P. Minárik, poslanec: (2008-12-05):
Poviem len rozdiel, ktorý je medzi týmito dvoma návrhmi. Návrh, ktorý bol predložený tesne predo mnou, vychádza z tej filozofie, ktorá je dnes, a rozširuje ju na to, aby sa naozaj nedalo ani odmietať dychovú skúšku, ktorá by požitie alkoholu zisťovala. Túto filozofiu som do nášho právneho poriadku vniesol ja. Keď som prišiel s riešením toho istého problému, ktorý riešili predkladatelia predo mnou, pristúpil som k tomu inak a nahradil som dotyčný paragraf, dotyčný odsek vymenovaním skutkových podstát tých priestupkov, na ktoré sa imunita nevzťahuje. Prečo som tak urobil? Nuž jednoducho preto, lebo už pri riešení toho pôvodného problému, či vôbec alkoholová imunita, teda imunita na alkohol áno alebo nie, to bola vec výkladová, či sa to vôbec musí robiť. A zdá sa, že znova aj pri tom druhom riešení vznikali výkladové problémy. Preto som hľadal dajaké riešenie, ktoré nebude pripúšťať žiadnu pochybnosť pri výklade, a to je vymenovanie príslušných paragrafov, odsekov a písmen, na ktoré sa tá imunita nevzťahuje. A to, že je to možné, je zabezpečené tým, že sa urobila malá zmena v ústave, ktorá umožnila v priestupkovom zákone tieto jednotlivé skutkové podstaty za priestupkovú imunitu poslancov vyňať. Toľko k rozdielu. Teraz trošičku k histórii. Celý ten problém sa riešil v parlamente prvýkrát po 16. 11. 2005 a spúšťačom bola autonehoda nášho kolegu Cupera. A možno ani tak nie jeho autonehoda, ktorá bola evidentne spáchaná pod vplyvom alkoholu, on vtedy aj fúkal, ale spustili ho hlavne jeho vyjadrenia. Z jeho vyjadrení bolo zjavné, že človek, ktorý je pod vplyvom alkoholu a sedí za volantom, nie je nebezpečný iba svojmu okoliu. A bolo to zrejmé z toho, že on mal také vyjadrenia, že bolo jasné, že stratil pud sebazáchovy, aj tej fyziologickej, aj tej politickej. A keď už niekto nemá ani pud sebazáchovy, je jasné, že je nebezpečný aj tým druhým, pretože keď už nie je ochotný chrániť ani seba, tak prečo by chránil druhých. Preto sme vtedy aj po veľkom rozhorčení pristúpili k tomuto riešeniu. Ináč nebolo to veľmi jednoduché. Tuším na druhý deň alebo na tretí deň po tejto nehode bola koaličná rada. Z koaličnej rady vychádzali predsedovia jednotlivých koaličných strán a všetci sa dušovali, že ako to vyriešia. A prešiel aj december a vyriešené to nebolo. Nuž ale keď sme to sľúbili, a ja som teda na tej koaličnej rade bol a hoci som sa vtedy nevyjadroval, keď sa vyjadrovali predsedovia, som povedal, že keď sme sľúbili, tak to vyriešime. V januári potom nasledujúceho roku sme priniesli s ostatnými kolegami predsedami poslaneckých klubov do parlamentu riešenie, ktoré bolo potom tak diskutované, že sme zase zaviedli priestupkovú imunitu. Kolega Lipšic bude určite na mňa reagovať, bude hovoriť, že to tak bolo. Áno, zaviedli sme ju absolútne jasne, pretože dovtedy to bola otázka naozaj výkladu a výklad policajného prezidenta bol iný ako kolegu Lipšica a v praxi sa to realizovalo tak, ako kebyže nebola. A môže tisíckrát povedať, že sme ju zaviedli až my, ale v praxi sa všetko realizovalo tak, ako kebyže bola a dôležitá je naozaj prax. Dobre, zaviedli sme nejaké riešenie a v tomto roku sa už druhýkrát ukázalo, že to riešenie bolo nedostatočné, lebo to, čo chcelo vyriešiť, nevedelo vyriešiť, pretože poslanec sa odvolal po svojej nehode na svoje právo nepodrobiť sa úkonom, ktoré požitie alkoholu preukážu. Ak sme teda chceli, ale tento konkrétny priestupok požitie alkoholu za volantom bol priestupkom aj pre poslanca, tak musíme, samozrejme, nájsť aj techniku, ako to preukázať. A preto treba, ak stále zdieľame tú filozofiu prvého priestupku, zaviesť aj tento ďalší priestupok. Pretože som cítil svoju zodpovednosť za to, že som robil to prvé riešenie, pristúpil som aj k tomu rozširujúcemu riešeniu, a myslím, že som mal takú naozaj jasnú morálnu zodpovednosť, aby som to dotiahol do nejakého konca. O týždeň po podaní môjho návrhu prišiel iný návrh v tejto istej veci. Okej, bolo dosť času, prišiel po týždni a musím povedať, že prišiel oveľa korektnejšie, ako keď sme napríklad podali návrh na lex Hlinka. Vtedy sme to podali o nejakej desiatej a o jedenástej sa to objavilo na internete, o dvanástej predseda poslaneckého klubu SNS ešte nevedel, že čo s tým, o štrnástej alebo o šestnástej už tu bol podaný návrh zákona v tej istej veci, v podstate to isté čo dnes, ale to bolo oveľa v kratšom čase, podávali ho a zjavilo sa to na internete, samí muži, v pondelok už tam bola podpísaná aj podpredsedníčka Belousovová. Takže tentoraz to prebehlo vďaka tomu veľkému času lepšie. Dobre. Za socializmu sme sa naučili stáť v rade na všetko. Už v školskej jedálni, keď ma predbiehali starší spolužiaci, som zistil, že predbiehať sa je neslušné. A okrem hulvátov to ani pred tými zelovocami a mäsnami skoro nikto nerobil. Podľa mňa je teda naozaj predbiehanie sa trošku neslušné. Mimochodom, predbiehal sa tu ešte jeden z kolegov. Ten dokonca tak, že vkladal do druhého čítania nový článok, aby riešil túto problematiku, expredseda parlamentu, ktorý vkladanie článkov v minulom volebnom období mimoriadne kritizoval. A zaujímavé, že za ten zákon, ktorý zavádzal teda zrušenie poslaneckej imunity na alkohol, potom v 2006 dokonca ani nehlasoval. Môžete si pozrieť hlasovanie č. 66 z 1. 2. 2006. Ale to už ma niekto môže obviniť z toho, že som zaujatý voči svojim bývalým kolegom. Povedal som, že predbiehať sa je neslušné a predbiehať sa v takej inštitúcii, ako je parlament, sa mi dokonca zdá byť úbohé. To je z mojej strany, dámy a páni, všetko.