M. Dzurinda, poslanec: (2007-03-28):
Pán minister, chcem sa vám poďakovať za to, že ste jej venovali časť svojho programu a nakoniec aj za racionálny tón vo vašom záverečnom slove, aj keď chcem hovoriť preto, lebo niektoré veci vidím inak, ako vidíte vy. V piatich bodoch by som chcel na záver hovoriť. Ten prvý je trošku polemika s tým, čo vy ho označujete vetou, že vláda má jasno. Pán minister, osobne si myslím, že vy osobne máte jasno. Ale vláda jasno nemá. A hlboko som presvedčený, že rozumiem tej časti ústavy, ktorá hovorí, že o zásadných veciach zahraničnej politiky má vláda rozhodovať v zbore. Vy ste o tom v zbore nerozhodovali. Preto Kašický hovorí inak, ako hovoríte vy, pán minister. A je evidentné, že aj pán predseda vlády, ja som si dal záležať, pozrel som „pozmeňováky“, o ktorých pán kolega Jarjabek hovoril, je to naozaj tak. Pozrel som si vystúpenie predsedu vlády v OSN. Naozaj hovoril: „Belehrad sa musí dohodnúť s Prištinou.“ Myslím si, pán minister zahraničných vecí, že vláda v tom jasno nemá. A usvedčuje ju aj fakt, že dnes, keď začal rokovať o danej veci európsky parlament, vláda doposiaľ o tejto veci nediskutovala v zbore, nerozhodla v zbore. A obávam sa, že sa ešte k tejto téme budeme musieť vracať. To je moja prvá poznámka. Druhá poznámka. Vytkli ste mi alebo upozornili ste ma, že som si povyberal z vyhlásenia zahraničného výboru Európskeho parlamentu, kde vlastne to vyhlásenie bolo dnes diskutované v pléne, len to, čo mi vyhovovalo. Chcel by som povedať, že to je tak trošku aj normálne, pán minister. Keďže tak ako ja si myslím, že vy máte jasno, verím, že nemáte pochybnosti o tom, že aj ja mám jasno, aj keď v tomto prípade naše pozície sú podľa všetkého odlišné. No ale prečo by som si vyberal to, čo je v prospech vašej argumentácie. Je to tak trošku aj logické a ja som vedel, že pán Zala to vykompenzuje, aj vy to vykompenzujete. Ale aj tak vás chcem upozorniť, že nielen taká vypočítavosť z mojej strany v tom bola, ale aj poznanie, že poslanci vo výbore hovorili o Ahtisaariho návrhu, kde sa o slovíčku nezávislosť nikde nezmieňoval. Nehovoril som o tom, lebo tá formulácia v bode 1 je taká, že áno, víta Ahtisaariho plán zahraničný výbor, ale na jeho báze odporúča pripravovať novú rezolúciu. Potom je tam ďalších 39 bodov. Čiže nemôžeme zase len ten 1 bod urobiť dominantný a tých 39 bodov neexistuje. Sú tam písmená a) až n) a potom je tam ešte 9 odrážok, ktoré tvoria čosi ako preambulu. A sú tam naozaj veľmi silné pasáže, ktoré hovoria, že pri záverečnej deklarácii treba brať do úvahy názory zainteresovaných strán, Chartu OSN, medzinárodné právo. A preto som považoval za dôležité o tom hovoriť vrátane povedzme toho hlasovania poslancov, kde sa s obmedzenou suverenitou nakladalo. A chcel som povedať slovenskému parlamentu, že Európsky parlament aj takúto obmedzenú suverenitu v zahraničnom výbore odmieta. Lebo taká je pravda. To bola moja druhá poznámka. Tretia moja poznámka bude podobná, ako sa zamýšľal kolega Palko, či to vidíme inak, alebo že či sme niečím výnimoční. Musím povedať, že kolega Palko zvolil veľmi dobrú formuláciu alebo argumentáciu. Ja sa to pokúsim povedať inými slovami. No, prosím vás, pán minister, kto má Srbsku rozumieť viac z členských krajín Európskej únie ako my? Nechcem sa už opakovať, ako to bolo v súvislosti s Chorvátskom. Nechcem pripomínať, že aj Turecko –začiatok rokovania s otvoreným koncom, tak sa to presadilo do záverov Európskej rady na slovenský návrh, že sme boli na počiatku sami. Ale skúste mi poradiť v tejto sále, kto lepšie by mal z členských štátov Európskej únie rozumieť Srbskej republike ako Slovensko. Niekto vždy musí byť prvý a niekedy sa to môže javiť tak, že ide sám proti veľkému prúdu. A ja o tom prúde tiež niečo viem, pán minister zahraničných vecí. A viem aj, aký vie byť koncentrovaný a aký vie byť silný ten prúd. Ale už som tiež krátko o tom hovoril, že je našou morálnou povinnosťou niekedy aj proti tomu prúdu sa postaviť možno aj s rizikom, že nás tak trošku vychýli. Som si tu poznačil takú vetu a ja verím, že to nevezmete v zlom, pán minister zahraničných vecí, ale keď ste hovorili, že či to vidíme my inak a prečo práve my inak, tak  mi to vychádzalo, že to je veta skôr šéfa diplomacie ako politika, ktorý musí niesť zodpovednosť pred voličmi. Nechcem sa vás dotknúť. A či sa vám to páči, alebo nepáči, bez jasného politického mandátu vlády, preto som sa jej dovolával, alebo jeho mandátu, a dovolávam sa ho aj teraz, sa ministrovi zahraničných vecí asi funguje ťažšie, ako keď takýto jasný politický, podčiarkujem mandát, alebo ak chcete zadanie od vlastnej vlády má. Štvrtá poznámka. Pýtali ste sa, aké ponúkame riešenie. Ja som sa pokúšal včera to formulovať. Iste, že človek verejne nepovie do koncovky svoju najintímnejšiu predstavu, ako by sa to mohlo, malo vyvíjať. Ale ten základ zopakujem veľmi stručne a veľmi pokojne. Ahtisaariho plán by nemal byť chápaný ako koniec procesu, ale začiatok a bez európskeho angažmán, bez európskeho líderstva, bez naozajstného dialógu, politického dialógu medzi Prištinou – Belehradom, Belehradom – Prištinou za účasti európskych lídrov to jednoducho nepôjde. Je veľmi mohutná podpora v Srbsku o vstup do Európskej únie. Treba s nimi o tom intenzívne hovoriť, hovoriť a hovoriť. Ale myslím, že aj vy viete to, čo viem ja, že ten politický dialóg a osobitne európske vodcovstvo tu chýbalo. Možno zo subjektívnych, možno sčasti objektívnych príčin. Tie objektívne mám na mysli predovšetkým to, že to ihrisko, na ktorom sa doposiaľ hralo, bolo ihrisko Organizácie Spojených národov. Je tu medzník, míľnik, ktorý treba uchopiť tak, aby sa to ihrisko prenieslo tam, kde je nám bližšie, to je ihrisko európske, pretože niet pochýb, že Srbsko je európskou krajinou. No a napokon po piate ešte mi dovoľte povedať. Áno, ja tiež som mal vzťah s parlamentom a vedel som, čo môžem, čo nemôžem. Vláda rozhoduje o zásadných otázkach zahraničnej politiky v zbore a nikto vám to vziať nemôže. Máte kompetenčný zákon a tam máte vlastné kompetencie. Ja len pripomínam, že aj my máme zodpovednosť, pán minister. A v slušnej spoločnosti, v normálnej vláda rešpektuje vôľu parlamentu alebo sa aspoň o takýto rešpekt uchádza. Čiže ja len pripomínam pre dôslednosť aj ten pohľad druhej strany, pričom vášho sa nedotýkam a, samozrejme, kompetencie vlády treba rešpektovať. Len pripomínam aj vôľu Národnej rady a ten vzťah politický medzi vládou a parlamentom. Takže, ak dovolíte, pán predsedajúci, záver. Tá diskusia bola niekedy nielen živá, ale aj taká smutná, pretože väčšina poslancov horlila za to, aby sme nevytvárali z Kosova samostatný suverénny štát, len, žiaľ, deklarácia tomu nenasvedčovala. Milo ma prekvapil pán poslanec Mikloško a mám taký pocit, že ponúkol možnosť, na ktorej by sme sa znovu mohli pokúsiť o to, čo pán Rydlo nazýva taký, ja to neviem povedať cudzím slovom. Ale naprieč politickým spektrom sa tomu hovorí, že o dohodu naprieč politickým spektrom. Zdá sa mi, keby sme to vylepšili ešte o jednu drobnosť, ktorú navrhol kolega Janiš, že by toto mohlo byť východiskom preto, aby sa nám podarilo takúto, ak nie celkom na 100  % jednotnú textáciu schváliť tak aspoň takú, že by si získala naozaj dominantnú časť Národnej rady Slovenskej republiky. A za SDKÚ – DS chcem povedať, že sme pripravení tieto návrhy podporiť tak, aby si naozaj ten finálny text mohol získať maximálnu podporu Národnej rady Slovenskej republiky. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)