V. Palko, poslanec: (2006-10-19):
Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, dovoľte na úvod niekoľko faktov. V lete 1995 bol zavlečený do cudziny slovenský občan, syn vtedajšieho slovenského prezidenta. Od prvých dní vyšetrovania smerovali stopy k podozrivým osobám z radov Slovenskej informačnej služby, ktorú vtedy riadil Ivan Lexa. Postupne v priebehu niekoľkých týždňov museli odísť z polície vyšetrovatelia tohto trestného činu. Až keď tretí vyšetrovateľ dostal prípad, vyšetrovanie začalo byť utlmované. Jedným zo svedkov bol príslušník Slovenskej informačnej služby Oskar Fegyveres, ktorý otvorene svedčil o svojej účasti na akcii SIS, ktorá mala vykonať zavlečenie. V ďalších mesiacoch sa mohla slovenská verejnosť oboznámiť s nahrávkou telefonického rozhovoru medzi riaditeľom SIS Lexom a ministrom vnútra Hudekom, v ktorom riaditeľ SIS ďakujem ministrovi vnútra za odstránenie vyšetrovateľa. V marci 1998 udelil pán Vladimír Mečiar, vtedy vykonávajúci niektoré funkcie prezidenta Slovenskej republiky, amnestiu páchateľom trestného činu zavlečenia. Neskôr túto amnestiu upresnil v júli 1998. V decembri 1998 vtedajší predseda vlády Mikuláš Dzurinda, tiež vtedy vykonávajúci niektoré právomoci prezidenta, obe amnestie, ktoré udelil Vladimír Mečiar, zrušil. V priebehu roku 1999 policajný vyšetrovateľ obvinil z trestného činu zavlečenia bývalého riaditeľa SIS Lexu a desať bývalých príslušníkov SIS. V decembri 1999 Ústavný súd Slovenskej republiky zrušil uznesenie o obvinení jedného z obvinených, bývalého námestníka riaditeľa SIS Jaroslava Svěchotu, ktorý sa obrátil na Ústavný súd s tým, že mali byť porušené jeho práva. V roku 2000 vyšetrovateľ ukončil vyšetrovanie zavlečenia návrhom na podanie obžaloby proti ostatným desiatim príslušníkom SIS, keďže už Svěchota bol mimo na základe rozhodnutia Ústavného súdu. Vzápätí prokurátor podal voči nim obžalobu. V roku 2001 Okresný súd Bratislava III, ktorý sa zaoberal obžalobou, zastavil trestné stíhanie voči všetkým obžalovaným s odôvodnením, že platia amnestie, ktoré udelil Vladimír Mečiar. Od tohto okamihu bolo jasné a zrejmé, že jediná cesta, ako možno na súde objasniť prípad zavlečenia, je schválenie ústavného zákona, ktorý by zrušil amnestie, ktoré Vladimír Mečiar udelil. Vážené dámy, vážení páni, tento prípad je notoricky známy. Stokrát bol mediálne prepieraný, diskutovaný, podávaný. Základný problém, ktorý v amnestiách spočíva, je tento: Je tu dôvodné podozrenie, že orgány štátu, štátne orgány Slovenskej republiky, funkcia prezidenta Slovenskej republiky boli zneužité na krytie páchateľov, ktorí tiež boli súčasťou štátnej moci. Nič viac ani nič menej. Tento problém je bremenom, ktorý poškodzuje našu štátnosť. Nič viac, ale ani nič menej. Tento prípad je i výrazom, dôkazom plytkosti spoločenských, mediálnych a politických diskusií na Slovensku. Stokrát sa diskutovalo o rôznych podružných, podružných kauzách SIS z rokov 1994 až 1998. Komentovalo sa to všelijakými športovými výsledkami, 10 : 0, 12 : 0 a tak ďalej, pritom sa nezdôrazňuje to podstatné, to podstatné, že je tu kľúčový prípad zavlečenia, ktorý bol objasnený v zmysle vznesenia obvinenia políciou už pred šiestimi rokmi, žalovaný prokurátorom pred šiestimi rokmi, ale neobjasnený na súde pre prekážku amnestií. Mimoriadne významná je súvislosť medzi prípadom zavlečenia prezidentovho syna a prípadom vraždy Róberta Remiáša. Súvislosť spočíva v tomto: Róbert Remiáš bol sledovaný SIS v období pred svojím zavraždením, Róbert Remiáš bol v kontakte so spomínaným príslušníkom SIS, ktorý svedčil o zavlečení a potom sa ukrýval v zahraničí. Je samozrejmé, že vraždu tohto typu, kde je použitý nástražný výbušný systém, je ťažké objasňovať. Vyjadrovanie ľútosti nad tým, že nebola objasnená na súde ani po desiatich rokoch, je však pokrytecké, ak neodstraňujeme všetky prekážky, ktoré stoja tomuto objasneniu v ceste. Ak nám je to ľúto, schváľme zrušenie amnestií, umožnime objasnenie zavlečenia na súde a možno, možno dôjde k tomu, že niektorí obžalovaní začnú spolupracovať s orgánmi činnými v trestnom konaní aj v iných veciach, trebárs z dôvodu, aby s nimi bolo zaobchádzané zhovievavejšie. Toto je v súlade s naším zákonodarstvom. Môžeme to urobiť. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, povedzte, prečo toľké roky toľký odpor proti tomu, aby sa ukázala pravda o minulosti? Vážené panie poslankyne a páni poslanci, prečo toľká nechuť proti tomu, aby pred súdom mohli stanúť podozriví zo spáchania závažného násilného trestného činu? Prečo majú ísť poslanci zákonodarného zboru príkladom nie v snahe o naplnenie spravodlivosti, ale, naopak, v snahe o nespravodlivosť? Lebo brániť objasneniu zločinu na súde je nespravodlivosť. Vážené dámy, vážení páni, ak v tomto prípade nie sme ochotní poslúžiť spravodlivosti, ako nám majú ľudia veriť, že v inom našom konaní sa o spravodlivosť snažíme? Vážené panie poslankyne, páni poslanci, ako vyznievajú naše náreky nad problémami v súdnictve, keď v tomto prípade tolerujeme zneužitie štátnych orgánov a sami nečinnosťou chceme brániť objasneniu zločinu na súde? Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, návrh na zrušenie amnestií sa predkladá v tejto Národnej rade, myslím, už piatykrát. Tento prípad sa k nám bude vracať stále, znova a znova, či to chceme, alebo nechceme, a zbaviť sa ho môžeme len naším činom, splnením svojej povinnosti, poslúžením spravodlivosti, ochotou ukázať pravdu. Dámy a páni, v mene predkladateľov vás prosím, aby ste ústavný zákon o zrušení amnestií podporili. Nech sa pravda ukáže. Ďakujem vám za pozornosť.