dávky. Títo ľudia, ktorí poberajú nejaký, napríklad starobný dôchodok alebo nejaký iný dôchodok, týmto sa ten príspevok kráti a kráti sa im v podstate na polovicu. Je absurdné, keď majú za starostlivosť o blízkeho aj takíto ľudia menší príspevok len preto, že sú poberateľmi inej dávky, ktorú získali z úplne iného dôvodu. Ak predsa starobný dôchodca odpracoval celý život alebo teda pracoval celý život a za to dostáva dôchodok, nemal by byť jeho príspevok krátený, pretože on vlastne pracuje, on si vlastne možno aj privyrába, takže ja sa vôbec nestotožňujem s tým, aby sa krátili príspevky z tohto titulu. Ja rozumiem tomu, že možno máte pocit, že niektorí tieto príspevky zneužívajú a naozaj si prilepšujú rodinný rozpočet. Ale predsa to nemôže byť na úkor týchto ľudí a mal by byť vypracovaný taký systém, predovšetkým na úradoch, ktorý zneužívanie týchto príspevkov včas odhalia. Väčšina týchto poberateľov sú, samozrejme, ženy, ktoré sa starajú o svojho rodinného príslušníka. V mojom prieskume som nenašla nikoho, kto sa stará o niekoho cudzieho. Opatrujú nielen deti teda, ale aj dospelých, ktorí už sú povedzme poberateľom invalidných dôchodkov, a tento pomer mi vyšiel zhruba 40 ku 60. Tretina odkázaných osôb, ktoré mi odpovedali na moje otázky, teda tretina opatrovateľov priznala, že teda navštevuje ich príbuzný zariadenie do 20 hodín. Niektorí by navštevovali zariadenie možno aj viac, ale rodinný rozpočet nepustí. Ak by mali krátený príspevok z tohto titulu, že musia chodiť; že teda chodia do zariadenia viac ako 20 hodín, jednoducho to už finančne nezvládajú. A tak aj títo ľudia, ktorí by chceli chodiť alebo teda osoby odkázané na pomoc, chceli by chodiť do rôznych zariadení, či už školských, alebo iných, viac ako 20 hodín, sú jednoducho finančnou situáciou v rodine odkázané alebo teda donútené od takejto možnosti upustiť. Nad 20 hodín do zariadenia, z môjho prieskumu vyšlo, chodí asi 11 percent. V 80 percentách opatrovatelia nemajú iný druh príjmu a ani ho nikdy nemali. Jedným z dôvodov, prečo títo ľudia nepracujú; a musím povedať, že pani kolegyňa Vaľová mi nahrala tým, že povedala, že nie je to náhrada príjmu, ale je to len príspevok. Jedným z dôvodov, prečo teda nepracujú, môže byť napríklad poistenie, ktoré v prípade, akonáhle začnú pracovať a možno si privyrobia pár eur; čo, na čo mi ľudia povedali, že môžu si privyrobiť možno 30, možno 50, možno 100 eur, ale určite nie viac, nemajú potom hradené to poistenie, proste to poistenie im zaniká a vlastne hradí sa im len z toho príjmu. Ďalším dôvodom, prečo tento príjem nemajú, je napríklad, ak sa starajú o nezaopatrené deti, tak ten príspevok, ktorý je navyše, je to 50 eur, ktorý dostávajú, sa im takisto odníma. To znamená, oni sú už v mínuse 50 eur a musia si zarobiť viac ako 50 euro. Čo sa im v mnohých prípadoch nepodarí. Ešte chcem podotknúť, že tí, ktorí poberajú maximálny príspevok teraz, tých 220 eur, tí dostanú ten príspevok zvýšený o 27 eur, ale nebudú ho mať zvýšený o viac, pretože tá hranica príjmu, tú pravdepodobne neprekročia ani potom, ak sa teda nezmenia podmienky v rodine. Skúmala som aj to, že koľkým týmto opatrovateľom sa príspevok zvýšil za posledné obdobie a koľkým sa znížil, a teda hlavne dôvody. Z môjho prieskumu vyplynulo, že sa zvýšil deviatim percentám a zvýšil sa z dôvodu, že v minulosti im tento príspevok bol krátený. To znamená, buď nedostávali príspevok na to nezaopatrené dieťa, alebo teda v minulosti mali príjem, ktorý im ten príspevok znižoval, a teraz ho už nemajú, tak sa im príspevok zvýšil. Z tých, čo mi odpovedali, 57 % sa príspevok nemení. Mali ho proste po poslednom zvýšení stále ten istý. To je viac ako polovica. Je to preto, že sa starajú väčšinou o deti alebo potom ich blízki majú nízke dôchodky, a teda valorizácia sa ich nedotýka. 28 percentám sa príspevok znížil. Priemerne mi to vyšlo o 17 eur, z dôvodu valorizácie to bolo väčšinou okolo 7 eur, sa im znížil. Chcela by som len pripomenúť, že do tohoto príjmu, na základe ktorých sa vypočítava príspevok na opatrovanie, sa bere aj napríklad príjem vysokoškolákov, pretože sú to nezaopatrené deti, a tí, ak získajú nejaké ďalšie alebo teda ak majú nejakú brigádu, ktorou si chcú vylepšiť sami tú situáciu, tak nepomáhajú tým rodine, pretože príspevok sa im znižuje, príspevok na opatrovanie sa potom tým opatrovateľom znižuje. Príspevok sa kráti aj v prípade výživného. To znamená, že ak je matka alebo možno aj otec, ak sa sami starajú o tohoto príbuzného a majú teda priznané výživné, nedostávajú v mnohých prípadoch ani príspevok na opatrovanie napriek tomu, že sa reálne o toho príbuzného starajú. Ďalej som sa pýtala na to, že či mali niekedy možnosť získať príjem, a teda aj či niekedy boli nútení tento príjem odmietnuť. 33 % z nich mi odpovedalo, že áno, príjem odmietli a dôvody boli rôzne. Samozrejme, veľmi praktický dôvod je, že jednoducho nestíhajú pracovať popri tom, ako sa starajú o svojho blízkeho, že im to zaberá naozaj veľa času, že naozaj tá práca je náročná, alebo a potom ďalšie dôvody boli, že sa im to nedalo zladiť s ostatnými členmi rodiny. Pretože, samozrejme, pokiaľ pracujú a ak by museli niekam dochádzať, že ak to nie je, že pracujú z domu, tak sa o toho príbuzného musí niekto postarať. Medzi ďalšími dôvodmi boli napríklad aj prílišná administratívna záťaž. Je to už to spomínané sociálne poistenie, lebo automaticky sa odhlasujete, znovu sa musíte vy niekde prihlasovať, musíte nahlasovať všetky tieto zmeny, ktoré sa v súvislosti s prácou dejú, čiže treba tam, treba pravidelne hlásiť na úrad práce príjem a skúma sa predovšetkým prekročenie hranice dvojnásobku životného minima. Dvojnásobok životného minima je strašne nízka hranica, do ktorej tieto rodiny príjem môžu mať. To znamená, že ak hovoríme o tom, že príspevok nie je náhrada príjmu, tak nemajú tieto rodiny veľa príležitostí na to, aby si ten svoj príjem vylepšili. Musím vám povedať aj osobnú skúsenosť, keď som ja riešila na úrade práce svoje veci, tiež som stretla, stretla som sa so spôsobom, akým sa vybavujú títo ľudia. A teda keď sa prišla mladá žena, ktorá vyzerala, že má teda, sa stará o nejaké malé deti, prišla informovať, že potrebuje sa starať o svoju mamu, tak pracovníčka jej medzi dverami hneď povedala, že vlastne zárobok jej môže byť aj vo výške jedného eura, dvoch eur. Záleží to od príjmu. Čiže to bola prvá informácia, ktorú táto žena dostala. V tejto súvislosti musím povedať, že znie až absurdne, že presne v tomto duchu je v zákone aj jedno ustanovenie, ktoré hovorí o tom, že ak príjem alebo ak výška peňažného príspevku za opatrovanie nie je najmenej 3 eurá 32, čo teda zákon pripúšťa, že môže byť až v takejto zúfalej výške, tak sa vyplatí v mesiaci, v ktorom suma peňažného príspevku takúto sumu dosiahne. Myslím si, že je nedôstojné, ak opatrovatelia, ktorí vykonávajú naozaj všetky činnosti ako aj iní opatrovatelia, dostávajú takto zúfalé nízke príspevky len vďaka tomu, že majú nejaký príjem v rodine, ktorý vôbec nenahrádza príjem toho opatrovateľa. Opatrovateľ sa vzdáva svojho príjmu preto a svojej, nielen príjmu, ale aj svojej kariéry často preto, aby sa obetoval pre svojho blízkeho. Musím ďalej povedať, že je tu stále aj veľká skupina ľudí, ktorí majú opatrovateľský príspevok vo výške 0 eur. A znovu narážame na fakt, ktorý sa odvíja od zisťovaniu príjmu v rodine. Mňa osobne dosť zaráža aj spôsob, akým sa vôbec tieto príspevky niekedy odnímajú, pretože, ako vieme, príspevky sa viažu na životné minimum, tie sa zisťujú podľa životného minima, ktoré sa schvaľuje k 1. júlu, a vlastne od tohoto obdobia, čiže od 1. júla dochádza k zmene. Lenže keď nastane zmena 1. júla, úrady na to nevedia ani zareagovať včas. Majú vydať rozhodnutie, ktoré má platiť vlastne od 1. júla, ale môžu to robiť reálne až niekedy v júli, v auguste, podľa mňa nezriedka sa stáva, to sa týka všeobecne kompenzácií, že sa tieto rozhodnutia robia v septembri aj októbri. Ale príspevok sa znižuje od 1. júla. Väčšinou teda hovoríme o znížení. To znamená, že pre mnohých môže byť šok, keď zrazu zistia, že im neprišli peniaze, a potom zisťujú prečo. Títo ľudia naozaj niekedy nevedia odhadnúť, že či ten ich príjem už presiahol tú hranicu, kedy sa im ten príspevok odníma, a preto tú informáciu by potrebovali dostať včas. Čo sa týka administratívnej záťaže, musím ešte podotknúť ďalšiu vec, ktorou sa opäť nikto nezaoberá a je tu už niekoľko rokov. Ak opatrovateľ sa stará o nezaopatrené dieťa a z tohto nezaopatreného dieťaťa sa stáva zaopatrené, to znamená, že je mu priznaný invalidný dôchodok, tento opatrovateľ prestáva byť poistencom štátu a teraz pozor, v tej chvíli sa stáva poistencom štátu. Toto mi príde ako úplný nezmysel hlavne z toho dôvodu, že v praxi to znamená, že tým, že prestáva byť poistencom štátu, tak sa automaticky preruší poistenie, ale nové poistenie vzniká, až keď si to ten opatrovateľ nahlási. To mi príde strašne absurdné a ja úplne chápem, že tomu tí ľudia nerozumejú, pretože podľa mňa tomu nerozumie nikto z vás. A tak sa stáva, že mnohí opatrovatelia prišli o niekoľko rokov dôchodkového poistenia len preto, že neboli od tohoto momentu nahlásení na Sociálnej poisťovni. Žiaľ, opatrovateľ naozaj nemá šancu zistiť, že nie je poistencom štátu, že nemal zabezpečené vôbec poistenie, ak ho na to niekto neupozorní. Pre neho sa podmienky, žiadne podmienky v podstate nemenia, ak teda nie je mu priznaný nový, nová výška príspevku opatrovateľského alebo niečo v tomto duchu. Čiže ja si myslím, že treba riešiť omnoho viacej vecí, čo sa týka opatrovateľských príspevkov ako len výšku príspevku. Tam je strašne veľa faktorov, ktoré ovplyvňujú výšku opatrovateľského príspevku a ktoré ovplyvňujú to, akým spôsobom je tento príspevok priznávaný. Zdá sa mi v mnohých prípadoch, že tento príspevok, ani nemyslím si, že je to len zdanie, myslím si, že je to fakt, že príspevok na opatrovanie je jeden z najzložitejších príspevkov v zákone o kompenzáciách, a myslím si tiež, že je nielen jeden z najkomplikovanejších, ale aj jeden z najnespravodlivejších príspevkov. Opatrovateľský príspevok totižto vôbec nerieši to, o koho sa staráte, koľko času alebo teda koľko námahy, možno koľko činností musíte pri tom vykonávať, ale rieši vyslovene len finančnú situáciu v rodine. A je veľký rozdiel, či sa staráte o človeka, ktorý je napríklad na umelej pľúcnej ventilácii, alebo či sa staráte o človeka, ktorý pár krokov prejde. Musím povedať, že ja som neni až tak zasvätená do opatrovateľských príspevkov ako napríklad možno tí, ktorí ich priznávajú a ktorí sa s nimi dennodenne zaoberajú, a každý deň nachádzam nejaké úskalia tohto príspevku. Ja by som chcela zdôrazniť, že pri každom zo sociálnych zákonov by sa v prvom rade malo myslieť na tých, ktorí hľadajú východisko z núdze, to sú teda v tomto prípade zdravotne postihnutí a ich rodiny, pretože sú v nepriaznivej životnej situácii, a až potom by sa malo hľadieť na tých, ktorí systém zneužívajú. Bohužiaľ, v našich zákonoch to často býva opačne. A ja teda len dúfam, pán minister, že; ja viem, že je to predovšetkým v tomto prípade o peniazoch, lebo tá hranica toho príjmu pre tých opatrovateľov je naozaj strašne nízka a naozaj sú zväzovaní zo všetkých možných strán; že sa ešte budete snažiť a hľadať spôsob, ako by bol ten váš rozpočet pre tieto skupiny ľudí navýšený. V mnohých prípadoch je to totižto len hra čísel, ktorá vás nepustí, ale potom, žiaľ, je strašný problém, ako môžu títo ľudia existovať. Ja by som chcela na záver povedať už len toľko, že nielen ľudia so zdravotným postihnutím, pre ktorých vlastne je ten príspevok určený a ktorí vlastne ho, alebo teda opatrovatelia ho dostávajú v dôsledku toho zdravotného postihnutia blízkeho človeka , ale aj tí samotní opatrovatelia sa v tomto prípade veľmi ľahko dostávajú do siete chudoby a tým, že nemajú čas riešiť seba, že sa nestarajú, že neriešia svoje zdravotné problémy a že nemajú možnosť žiť dôstojne z takýchto príspevkov, tak sa takisto môžu v blízkej dobe stať poberateľmi sociálnych dávok, možno rovnakých, možno invalidných dôchodkov, možno iných príspevkov a narastie vám počet tých, ktorí budú sociálnu pomoc potrebovať. Aj preto by sa malo naozaj veľmi dôsledne zvážiť, či takýto príspevok a jeho výška je dostatočná. Ďakujem.