V. Tomanová, ministerka práce, sociálnych vecí a rodiny SR: (2007-06-28):
Pri koncipovaní jednotlivých novelizačných ustanovení sme vychádzali z princípov európskej právnej a sociálnej kultúry, ako aj z kultúry uznávanej Medzinárodnou organizáciou práce. Pracovné právo vyplývajúce zo Zmluvy o založení Európskej únie, zo Smerníc Európskej únie, z Európskej sociálnej charty a z Dohovorov Medzinárodnej organizácie práce rozvíjajúcich tieto články vždy malo, má a bude mať ochranné prvky. Tieto rešpektujú všetky členské krajiny. Pracovné právo Európskej únie sa dotýka a ovplyvňuje takmer polovicu národných pracovnoprávnych úprav všetkých krajín Európskej únie, vrátane Slovenskej republiky. Všetky sociálne normatívy, ktoré vyplývajú zo Základnej zmluvy o založení Európskej únie, vrátane jej zmien a doplnení, majú priamu právnu účinnosť, preto priamo a bezprostredne zaväzujú nielen štátne orgány pri tvorbe národných právnych predpisov, ale aj všetky právnické osoby a fyzické osoby každého členského štátu, t. j. aj zamestnávateľov. Aj Slovenská republika je teda povinná plniť záväzky vyplývajúce zo Zmluvy o založení Európskej únie, a teda aj tých článkov zmluvy, smerníc, nariadení a rozsudkov Európskeho súdneho dvora, ktoré sa týkajú pracovného práva. Tieto majú za cieľ podporovať zamestnanosť pracovníkov, zlepšovať životné a pracovné podmienky tak, aby sa dosiahla ich harmonizácia pri zachovaní dosiahnutej úrovne, primeraná sociálna ochrana, sociálny dialóg a rozvoj ľudských zdrojov. Na dosiahnutie uvedených cieľov Európska únia podporuje a dopĺňa činnosť členských štátov v oblastiach, ktoré sa dotýkajú zlepšovania najmä pracovného prostredia, na ochranu zdravia a bezpečnosti zamestnancov, pracovných podmienok, informovanosti zamestnancov a porád s nimi, sociálneho dialógu a rovnaké zaobchádzanie. Ide o európsky sociálny model. Keď hovoríme o európskom sociálnom modeli, musíme do spoločných hodnôt zahrnúť aj hodnoty formulované Radou Európy v takých dokumentoch, ako je Dohovor o ľudských právach a slobodách, Európska sociálna charta, Európsky zákonník sociálneho zabezpečenia, ale predovšetkým hodnoty obsiahnuté v agende a dokumentoch Medzinárodnej organizácie práce. Ako vieme, Slovenská republika ako nástupnícky štát Česko-Slovenskej republiky bola spoluzakladateľom tejto významnej inštitúcie a naša sociálnodemokratická vláda sa bezvýhradne hlási k jej ideám a k jej hodnotám. No nejde len o prihlásenie sa. Náš štát ratifikoval celý rad dohovorov Medzinárodnej organizácie práce a tieto medzinárodné pracovné normy majú teda v zmysle čl. 7 ods. 5, čl. 154c Ústavy Slovenskej republiky dokonca prednosť pred zákonmi. Nedá mi v tejto súvislosti nespomenúť, že ochrana pracovníkov je ťažiskom mandátu Medzinárodnej organizácie práce. V súlade so zásadami ustanovenými v Deklarácii Medzinárodnej organizácie práce o základných zásadách a právach pri práci z roku 1998 a v agende o dôstojnej práci je pozornosť sústredená aj v ostatných rokoch prioritne na také otázky, ako je výzva štátov, aby vo svojich vnútroštátnych politikách neopomínali porovnať ekonomický rast, tvorbu pracovných miest a dôstojnú prácu, aby prostredníctvom zákonov garantovali účinnú ochranu pracovníkov v pracovnom pomere, aby zabezpečili spravodlivú hospodársku súťaž, vylúčili akékoľvek možnosti sociálneho dumpingu, aby garantovali efektívne uskutočňovanie zamestnaneckej participácie, vrátane kolektívneho vyjednávania, aby zaručili adekvátne postavenie odborovej organizácie a účinnú ochranu odborových funkcionárov pred poškodzovaním ich práv zo strany zamestnávateľa. Ďalej, bezpečnosť a ochranu zdravia pri práci, aby venovali v zákonoch dostatočnú pozornosť primeranému stanoveniu pracovného času a času odpočinku, taktiež práva na spravodlivú odmenu za prácu. V tejto súvislosti mi dovoľte zacitovať slová nemeckého ministra práce pána Franza Munteferinga, ktoré vyslovil na februárovej konferencii o sociálnom modeli Európy, citujem: „Štát založený na sociálnych princípoch je prejavom spoločnosti, ktorej sloboda, spravodlivosť a solidarita sú kľúčovými hodnotami. V Európe už nie je potrebné diskutovať o tom, že v politike sa očakáva zodpovednosť za spoločné dobro a zabezpečenie spravodlivosti a to aj napriek tomu, že v mnohých oblastiach dochádza ku globalizácii. Politika hrá stále najdôležitejšiu úlohu pri formovaní spoločnosti. Je to výlučne privilégium štátu. Štát má úlohu vytvárať rámcové podmienky pre vnútrospoločenskú solidaritu. Sociálny štát sa rovná organizovanej solidarite, verí v slobodu jednotlivca a v rovnosť. Sociálny štát prijíma opatrenia na ochranu občanov pred vznikom nepredvídaných životných udalostí a zároveň garantuje, že podpora v stave núdze nie je milosťou, ale vynútiteľným právom. Tieto princípy platia v celej Európe, z toho dôvodu sme sa už dohodli na sociálnych cieľoch v rámci našej metódy otvorenej koordinácie, napríklad v oblasti zamestnanosti, sociálnej integrácie, zaopatrenia starších, ako aj v oblasti zdravotnej starostlivosti a dlhodobej starostlivosti. Avšak je potrebné zdôrazniť, že vnútorný trh môže a mal by byť modelovaný sociálnym spôsobom. Z toho dôvodu nemecké predsedníctvo Európskej únie odporúča zahrnúť do roku 2008 smernice o sociálnej politike do novelizovaných smerníc, týkajúcich sa zamestnanosti. Nemalo by ísť len o minimálne štandardy, ktoré sú základom, ale aj o vyššie štandardy, ktoré nemožno dosiahnuť bez predchádzajúceho úsilia. Rozhodnutie, ako to dosiahnuť, ako aplikovať princíp subsidiarity, ostáva na členských štátoch. Národné tradície budú naďalej dominovať nad sociálnou politikou a národné regulácie budú naďalej rozhodujúce. Úspešné príklady niektorých členských štátov dokazujú, že sa môžeme navzájom od seba veľa učiť. Neobjavujme koleso znova a znova. Druhým základným pilierom je sociálny trh. V Nemecku bol pripravený návrh sociálnej trhovej ekonomiky od obdobia druhej svetovej vojny a ukázalo sa, že je konkurencieschopný. Bol navrhnutý začiatkom 19. storočia a existuje jemu veľa podobných ekonomických systémov v iných európskych štátoch. Sociálna trhová ekonomika je dôkazom  toho, že sociálny rozmer je nevyhnutným predpokladom pre ekonomický rast. Je to atraktívny návrh a je premietnutý aj do Lisabonskej stratégie, ktorá sa zameriava na Dohodu o novom strategickom cieli Európskej únie, aby sa posilnila súčasne zamestnanosť, ekonomická reforma a sociálna kohézia ako súčasť znalostnej ekonomiky. Potrebujeme jeden trh v Európe, ktorý nie je zameraný len na krátkodobé zisky, ale aj na zachovanie zdrojov. Trh predprodukujúci zisky, ktoré sú užitočné pre každého a trh, ktorý je ekonomickým, ekologickým a sociálnym modelom pre svet.“ Toľko z citátu ministra práce Spolkovej republiky Nemecko pána Munteferinga. Práve na týchto spoločných európskych hodnotách je založený a pertraktúvaný aj návrh novelizácie Zákonníka práce. Nie je teda náhoda, že spomedzi 154 novelizačných bodov takmer 3/4 spojených s nevyhnutnosťou zosúladiť platný Zákonník práce s normami pracovného práva Európskej únie, Medzinárodnej organizácie práce či Rady Európy. Avšak aj ďalšie novelizačné body, ktoré vychádzajú z potrieb našej vnútroštátnej praxe, sú spojené s imperatívom zachovania európskej a právnej kultúry a kultúry zakotvenej v dokumentoch uvedených medzinárodných inštitúcií. Otázka nestojí tak, či máme ako členský štát diskutovať o tom, či a prečo je potrebné implementovať právo EÚ alebo dohovory Medzinárodnej organizácie práce do Zákonníka práce. Otázka stojí tak, ako čo najlepšie zosúladiť Zákonník práce s požiadavkami uvedených dokumentov tak, aby sme utvorili reálny právny rámec pre dôstojnú prácu a pre potreby hospodárskeho rastu, ako vážení poslanci opozície kritizujú tieto novelizačné body, nemôžem to teda chápať inak ako tak, že kritizujete za každú cenu to, čo ste mohli urobiť dávno, keď ste boli vo vláde. Odporcovia predloženej novely najčastejšie argumentujú tézou o nevyhnutnosti čeliť konkurencii v rámci globálnej hospodárskej súťaže. Nemám námietky, ak ide o férové prostriedky konkurencie. Nemôžem však súhlasiť s tendenciou neoliberálnych politikov o zabezpečovaní konkurencieschopnosti razantným znižovaním nákladov na cenu práce a súťažením v tomto smere s ázijskými, či juhoafrickými a juhoamerickými firmami. Ak pri vyjednávaniach v rámci sociálneho trojuholníka čelný predstaviteľ Republikovej únie zamestnávateľov neustále požadoval Zákonník práce zmeniť tak, aby mohol znížiť náklady na zamestnanca, prispôsobiac sa praktikám zaobchádzania so zamestnancami v textilných fabrikách v Južnej Ázii a vy sa k týmto požiadavkám pripájate, potom sa pýtam, kde sú vaše hranice znižovania nákladov na zamestnanca. Kde sa zastavíte? Pri práci za misku ryže? Alebo pri detskej práci? (Hluk v sále.) Či pri praktikách vytvoriť skupinu zamestnancov, ktorí po celý život pracujú len v noci? To si naozaj myslíte, že v civilizovanej Európe s jej sociálnou a humánnou históriou a kultúrou, ku ktorej sa tak hrdo hlásime, je možná adekvátna cesta za ziskom a prosperitou a hospodárskym rastom prostredníctvom nástrojov sociálneho dumpingu? (Potlesk.) A juhoázijským praktikám zaobchádzania so zamestnancami? Chápem to ako spiatočnícky návrat do 19. storočia. Chcem vás ubezpečiť, že vnímame potrebu úspory výrobných nákladov a nevyhnutnosti flexibility práce. Avšak musím razantne odmietnuť tvrdenia, že kľúčovým nástrojom zabezpečenia konkurencieschopnosti je cesta razantného znižovania nákladov spojených s ľudskými zdrojmi. Naopak, ak hovoríme o vedomostnej ekonomike, nemožno nespomenúť zamestnanca ako nevyčerpateľný zdroj prosperity. Z vašich vystúpení, dámy a páni, je viac ako jasné, že sa usilujete o zámerné dávkovanie neistoty, ktorého cieľom je postupne zbavovať zamestnancov sociálnych práv, paralyzovať odbory a tlačiť na znižovanie miezd či iných bonusov zamestnanca. Nie ste v týchto snahách osamelí. Je príznačné, že vás k tomu tlačia neoliberálni ekonómovia ... (Smiech v sále.) ..., ale hlavne niektorí podnikatelia, s ktorými ste v spojení a ktorých nemožno nazvať inak ako ranní kapitalisti alebo rýchlozbohatlíci idúci za ziskom za každú cenu. (Potlesk.) Je preto logické, v modeli sociálnej Európy aj odôvodnené, že Európska koncepcia dobrej práce vychádza z princípov flexicurity, ktoré popri hospodárskej prosperite, konkurencieschopnosti firiem a flexibilite trhu práce kladú dôraz aj na bezpečnú prácu, v ktorej zamestnanec požíva adekvátne sociálne výhody a istoty. Európsky sociálny model, ako bol naštartovaný Lisabonskou stratégiou, pokračujúc fínskym, nemeckým a portugalským predsedníctvom, je definovaný v zmysle spoločných hodnôt členských štátov, ktoré sa dajú zhrnúť pod hlavičku sociálny štát, sociálny trh a sociálne partnerstvo. V rámci týchto hodnôt nemožno obchádzať už spomenutý pojem dobrá práca, boj proti sociálnej vylúčenosti, boj proti chudobe, ktorý zahŕňa aj fenomén chudobných zamestnaných ľudí. Ak teda uznáme, že ako členský štát si ctíme hodnoty Európskej únie, očakávam od vás, že sa zasadíme o adekvátne právne rámce na flexibilnú, ale na dobrú prácu. Ak teda hovoríme o európskych atribútoch dobrej a dôstojnej práce, musíme mať na pamäti predovšetkým princíp rovnosti, ale aj skutočnej rovnosti šancí rovnakého zaobchádzania v zamestnaní. Rovnaké zaobchádzanie vyžaduje od aktérov ekonomiky, aby presadzovali konkurencieschopnosť znižovaním iných ako pracovných nákladov, ako sú napríklad inovácia v metódach a produktoch, produktívna špecializácia a vyššia kvalita práce, všetky podnecované optimalizovanými organizáciami. Toto sú tie správne páky, ktoré môžu zvládnuť globálnu súťaž, pretože vzhľadom na to, že pracovné náklady sa nemôžu znižovať, ekonomický hráč nemôže konkurovať krajinám, kde je pracovná sila intenzívne vykorisťovaná. Metóda rovnakého zaobchádzania vedie podnikateľa k tomu, aby maximálne využíval kombináciu a efektívnosť produktívnych faktorov bez toho, aby mohol využívať páku konkurencieschopnosti spočívajúcu v znižovaní nákladov práce. Vo svetle uvedeného by som rada poukázala aj na sociálnu náuku cirkvi katolíckej, tak ako ju sformuloval velikán Ján Pavol II. vo svojich encyklikách Centesimus Annus, Laborem exercens o ľudskej práci. Podľa tejto náuky, citujem: „Vlastníctvo výrobných prostriedkov, ak neprináša hodnoty, ale slúži len na prekážanie iným s cieľom dosiahnuť taký zisk, ktorý vyrastá z celkového zveľaďovania práce a spoločenského bohatstva, ale z ich útlaku, z neprípustného vykorisťovania, špekulácie a marenia solidarity, tak takéto vlastníctvo kapitálu a výrobných prostriedkov je nemorálne a z hľadiska prirodzených ľudských práv aj neprípustné. V spoločnosti, v ktorej sa popiera základné ľudské právo, a to právo vlastnou prácou zabezpečovať prostriedky na obživu a slušnú úroveň seba a svojej rodiny, ktorej opatrenia hospodárskej a sociálnej politiky neumožňujú zamestnancom dosiahnuť uspokojivú úroveň zamestnania, nemôže získať ani svoje morálne oprávnenie vtedy, keď zodpovedným spôsobom a v primeranom čase vytvára pracovné príležitosti a ľudský rozvoj pre všetkých.“ V rámci slobody trhu uznáva sociálna náuka cirkvi oprávnenú funkciu zisku ako ukazovateľa prosperujúceho podniku. Ak podnik prináša zisk, znamená to, že náležite použije výrobné faktory a ľudské potreby primerane uspokojuje. Lenže zisk nie je jediným ukazovateľom podniku. Aj v mnohých podnikoch s dobrou hospodárskou bilanciou sú totiž zamestnanci ponižovaní, zneužívaní a nedostáva sa im primeranej odmeny za prácu, ktorí pre vlastníka vytvorili zisk. To je nielen morálne neprípustné, ale neprípustné aj z hľadiska budúcej výkonnosti podniku a zachovania jeho vitality. Veď cieľom podniku nie je výlučne tvorba zisku, ale aj existencia samého podniku ako spoločenstva ľudí, ktorí sa rôznym spôsobom usilujú naplniť svoje základné životné potreby a zároveň tvoria i zvláštnu skupinu slúžiacu celej spoločnosti. Zisk je teda regulátorom podniku, ale nie jediný. Okrem neho treba brať do úvahy ľudské a morálne faktory, ktoré sú z perspektívneho hľadiska takisto podstatné pre život v podniku. V Encyklike Rerum novarum, citujem: „Ide teda o to, aby sa práca človeka i sám človek nezdegradovali len na úroveň tovaru, ale aby zamestnanec bol primeraným spôsobom aj chránený v práci, podmienok života a práce. Bohužiaľ, tohto cieľa sa treba aj v súčasnosti domáhať.“ Koniec citátu. (Potlesk.) Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, máte pred sebou predlohu novely Zákonníka práce, ktorá by mala prinavrátiť slovenskému pracovnému právu európsky ráz. Ide o to, aby sme legislatívnymi nástrojmi utvorili taký rámec, ktorý bude zaručovať obranné mechanizmy ako pre zamestnancov, tak aj pre tých, ktorí zastupujú záujmy zamestnancov a presadzujú ich práva, predovšetkým odbory, pretože, a to je potrebné zdôrazniť, funkcia pracovného práva je predovšetkým ochraňovať toho slabšieho v pracovnom vzťahu a tým je zamestnanec. Ide o to, aby pri utváraní podmienok zamestnávania a pracovných podmienok bola použitá taká sociálna politika, ktorá je aj morálne správna a teda, ktorá rešpektuje objektívne práva pracujúceho človeka. Takáto politika sa teda od štátu so sociálne orientovaným trhovým hospodárstvom očakáva. Lisabonská stratégia sa zameriava na Dohodu o novom strategickom cieli Európskej únie, aby sa posilnila súčasne zamestnanosť, ekonomická reforma, sociálna kohézia ako súčasť znalostnej ekonomiky. Potrebujeme jeden trh v Európe, ktorý nie je zameraný len na krátkodobé zisky, ale aj na zachovanie zdrojov. Trh produkujúci zisky, ktoré sú užitočné pre každého a trh, ktorý je ekonomickým, ekologickým a sociálnym modelom pre svet. (Ruch v sále.) Z uvedeného dôvodu je dôležité prepojiť politiky v oblasti ekonomiky, zamestnanosti a sociálnych vecí. Ak má trh produkovať dobré výsledky, je potrebné pre to vytvoriť primerané politické a sociálne rámce. Niet sporu o tom, že pri určovaní podmienok života a práce má popri kolektívnych zmluvách a individuálnych pracovných zmluvách nezastupiteľnú funkciu aj štát ako regulátor podmienok a postupov, za ktorých sa tieto zmluvy budú uzatvárať. Znamená to tvorbu takých pracovných miest, ktoré budú garantovať účinné mechanizmy na ochranu práce, vrátane zabezpečenia účinného kolektívneho vyjednávania, ochranu zdravia pri práci a ochrany zamestnania. Ide teda o to, aby pri utváraní podmienok života a práce bola použitá taká sociálna politika, ktorá je aj morálne správna a teda, ktorá rešpektuje objektívne práva pracujúceho človeka v rámci jeho základných práv a slobôd. Vážené dámy, vážení páni, nedá mi, aby som sa nedotkla niektorých vecí, ktoré tu ešte dnes odzneli. V prvom rade by som rada reagovala na pána poslanca Lipšica, ktorý hovoril o tom, že ministri by mali tlačiť v Európskej únii na to, ak máme problémy, aby sa riešili. Môžem povedať, že k problému pracovnej pohotovosti a príprave novely Smernice o pracovnom čase sa venovala pod vedením fínskeho predsedníctva Rada ministrov v decembri minulého roku, nedospela k dohode. Nemecké predsedníctvo si však túto úlohu neosvojilo, túto úlohu si osvojilo portugalské predsedníctvo, s ktorým sme opakovane rokovali a ktorému sme sa pokúšali vysvetliť dôležitosť riešenia vzhľadom na to, že je skupina štátov, ktorá nemá problém s pracovným časom a s pracovnou pohotovosťou a je skupina štátov, väčšia skupina štátov, ktorá s tým problém má. Musím sa vrátiť k čl. 6 tak, ako ho tu predniesla pani poslankyňa Radičová a znovu musím pripomenúť, že treba čítať tento článok v celom súvise a poviem, že hneď názov čl. 6 hovorí o maximálnom týždennom pracovnom čase a citácia písm. a) je podmienená aj písm. b):  „Priemerný pracovný čas pre každé obdobie 7 dní, vrátane nadčasov neprekročí 48 hodín.“ Jediná výnimka, ktorá tu je a tá je obsiahnutá v čl. 17 ods. 5, je tá výnimka, o ktorej som tu už hovorila, preto sa o nej nebudem zmieňovať. (Hluk v sále.) Vážený pán poslanec Miššík, nedá mi nereagovať na vašu požiadavku, aby som sa ospravedlnila pani poslankyni Sárközy. V tejto súvislosti sa spýtam, kto sa ospravedlní tým nežným rúčkam a múdrym hlávkam, ktoré pripravovali tento Zákonník práce, tým, ktorí statočne pracovali a to nielen pod mojím vedením, pod vedením mojich predchodcov a sú to, musím povedať, dámy a starostlivé dámy a veľmi múdre dámy, ktoré museli znášať a použijem slovo pána poslanca Freša „škandály“, ktoré robili zástupcovia zamestnávateľov na zasadnutí poradného orgánu a zasadnutí Hospodárskej a sociálnej rady. Často v skorých ranných hodinách museli znášať ponižovanie a urážky. Kto sa ospravedlnení týmto ľuďom za to, že včera boli nazvané, že tieto ruky písali s nenávisťou Zákonník práce? (Potlesk.) Ale bez ohľadu na to musím povedať, že sú to dokonca ľudia a medzi nimi sú aj ľudia, ktorí dokonca vám niektorým z rezortov, keď ste na nich sedeli, pomáhali pri tvorbe zákonov, a preto si nezaslúžia takýto prístup, to skutočne vážne. A pokiaľ ide o pani Sárközyovú, hovorili ste o tom, že ja sa mám ospravedlniť pani Sárközyovej. Ja znovu poviem, že je tu niekoľko invektív, ktoré boli povedané, možno ste tu neboli a ste ich nepostrehli a musím hovoriť o tom, že skutočne tieto reči nepatria do Národnej rady, keď hovorila o tom, že nesúhlasila s tým, aby Tomanová ako tieňová ministerka sa zúčastnila na spoločnom rokovaní k pripravovanej novele zákona 461, bolo to 4. februára minulého roku, že sa neustále vyjadruje k mojej nespôsobilosti, pričom o mojej práci nič nevie. Musím hovoriť o tom, že ironizuje takú inštitúciu a včera ironizovala takú inštitúciu, ako je Trnavská univerzita, na ktorej sú takí velikáni, ako je pán prof. Šoltés, pán prof. Krčméry, pani dr. Barancová, Tomanová je posledné kolo na voze, aby som povedala 1 005 kolo na voze, ktorá sa sčasti zúčastňuje na prednáškach na Trnavskej univerzite a určite by si nikdy nedovolila a pani dr. Barancová by ani nepripustila, aby do jej výskumu niekto zasahoval. (Potlesk.) Dovolím si povedať ďalšiu vec, keď už hovoríme o tých invektívach. Zažila som prvé zasadnutie výboru, kde som sa dozvedala, že som menej ako pani poslankyňa. Ja si určite ctím a vážim každého človeka a musím povedať, že viem aj, kde je moje miesto a necítim sa byť viac ako pani poslankyňa Sárközy. V tejto súvislosti však poviem jedno a ja som tu už spomínala velikána Jána Pavla II., myslíte si, že by pán Ján Pavol II. čo len niekedy pomyslel na to, aby o ktoromkoľvek človeku, akomkoľvek človeku bol by si myslel, že je niečo menej ako on? Veľmi ťažko, o tom pochybujem. (Hluk a potlesk.) Pán poslanec, ak si myslíte naďalej, že sa mám ospravedlniť, tak sa pani Sárközyovej ospravedlňujem. Prepáčte, že žijem na tejto planéte, prepáčte, že chodím po tejto zemi, po ktorej chodíte aj vy a prepáčte, že dýcham tento vzduch, ktorý dýchate aj vy. (Veľký hluk v sále a potlesk.) Pokiaľ ide o pána poslanca Freša, bola by som už veľmi rada, pán poslanec Frešo, keby ste začali konečne hovoriť zmysluplne a keby ste hovorili erudovane. Pokiaľ ide o prídavky a zvyšovanie prídavkov, teda valorizácia prídavkov, sú stanovené legislatívne termíny, kedy sa pripravujú. V súčasnosti je príprava v legislatívnom procese, je príprava valorizácie prídavkov na deti. Pokiaľ sme nastupovali do vlády minulý rok 6. júla, pretože 5. júla bol sviatok, musíte vedieť, že termín 1. 9., pokiaľ materiál nebol aspoň ako-tak pripravený, nebolo možné zvládnuť. Vážené dámy, vážení páni, toto je záver môjho dnešného vystúpenia, ale napriek tomu sa vám chcem všetkým skutočne úprimne poďakovať za pripomienky a za vyslovené názory. Považujem ich pre mňa za veľmi cenné, aj za tie, ktoré predložila opozícia, pretože z obsahu vystúpení vyplýva jedno, opozícia predložila pozmeňujúce návrhy, ktoré si osvojila od Republikovej únie zamestnávateľov a od Únie materských centier, so svojimi pozmeňujúcimi návrhmi neprišla. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)