M. Jureňa, poslanec: (2009-10-23):
Pochopiteľne, že občania, ktorí bývajú v týchto domoch a vôbec občania v Gbeloch možno niekedy jednoduchým spôsobom si spájajú túto skládku s rôznymi chorobami, najmä s ochoreniami karcinogénnymi, s chorobami, ako je rakovina, a kladú si otázku, či i táto skládka neprispieva k ich chorobám, na ktoré ich blízki zomierajú. Nikto na túto otázku úplne zodpovedne nepovie áno alebo nie a nikto týmto ľuďom dnes neurobí absolútne žiadne odškodné. Niekto na týchto skládkach zarobil, možno niekto dostal pracovnú príležitosť, ale je to realita. Pochopiteľne, že sme sa posunuli ďalej dopredu a nechcem vyznievať len v tom tóne, že sa blížia určité komunálne voľby, i keď tento tón je veľmi dôležitý, pretože je to príležitosť a je to termín, kedy treba robiť odpočet. Ja som svoje jednoznačné stanovisko, čo sa týka podobných prípadov, zaujal už na jeseň v roku 2006 ako minister, keď som sa vyjadroval k ťažbe zlata v Kremnici. V tom čase som povedal, čo je pre nás väčšie zlato. Kremnica ako mesto, krajina okolo Kremnice, v ktorej žijú ľudia, alebo zlato, ktoré sa v blízkosti nachádza, ktorého síce ťažba môže priniesť zamestnanie, ale prebehne v krátkom čase? Nákladné autá, ktoré svojou ťažbou túto krajinu určitým spôsobom ovplyvnia, ju znehodnotia, ale ľudia zostanú a ťažba skončí jedného dňa. Podobne by sme si mohli klásť rôzne otázky rôzneho typu, rôzne úvahy vo vzťahu k ťažbe ropy a tak ďalej, ktorú teda som mal možnosť poznať v Gbeloch. Jednoducho jedného dňa kohútiky dotečú, alebo teda produkty týmito kohútikmi dotečú a zostáva nám krajina, v ktorej žijeme. Ja som bol zástanca, vtedy som povedal, jednoznačne sa nestotožňujem a ako minister, môžete si to nájsť, bolo to zverejnené 26. 11. 2006 v denníku SME, som dal zásadné stanovisko k tejto ťažbe. Čiže ak ma niekto dnes chce spájať, že je to predvolebná záležitosť,  je to aj predvolebná, ale nie je to len predvolebná, pretože táto moja pozícia je známa a bola známa aj v prípade ťažby uránu v Jahodnej pri Košiciach. Čiže tieto moje pozície boli vždy zrozumiteľné a jasné a myslím si, že ak si položíme základnú otázku, čo je pre nás určitým takým východiskom a ďalej vôbec pre náš zmysel, ktorý má byť spojený, pochopiteľne, s určitou ekonomikou, s určitou obživou, tak som presvedčený, a Paľo Frešo už spomenul Švajčiarsko, som presvedčený, že v prvom rade je to krása Slovenska a krása našej krajiny, ktorá by mala mať určitú prednosť a určitú preferenciu, pretože tá nám vždy zostane. Ja to možno troška uvediem i tým smerom k ťažbe uránu, pretože v našom kraji je jadrová elektráreň, ktorá dáva obživu, ktorá zabezpečuje energetiku a podľa posledných prepočtov Slovensko je schopné, alebo má priestor, alebo má kapacitu na 280 bioplynových staníc, 280 bioplynových staníc 1 megawatta. Čiže 280 staníc, ktoré môžu dať v 280 dedinách alebo lokalitách zamestnanie, ktoré nenarúšajú životné prostredie a, naopak, spracúvajú biomasu, ktorá tu je a ktorá tu vždy bude. Čiže sú to pre nás základné výzvy. Jedna bioplynová stanica, dnes sa výstavba hodnotí asi sumou 100 miliónov Sk, a jedna jadrová elektráreň sa hodnotí dnes sumou 100 miliárd Sk. Hovorím to v korunách, lebo mám tie čísla lepšie zaevidované. Hovorím to i v súvislosti s ťažkou uránu. Určite jadrová energia je tu, je otázka, ako ďalej a ja som zástanca skôr tých 280 bioplynových staníc. Takže preto, ak som hovoril o Švajčiarsku a vrátim sa k týmto základným otázkam. Malé národy boli nútené na to, aby prežili, aby využívali svoju múdrosť, svoju chytrosť a aby sa v tomto duchu správali. Pochopiteľne, že iný rozmer majú veľké národy Rusko, Čína, môžu si dovoliť niečo iné, iný rozmer máme my. A preto som sa pripojil k Paľovi Frešovi a stotožnil som sa s týmto návrhom a musím pripomenúť i Smolenice a okolie Smoleníc ako ďalšie dediny, ako Trstín, Buková, Boleráz, Horné Orešany, Dolné Orešany a tak ďalej, ktorých sa to týka, pretože ak povieme slovo Smolenice, tak veľa z nás, ktorí sme Smolenice navštívili, si vybaví v prvom rade pekný zámok, ktorý síce nie je až taký starý, pretože má niekde okolo sto rokov, ale je to historické miesto, kde boli už predtým stavby podobného druhu, vybaví si jaskyňu Driny, vybaví si malokarpatskú vínnu cestu alebo cyklistickú, alebo pre pešiu turistiku, vybaví si čaro Malých Karpát. Je tu základná otázka i pre mňa, či spaľovňa, a teraz hovorím nie komunálneho odpadu, pretože som hovoril s predsedom petičného výboru s pánom Pollákom v Smoleniciach. Čiže nie je to spaľovňa komunálneho odpadu, ale je to spaľovňa nebezpečného odpadu, čiže spaľovňa podobného druhu, akou som začínal, aká je, teda tam je skládka, ale niečo podobné, ako je v Gbeloch. Ak 2400 občanov sa písomne v tejto lokalite vyjadrilo a povedalo nie tejto spaľovni, je našou povinnosťou, aby sme toto ich slovo brali na vedomie, aby sme toto ich slovo vnímali. A preto som spolupredkladateľom, a preto si myslím, že táto spaľovňa, myslím si, že by sme nemali byť skladiskom, krajina skladísk, krajina odpadu, krajina spaľovní, pretože táto spaľovňa má úplne iný rozmer. Títo občania sú ochotní prijať možno spaľovňu komunálneho odpadu, ktorý je produktom ich komunálneho odpadu, ale už jedenkrát boli potrestaní, pretože v úvodzovkách možno potrestaní, možno nie, pretože je tam fabrika pod názvom Chemolak a i v súčasnosti sa tam podobne ako v Gbeloch nachádzajú už dve skládky. Takže už dve skládky tam s otáznikom v tomto priestore sú. A pre nás je otázka, či ideme pokračovať touto cestou, alebo či ideme hľadať iné riešenia. A ja si myslím, že sa píše rok 2009 a sú tu iné riešenia, sú tu nové technologické riešenia a nepodľahnime len komerčným záujmom, ale počúvajme hlasy týchto občanov. Pretože v Smoleniciach dnes je štyristo lôžok, ktoré už dávajú zamestnanosť, čiže to znamená, ak takáto dedina má štyristo lôžok, kde je cítiť cestovný ruch, ak takáto dedina už má dvanásť reštauračných zariadení, ktoré sú plne využité a sú životaschopné, takže i toto je dôkaz, že ten život tu je a že tomuto životu, ktorý sa tu úspešne rozvíja, by sme možno týmto spôsobom zabránili. Vrátim sa trocha ešte v závere. Vôbec Slovensko ako také, ak to prirovnávame, Slovensko ako pekná krajina, v ktorej žijeme, a troška zároveň k našim symbolom, pretože ak máme byť hrdí na Slovensko, na náš symbol, tak musíme preto niečo urobiť. A ak hovoríme o symboloch, tak symboly sú určitou našou hrdosťou. Vidíme to pri športových podujatiach, keď zoberieme do rúk slovenskú vlajku a hrdo je zodvihneme nad hlavu, ja som bol vo Švajčiarsku tento rok na hokeji, veľmi mi to nebolo dopriate, ale bolo mi to dopriate, ale zdvihneme túto vlajku nad hlavu a s týmto symbolom akosi žijeme, akosi ho prežívame. A ja som tiež nepožiadal, ale myslím si, že symboly i erb Trnavského samosprávneho kraja je pre mňa symbol ako občana Trnavského samosprávneho kraja. A ak mám pýtať písomný súhlas na jeho používanie, považujem to za absurditu, lebo tento symbol je nás občanov Trnavského samosprávneho kraja. Tento symbol by mal charakterizovať i Smolenice i Gbely, mal by nás charakterizovať tých, ktorí tam žijeme, a mali by sme byť na tento symbol hrdí. Ak si máme pýtať písomný súhlas na používanie tohto symbolu od niekoho, tak je to pre mňa urážka, osobnou urážkou. Lebo ja som občanom, ktorý sa správam ako občan a ja prispievam určitou hodnotou. Neosobujme si práva, ktoré nám neprináležia. To je len na záver toho, čo som chcel povedať v tejto súvislosti, pretože to zapadá jedno k druhému. Ak sme chceli niečo urobiť, alebo chceme niečo urobiť, tak urobme preto, aby Smolenice a Trnavský samosprávny kraj dal priestor ľuďom pre zdravý rozum. Ďakujem.