Poliačik, Martin, poslanec NR SR (2014-06-11):
Áno, ďakujem, pani podpredsedníčka. V zásade k tej téme, o ktorej pojednáva tento návrh, myslím, že bolo povedané dosť. Ja si pamätám, keď už sme tu raz otvárali Trestný zákon, my sme boli ešte vtedy vo vláde, pán Fico ešte vtedy sedel v parlamente, to bol jeden z mála prípadov, kedy využil svoje právo ako podpredseda parlamentu a vystúpil v rozprave. A vtedy povedal, že k Trestnému zákonu treba vždy pristupovať mimoriadne citlivo, že ho netreba otvárať len tak ledabolo s jednotlivými maličkými vecami, pretože môže každá jedna malá zmena spôsobiť prasklinu, ktorá sa potom môže šíriť celým zákonom. Neviem, či ho úplne teraz parafrázujem presne, už sú to roky, ale niečo v tom zmysle vtedy povedal. Toto môže byť tiež dôvod, prečo neprejde tento návrh do druhého čítania. A v zásade s tým viem byť, viem aj súhlasiť, že Trestný zákon treba vždycky ponímať ako celok a meniť ho ako celok. Ale budeme mať možnosť, lebo novela Trestného zákona nám ide na budúcu schôdzu alebo na tú schôdzu potom do parlamentu. Takže aj keď by to neprešlo teraz v podobe samostatného návrhu zákona, tak určite už je tu teraz sediacich dosť kolegov, ktorí by mohli niečo podobné podať ako pozmeňujúci návrh. Možno Erika Jurinová ako podpredsedníčka parlamentu bude môcť rokovať aj s ministerstvo spravodlivosti, aby sa to zapracovalo do toho návrhu, ktorý príde do parlamentu, keďže budeme mať novelu Trestného zákona na ďalšej alebo nasledujúcej schôdzi. A tým pádom ak aj na ďalšom hlasovaní to neposunieme ďalej, tak minimálne téma je otvorená a dokážeme sa s tým pohnúť v iných, iným spôsobom a pri inej príležitosti a dáme kolegom zo SMER-u možnosť sa pod to trochu podpísať, lebo to má potom oveľa väčšiu šancu, že to prejde. Jedna vec, ale ktorú treba ešte na koniec doplniť na záver tejto rozpravy, je prevencia. My sa stále bavíme tu o následkoch, ale ony už existujú solídne vypracované návrhy opatrení, ktoré môžu pôsobiť preventívne, aby sa takéto veci nediali alebo aby boli odhaľované skôr a trestané skôr. A to je napríklad aj sexuálna výchova na školách, vďaka ktorej deti zistia, že napríklad to, čo sa im deje doma, nie je normálne. Lebo mnohé obete sexuálneho násilia zneužívané vo svojom vlastnom domácom prostredí si myslia, že tak to chodí. Im ten otecko alebo strýko povie, veď takto je to všade, ale deti o tom nerozprávajú, musíš byť o tom ticho. A keď v školskom prostredí neexistuje veku adekvátna forma, ktorá by povedala, toto sa nesmie, toto sa nerobí a v prípade, že sa ti také niečo deje, tak musíš ísť a povedať to. Tak potom máme práve tie typy 10 rokov, 20 rokov, 30 rokov trpiacich ľudí s trvalo poškodenou dušou, ktorí až v dospelosti zisťujú, že vlastne v ich detstve niečo nebolo v poriadku. Ak by existovala povinná sexuálna výchova alebo výchova vo veciach intimity, nazvime to tak, nech tam nie je to slovo, ktoré ľudí tak dráždi, ak by sme tu mali veku prispôsobenú výchovu vo veciach intimity, že by deti vedeli, že toto, čo sa deje tu medzi mnou a mojím strýkom alebo mojím otcom, alebo otčimom, alebo kýmkoľvek, nie je normálne a musím to niekomu povedať, tak by sme tie premlčacie doby možno ani nemuseli naťahovať, lebo by bolo množstvo prípadov, kedy by sa dokázalo to konanie toho človeka podchytiť už vtedy, keď sa deje. Práve v súvislosti s týmto tu máme tie medzinárodné dva dohovory, ktoré sú plné takýchto odporúčaní, to je ten Lanzarotský a Istanbulský dohovor, ktoré čakajú na ratifikáciu Slovenskou republikou. A ja nabádam na to, aby sme opätovne hovorili o tom, že by Slovenská republika tieto dohovory mala ratifikovať, lebo práve na základe ich odporúčaní sú formulované kroky a konkrétne návrhy, ktoré by mohli situáciu v oblasti prevencie zlepšiť. Ďakujem.