I. Šimko, minister vnútra SR: (2001-09-19):
Tento politický habitus sa akosi preniesol aj cez revolúciu a využíva sa už 12 rokov v zápase medzi koalíciou a opozíciou. Všetko, čo ktorákoľvek z koalícií urobila, tak sa stáva predmetom absolútnej kritiky opozície a opačne. (Reakcia z pléna.) No ale tak opozícia prichádza s menej podnetmi, väčšinou aktívna je koalícia. A stalo sa to už takou parlamentnou hrou. Väčšina z nás sa už poznáme vyše 10 rokov, niektorí sme dokonca už boli aj politickými partnermi niekedy v priebehu tých rokov. Takže v podstate si myslím, že medzi nami už aj existuje niečo také, ako je ľudská vzájomná úcta. Napriek tomu však táto hra stále funguje a takto vyzerala aj táto rozprava. Samozrejme, ono sa to veľmi ľahko takto aj politicky vracia už aj preto, lebo sa tak dlho poznáme. Ale ja môžem položiť otázku: Ktože nás to tu straší chaosom? Nie sú to náhodou tí, ktorí v roku 1992 pripravili takú ústavu, že na jej základe vznikla najväčšia ústavná kríza v dejinách Slovenskej republiky, aká už podľa mňa nikdy nebude, že sme rok nemali zvoleného prezidenta (smiech v sále), že tu existoval ústavný stav, že ani po voľbách by nemal kto zmeniť vládu a vymenovať nového predsedu vlády? A muselo sa to tesne pred voľbami osobitným ústavným zákonom robiť. Ale ja túto otázku klásť nebudem. Ja ju nechcem klásť, pretože to nemá zmysel (ruch v sále) a ja som napokon aj svoje vlastné postoje voči tvorcom ústavy z roku 1992 podrobil reflexii vo svojom vystúpení pri návrhu novely ústavy tohto roku, kde som vyjadril úctu voči tvorcom aj ústavy v roku 1992, pretože si uvedomujem, že to bolo veľké legislatívne dielo, že tá ústava bola demokratická a mala, tak ako každé ľudské dielo, aj svoje chyby. (Reakcie z pléna.) Ťažko sa vám to možno počúva, preto reagujete expresívne. Ale ja si myslím, že to nemá zmysel, aby sme takýmto spôsobom pristupovali neúctivo k práci aj k legislatívnej práci. A je to aj nespravodlivé, pretože napokon už bez ohľadu na to, či zákony pripravuje táto vláda alebo či ste ich vy pripravovali v predchádzajúcich obdobiach, pripravujú ich v zásade tí istí legislatívci. A podľa môjho názoru veľmi fundovaní legislatívci. A pripravujú ich aj s chybami, pretože, ako som už povedal, každé ľudské dielo má aj chyby. A myslím si, že by bolo oveľa lepšie, keby sme k týmto dielam pristupovali oveľa konštruktívnejšie. Samozrejme, že je dobré, keď existuje konštruktívna kritika, pretože všetko potrebuje oponentúru, a myslím si, že by bolo na prospech Slovenska, na prospech slovenskej legislatívy, keby sme sa to naučili. Nie je to jednoduché, ale myslím si, že sa to dá. Na oponentúru, to znamená, že by sme vystupovali s tým, že spoločne chceme, aby zo zákona bol dobrý zákon. Pretože vy ste takto nepristupovali k tomuto zákonu, a preto sa s vami nikto v tejto snemovni už ani nebavil. Preto na vaše vystúpenia nikto nereagoval, pretože vy ste hneď od začiatku zhadzovali prácu ako nekvalitnú, ako prácu, ktorá sa ani nedá zlepšiť. A potom ste pro forma dávali množstvo pozmeňujúcich návrhov. Česť výnimkám. (Reakcia z pléna.) Samozrejme, že sa budeme zaoberať všetkými pripomienkami a ja som za to, aby sme každý pozmeňujúci návrh, ktorý má svoju logiku a ktorý je dobrý a ktorý zlepšuje ten návrh, aby sme ho prijali. Ale myslím si, že by bolo na prospech našich vzájomných vzťahov, ale aj na prospech slovenskej legislatívy a na prospech občanov, keby sme dokázali pristupovať k akejkoľvek práci a k akémukoľvek dielu s väčšou úctou. Teraz niekoľko konkrétnych pripomienok. Paragraf 2 a 3 čl. I je paragraf, ktorý nemá normatívny význam. To ste povedali viacerí a ja s tým súhlasím, že nemá normatívny význam. A ani nepresúva žiadne kompetencie. Na základe týchto paragrafov kompetencie neprechádzajú. Kompetencie prechádzajú až na základe tých ďalších článkov, pretože sú priamymi novelami konkrétnych zákonov. Priamymi novelami. Nepriamymi to by bolo, keby tam neboli tie rímske číslice a keby to bolo v nejakom inom zákone. Ale to sú priame novely tých príslušných zákonov. Ale ten článok I § 2 a 3... (Reakcia z pléna.) A však on sa nevie správať, to poznáme. Ten článok I § 2 a 3 má informatívny význam pre používateľov. A je to trend, pani profesorka Tóthová, iste uznáte, že je to trend v legislatíve vo svete, vo vyspelých demokratických krajinách, že sa zákony podstatne viac už dnes robia nie pre právnikov a pre puristické právne analýzy, ale pre používateľov, aby im rozumeli. (Reakcia z pléna.) Ten čl. I § 2 a 3 majú predovšetkým ten význam, aby tí ľudia, ktorí budú tieto zákony používať, aby mali kdesi zoznam vlastne všetkých kompetencií, ktoré prechádzajú. Keď to Národná rada vypustí, nič hrozného sa nestane z hľadiska právnych účinkov zákona. Ale podľa môjho názoru bude ten zákon ťažšie zrozumiteľný pre tých, ktorí ho budú používať. Samozrejme, že existujú ďalšie otázky, ktorými by sme sa mohli zaoberať, a pani poslankyňa Tóthová mi neustále dáva otázku, čo bude s okresnými úradmi. A zdá sa mi, že medzi nami už aj ľudsky vzniká vzťah založený na tejto otázke. A ja ho nepokazím tým, že by som teraz na túto otázku podal odpoveď. (Ruch v sále.) Ale ja vám, pani poslankyňa, odpoveď na túto otázku, samozrejme, poskytnem, a tým, že predložíme príslušný návrh zákona, uvidíte. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, zákon, ktorý vláda predložila a o ktorom sme tu niekoľko dní rokovali, je zákon, ktorý je v súlade s koncepciou modernizácie a decentralizácie verejnej správy. Chcel by som povedať, že je to zákon, ktorý posunie celý tento proces podstatným spôsobom dopredu, priblíži výkon verejnej správy občanom. A chcel by som ešte reagovať v tejto súvislosti, aj keď tu nie je pán poslanec Tatár, na záver môjho vystúpenia na vystúpenie pána poslanca Tatára, ktorý vo svojom vystúpení povedal, že je to len polovičná reforma a že je otázkou, kto potom túto reformu dokončí. Myslím si, že to nie je dobrý prístup, pretože v demokracii neexistujú dokončené spoločenské procesy. Demokracia je jednoducho spôsob života, ktorý nemá konečné riešenie. Aj proces decentralizácie, modernizácie verejnej správy je permanentný proces, tak ako som to povedal aj vo svojom úvodnom slove a s tým aj chcem končiť. Ale, samozrejme, je to proces hľadania stále efektívnejších a lepších riešení. Ja si myslím, že prijatím tohto zákona urobíme krok dopredu práve pri hľadaní a nastoľovaní týchto efektívnejších a lepších riešení. A preto vás, vážené panie poslankyne a páni poslanci, prosím, aby ste uvážlivo hlasovali o pozmeňujúcich návrhoch, aby sme prijali tie pozmeňujúce návrhy, ktoré naozaj návrh zlepšia a posunú dopredu, a aby ste nakoniec tento návrh prijali. Myslím si, že to bude na prospech občanov Slovenskej republiky. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)