J. Halecký, poslanec: (2007-09-19):
Myslím, že je všeobecne prijateľné a známe, že je dôležité, ale aj výhodné a aj žiaduce, aby dôchodkový systém bol stabilný, aby bol transparentný a aby bol vykonateľný v tom rozsahu,  ako to určuje zákon. Nevidím ako správne, pokiaľ obviňuje jedna vládna zostava druhú, že chce destabilizovať tento systém, vykradnúť ho, rozvrátiť ho, alebo používajú sa tu aj niektoré tvrdšie výrazy, pretože myslím si, že každá vláda je zodpovedná vláda a každá vláda sa snaží robiť vo svojej činnosti všetko preto, aby stabilizovala o. i. aj starobný dôchodkový systém, pretože je to výsledkom nielen momentálnej jej činnosti a práce, lebo bude to aj výsledok v nasledujúcom období. Takže z tohto dôvodu by som hodnotil počínanie tejto vlády ako zodpovedné počínanie, ktoré sa snaží zodpovedne pristupovať k otázkam, ktoré možno by bolo ešte vhodné v začiatku tohto systému  skorigovať. Robiť nejaké korekcie po 8, 12 alebo 15 rokoch je vylúčené a nemožné. V tých prvých rokoch, pokiaľ sa zistia niektoré nezrovnalosti alebo niektoré body, ktoré možno zmeniť alebo upraviť, tak pripúšťam, že je to  prijateľné a vhodné. Chcem poukázať na túto skutočnosť, že aj reformu, ktorú prijala predchádzajúca vláda, myslím si, možno hodnotiť pozitívne, pretože je progresívna, zodpovedá požiadavkám doby terajšej, ale hlavne budúcej a hlavne zodpovedá trendu, aby občania svoj osud prevzali do svojich rúk, aby mohli aj v takej oblasti, ako je dôchodkové  zabezpečenie, zodpovedať za výšku svojho dôchodku, stabilitu, aby ich aktivita mala zmysel  počas celého života. Chcem však upozorniť, že 1. a 2. pilier sú v určitej symbióze a v určitej jednote tak, že pokiaľ hovoríme o korekciách v dôchodkovom systéme alebo o korekciách v dôchodkovej reforme, vždy sa to dotkne aj tej prvej časti, aj druhej časti, teda 1. aj 2. piliera. Myslím si, že pokiaľ hovoríme o dôchodkoch, nesmieme zabúdať, tak ako to obyčajne robíme, že existuje aj 3. dôchodkový pilier, tretí princíp, ktorý hovorí o tom, kde skutočne ten, kto chce sporiť na svoj dôchodok a chce určovať jeho výšku a chce zobrať zodpovednosť zaň do svojich rúk, tam v 3. pilieri má možnosť, aby sa realizoval, lebo 1. a 2. pilier, tak ako o ňom hovoríme teraz, vždy je determinovaný a závislý aspoň sčasti od vlády, od štátu a od zásahov štátu. Takže nemožno hovoriť, že 1. pilier je štátny, 2. pilier je súkromný. Tam tá určitá previazanosť je. Chcem pripomenúť ešte túto skutočnosť, že aj tí, čo sporia v 2. pilieri, 50 % finančných prostriedkov dávajú do 1. piliera, čiže je to polovica ich prostriedkov cez zamestnávateľov a z ich hrubého príjmu. To znamená, že aj výplata dôchodku bude z 1. piliera. Takže zásahy do 2. piliera alebo do 1. piliera sa automaticky dotknú aj ich výšky dôchodku. Vieme, že v terajšom období je dominantná tá skutočnosť, že je výrazný deficit v Sociálnej poisťovni alebo v tom štátnom systéme dôchodkového zabezpečenia. Ten deficit, myslím, sa predpokladal. Možnože predpokladalo sa, že bude v nižšom rozsahu, ako je. Ale pokiaľ  zhruba 25 % financií každoročne nie je suficientných na zabezpečenie 1. piliera, možno očakávať, že jednak vláda bude sa snažiť robiť svoju hospodársku a finančnú politiku tak, aby mohla vykryť 1. pilier, ale, ako to vidíme v terajšej praxi, snaží sa aj zasiahnuť 2. piliera, a to z toho dôvodu a z kľúčového momentu, ktorý, myslím si, sa vinie celým dôchodkovým systémom. A to je pomer odvodov 9 a 9 alebo nejaký iný. Čiže tu je kameň úrazu alebo jadro problému vo výške odvodov do 1. a 2. piliera. A všetky tie ďalšie veci pokladám za sekundárne alebo nie až tak podstatné. Takže pri  ústavnom zákone, ale aj pri samotnej korekcii reformy, myslím si, ešte stále nie je zodpovedaná otázka, či ten pomer bol stanovený správne, či 9 : 9 alebo iný pomer by bol vhodnejší vzhľadom na finančnú hospodársku situáciu, ale aj na určitú kontinuitu dôchodkov v tom starom 1. pilieri a v tom novom 2. pilieri. Pri nezodpovedaní tohto jednak na základe štúdií, jednak na základe analýz, ktoré by potvrdzovali správnosť tohto pomeru, nemožno preto zazlievať aj vláde, že snaží sa zamýšľať nad týmto pomerom a príp. uvažovať aj o nejakých korekciách. O tom, že nie je to korekcia, ktorá je svojvoľná alebo dokonca úmyselná, svedčí aj to, že aj dôchodcovské správcovské spoločnosti zobrali vážne tento návrh alebo tento fakt a začali rokovať s terajšou exekutívou, či je vôbec možná zmena v odvodových pomeroch alebo ktorý pomer by bol reálny. A doterajšie rokovania svedčia o tom, že nielenže to nevylúčili, ale to dokonca pripustili, ale dokonca sa črtala aj reálna snaha tým, že sa neotvorí systém, že ten pomer sa zmení. Takže nie je to  nič nejaká, by som povedal, svojvoľná úvaha o zmene pomeru 9 : 9. Sám som tohto názoru, že je dobré, pokiaľ je legislatívna stabilita a pokiaľ je stabilita aj v dôchodkovom systéme, to znamená, že pokiaľ sa základné pravidlá nemenia už po prijatí zákona, už po rozbehnutí sporenia a hlavne pokiaľ sa to dotýka dosť veľkého počtu ľudí v rozsahu 1,5 mil. sporiteľov. Avšak, ako som spomenul, tento systém je kombinovaný. Nie je len čisto súkromný, 2., a je v úzkej väzbe s 1. pilierom. Takže úvahy a príp. aj reálne nejaké zásahy v pomere 9 : 9 vidím ešte toho času v štádiu rokovania. A o tom vlastne by mal byť aj ústavný zákon, pokiaľ by sme ho mali reálne posudzovať a reálne by ste chceli od nás žiadať, aby sme ho podporili, pretože široko koncipovaný ústavný zákon, ktorý sa dotýka viacerých otázok, nie je veľmi konkrétny, aby mohlo to byť na stabilizáciu dôchodkovej reformy. Nevýhodu ústavného zákona vidím aj v tom, že ako sami vidíme, dôchodková reforma je dynamický proces, nie je to stabilný proces, čo týka finančných, ale aj ďalších konzekvencií. Takže ústavným zákonom by sme si znemožnili v budúcnosti, aby sme mohli urobiť niektoré nie podstatné, ale aspoň tie kroky, pri ktorých ukáže život, že sú nevyhnutné a sú potrebné. Čo sa týka otvorenia systému, vidím to ako jednu z reálnych možností a dokonca potrebných, pokiaľ sa vyskytnú také skutočnosti, ktoré hovoria, že sú tam v 2. pilieri ľudia, ktorí nebudú mať adekvátny dôchodok, ktorí sa nerozhodli na základe tých informácií, ktoré v danom čase mohli mať alebo mali mať. Takže vidím to skôr ako demokratický prvok a prvok, ktorý až tak nezasahuje do rozsahu reformy ako ten odvodový mechanizmus. Takže otvorenie systému, myslím si, bude realita v ďalšom období a prispeje k tomu, aby, dá sa povedať, tento systém sa trošku aj vyčistil. To znamená, že tí ľudia, ktorí už na základe tých informácií, ktoré prebehli doteraz, budú mať pocit, že je pre nich nevýhodné v 2. pilieri byť, nech majú možnosť vystúpiť z neho a zase, opačne, tí ľudia, ktorí budú mať pocit, že pre nich ten systém vzhľadom na vek, na zárobkové možnosti a na perspektívne zárobkové možnosti bude výhodný, nech majú, opačne, možnosť vstúpiť doň, hlavne študenti, vysokoškoláci a ostatní. Čiže z tohto pohľadu vidím ako spravodlivý a možný a reálny ten zásah. A predpokladám, že viacej bude „ozdravený“ aj 2. pilier, pokiaľ odtiaľ odídu ľudia, ktorí majú nižšie príjmy, u ktorých perspektívne dĺžka práce aj ich pracovná a tým pádom aj platová výkonnosť by nebola taká, ako možnože je priemer alebo mediantom v tom systéme. Takže myslím, že aj pre tých sporiteľov, čo tam zostanú, aj pre tých, čo odtiaľ odídu, to bude vec výhodná. Čo sa týka dĺžky sporenia, o ktorej sa uvažuje a ktorá je reálna na tých 15 rokov, myslím, že je dobré, pokiaľ ľudia na svoj dôchodok majú povinnosť sporiť dlhšie obdobie, jednak aj vzhľadom na výšku svojho príjmu, ale aj vzhľadom na celkovú bilanciu dôchodkového systému 2. piliera a podobne. Chcem uviesť tú skutočnosť, že samotná reforma nie je záležitosť jednej vlády alebo jedného parlamentného rozhodnutia. Je to proces, ktorý sa bude tiahnuť niekoľkými, viacerými alebo všetkými vládami, ktoré na starosti dôchodcov majú. Vieme, že len samotná reforma, teda zmena toho, pokiaľ zo štátneho systému zabezpečovaného Sociálnou poisťovňou sa prejde na systém, ktorý bude realizovať v plnom rozsahu 2. pilier a 3. pilier, bude stáť zhruba okolo 1,2 bilióna Sk. Čiže vidíme, že je to náročný proces. A každá vláda, ktorá aj v nasledujúcom období bude, bude musieť sa tým zaoberať, hľadať prostriedky hlavne v svojom ekonomickom raste, vo finančnej výkonnosti ekonomického systému, ktorý riadi a buduje tak, aby dôchodcovia si boli istí, že ich dôchodky sú primerané. Chcem sa dotknúť aj výšky dôchodkov, pretože hovorilo sa, že dôchodky na Slovensku sú nízke, čo je realita a skutočnosť. Ale aj výška dôchodkov do určitej miery je prvok buď stabilizujúci, ale skôr, ako ukazujú skúsenosti zo západných krajín, aj destabilizujúci, pretože neadekvátne príliš vysoké dôchodky môžu tiež vyvolať závažné sociálne, ale aj finančné dôsledky. Nehovorím, že je to naša krátka budúcnosť, ale je potrebné aj na to myslieť, aby sme vedeli systém, ako to všetci opakujeme, nastaviť tak, aby bol účinný, spravodlivý a hlavne aby bol životaschopný podľa možností ekonomiky v danej príslušnej krajine. Takže čo sa týka podpory ústavného zákona, chcel by som to zhrnúť, že myslím si, že je to predčasné úsilie, ktoré nie je ešte načasované. Myslím si, že pokiaľ by bolo reálne, aby sme prijali ústavný zákon, je potrebné prijať aj argumenty koalície, prijať ich zdôvodnenia a hlavne získať ich pre to, aby aj časť koalície alebo celá koalícia v terajších pomeroch tento ústavný zákon prijala. Myslím si, že ste oproti tomu, čo ste predkladali pred ôsmimi mesiacmi, pokročili z opozície, pretože zahrnujete tam už aj 1. pilier, nielen 2. pilier. A myslím si, že je to krok vpred, ale ešte nedostatočný na to, aby sme mohli ústavný zákon o dôchodkovom sporení podporiť. Ďakujem.