M. Dzurinda, predseda vlády SR: (2002-11-13):
Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, v prvom rade mi dovoľte, aby som sa vám všetkým, najmä tým, ktorí ste boli aktívni, srdečne poďakoval za veľký záujem. Z 99 % to, čo hovorím, patrí opozícii. Je to logické, pán poslanec, pretože vládna koalícia sa zhodla na podpore vládneho programu a možno aj z úcty k času sme prenechali priestor vám. A ja si vážim, že ste tento priestor náležitým spôsobom využili. A nielen to si vážim. Vážim si celkovú kultúru tejto rozpravy, tón, akým ste sa vyjadrovali o vládnom programe vo všetkých súvislostiach menej pozitívnych, viac, pochopiteľne, kritických. Najviac zo všetkého si však vážim konkrétne podnety, ktoré som zachytil vo vystúpeniach viacerých z vás. Okrem ocenenia kultúry rozpravy k vládnemu programu by som vás všetkých chcel ubezpečiť, že všetky partikulárne námety zodpovedne preskúmame. To platí o námetoch, ktoré hovoril predseda výboru pán Maxon, pán podpredseda Národnej rady Slovenskej republiky Veteška, aj ten anonym, pán Maxon, aj ten legislatívny zámer o tom, ako a prečo chceme otvoriť 229-ku, rozumiem tomu. A myslím si, že radi vám vyjdeme v ústrety včas, aby potom už diskusia o takom citlivom zákone bola kvalitná. Nedávno som vykonal prvú oficiálnu zahraničnú cestu opäť do Poľska a bol som veľmi rád, že sme mohli otvoriť prvú pobočku Slovenskej agentúry pre cestovný ruch. Aj keď, samozrejme, som pozorne počúval, že máte odlišnú predstavu, ako by to malo byť organizované. A som rád, že práve vo Varšave, lebo som si prečítal, že 800 000 Poliakov prišlo za rok na Slovensko, že je to vlastne 20 %, jedna pätina všetkých turistov, ktorí nás navštevujú. Bol som veľmi milo prekvapený, keď som zistil, že Poliaci najviac cestujú do Nemecka a potom hneď na Slovensko. 800 000 je pekné číslo, ale ich je 40 miliónov. Čiže aj na tom príklade som videl, aký obrovský potenciál máme v tejto oblasti. A je to nepochybne jedna oblasť nie celkom možno neoraná, ale nepochybne s veľkým potenciálom. K samotnej podstate, dámy a páni. Každý, kto čítal čo len trochu pozorne náš vládny program, môže mať iste rôzny názor na taký programový zámer, na taký alebo onaký nástroj, ktorým si myslíme, že tento zámer dosiahneme, ale v jednom by sme sa mohli nepochybne zhodnúť, a to v tom, že máme jasnú, konkrétnu základnú programovú líniu. Možno sa menej zhodneme na konkrétnosti obsahu. Vy si možno myslíte, že je viac všeobecný, ja, že viac konkrétny. Možno sa nezhodneme ani na tom, či všetko je reálne. Pán predseda výboru Maxon hovorí, že cieľ pripraviť ekonomiku, najmä ekonomiku na to, aby sme mohli koncom roku 2006 za predpokladu istých priaznivých vonkajších okolností vstúpiť do Európskej menovej únie. To povedzme pán predseda Maxon nepokladá tak za reálne. My si myslíme, že je to trošku riskantný, ambiciózny cieľ, ale na rozdiel od pána Maxona si myslíme, že pre ekonomiku zdravý a užitočný, ale prosím. Obrovský priestor na diskusiu a argumenty. A rovnako plne budem akceptovať, ak mnohé naše predstavy, naše názory o použití toho alebo onoho nástroja nebudete akceptovať, mysliac si, že máte lepšie. Ale opakujem, jednej veci, a podľa môjho názoru tej podstatnej, nemožno vládnemu programu v tej jednej veci nič zásadné vytknúť, a to v tom, že máme základnú, jasnú programovú líniu. Táto línia sa opiera o tri základné ciele. Zavŕšiť naše integračné procesy, realizovať reformy a budovať Slovensko ako krajinu spravodlivú s efektívne fungujúcim štátom. Toto sú, myslím, základné charakteristiky nášho vládneho programu, ktoré sú jasne v tomto programe zakomponované. Myslím si, že aj spravidla kritické vystúpenia predstaviteľov opozície mali svoju istú líniu. Dominovala jej napríklad kritika všeobecnosti nášho vládneho programu. Myslím, že istou líniou bolo aj to, že niektorí páni poslanci alebo panie poslankyne preháňali súčasné problémy, ktorými Slovensko žije, čo ma viedlo k tomu, ako pán poslanec povedal, že som niektoré z týchto príspevkov označil, že skĺzavali do istej demagógie. Ja by som si dovolil ešte potom sa k tomu krátko vrátiť. Treťou charakteristikou príspevkov opozície je podľa môjho názoru to, že som nerozpoznal nijakú odlišnú novú programovú líniu, ktorá by mohla byť alternatívou voči tej línii vlády, ktorá sa vinie naším vládnym programom, ktorú som charakterizoval pred chvíľou tými troma rysmi. Ak, samozrejme, nemám na mysli alebo nebudem myslieť na alternatívu, ktorú predstavuje ideológia komunizmu. Toto je podľa môjho názoru ten zásadný a hlavný poznatok z rozpravy. Iste z mojej strany nie je záujem o kritiku opozície, ide iba o konštatovanie faktu, ktorý pre Slovensko považujem za sľubný a pozitívny. Dovoľte mi, aby som to vyjadril tak, že je potešiteľné, ak vládu i opozíciu, aspoň jej rozhodujúcu časť, spája spoločná vízia budúcnosti Slovenska v Európskej únii a Severoatlantickej aliancii. Až druhoradé pritom je podľa môjho názoru to, ako tá alebo oná opozičná strana vníma napríklad kvalitu negociačného procesu. Mnohí nás kritizujete, že neviete vyrokovať to, čo by ste si predstavovali vyrokovať vy sami. Ale myslím si, že to zásadné, to podstatné spočíva v užitočnosti a správnosti toho základného programového cieľa, a to nepochybne je zavŕšenie integračných procesov do Európskej únie. Alebo povedzme transformácia našej armády. Iste som počul vo vašich vystúpeniach viaceré predstavy, ako by ste to robili vy. Nie so všetkým sa stotožňujete. Ale opäť si myslím, že nie je podstatný už ten alebo nie je najdôležitejší ten technický prvok, ako vykonať opatrenia v tej alebo onej oblasti, ale rozhodujúce je, aby sme sa v tej základnej programovej línii trafili. Podobne významnú časť zhody som našiel aj v druhej, pre vládu veľmi dôležitej oblasti, a to sú reformy. Tu by som rád vyhovel pánovi poslancovi Jadušovi z Hnutia za demokratické Slovensko, ktorý ma vyzval, aby som bol konkrétny. Budem konkrétny pri pozitívnej skúsenosti. Ak dovolíte, pán poslanec, nebudem konkrétny pri negatívnej, lebo nechcem rozdeľovať, chcem viac spoluprácu ako konflikty. Ale vysoko som si vážil a bol som aj trošku prekvapený, sa priznávam, keď som počul z úst predsedu výboru pána poslanca Soboňu, že objem peňazí v zdravotníctve je na dostatočnej úrovni. Ľudovo povedané, že peňazí je v zdravotníctve dosť, že toto problém nie je, ale že je problém, ako sa s týmito peniazmi hospodári. Ja si myslím a považujem to za veľkú vec. Za principiálne zásadnú vec. Samozrejme, veľmi pozorne som potom počúval pána poslanca Soboňu, čo si on myslí. Ako treba zmeniť to, aby tieto peniaze boli využívané efektívne alebo efektívnejšie, ako je to dnes. A môžem vám povedať, že som to počúval vyslovene so záujmom. Tu však pripomínam, že jedným z našich programových cieľov, ak si nalistujete vládny program, je jasne zapísané, že chceme „držať úroveň financovania zdravotníctva na hladine roku 2002“, samozrejme, v stálych cenách, „a pritom už v roku 2004 nedovoliť, aby ďalej narastala zadlženosť zdravotníctva“. Ak sa dohodneme na takomto základnom skelete, na takomto základnom rámci a prístupe, tak si myslím, že v tomto volebnom období naozaj môžeme veľmi veľa urobiť, a pritom v spolupráci vlády a opozície. Ale príbuznosť názorov na potrebu reforiem, na znižovanie napríklad deficitu verejného okruhu, na nutnosť zvyšovať konkurencieschopnosť ekonomiky som našiel vo viacerých vystúpeniach poslankýň a poslancov z radov opozície. Veľmi by som chcel oceniť napríklad vystúpenie pána poslanca Cagalu z Hnutia za demokratické Slovensko. Tomuto príspevku som naozaj rozumel. Rozumel som akcentu aj apelu na výraznejšiu podporu živnostenského stavu. Je mi úplne jasné, že zahraničné investície potrebujeme a veľmi sme sa o to usilovali. A ešte ich omnoho viac potrebujeme, najmä do regiónov, kde je vysoká nezamestnanosť. Niektorí ste o takýchto regiónoch hovorili. Ale je mi úplne jasné, že ťažisko musí byť v podpore malého, stredného ale najmä živnostenského stavu. Ďalším znižovaním administratívy, ďalším znižovaním nielen daní, ale najmä odvodového zaťaženia a vlastne mnohými tými opatreniami, o ktorých pán poslanec Cagala hovoril. A ja by som ho chcel ubezpečiť, že nepochybne viaceré z týchto návrhov budú nielen preskúmané, ale myslím, že nájdu aj reálne uplatnenie. Toľko k tomu podstatnému, čo som našiel alebo čo som zachytil v tejto rozprave a čo ma aj povzbudzuje a z čoho sa aj teším. Rovnako by som mohol hovoriť o mnohých, mnohých ďalších príspevkoch, ja to nechcem robiť ani vyčerpávajúco, ani s rizikom, že sa niekoho viac alebo menej dotknem. Možno spomeniem aspoň vystúpenie pána Maxona, Brhela. No a ešte niekoľko poznámok k výčitkám, že Programové vyhlásenie vlády SR je všeobecné. Mnohí ste to kritizovali. Ja len pripomeniem, že len navzdory tomu, že je to základný programový dokument, sú tam mnohé konkrétne záväzky. (Zaznel gong.) Mám končiť. Je tam napríklad záväzok, že do piatich až šiestich rokov zabezpečíme, aby mohol získať vyššie ako stredné vzdelanie v zásade každý mladý človek, ak, samozrejme, bude spĺňať základné predpoklady a najmä bude chcieť. Ja si myslím, že veľmi konkrétny a aj veľmi odvážny záväzok. Tú tézu z oblasti zdravotníctva som už spomenul. Rovnako sme sa zaviazali do roku 2006 profesionalizovať armádu, veľká vec. Máme tam záväzok prispievať na obranu 2 % z hrubého domáceho produktu. Máme tam taký konkrétny záväzok, ako je zavŕšiť reformu verejnej správy. Veď máme zákony, vieme, aké kompetencie treba poprenášať. Máme záväzok rušiť okresné úrady, veľmi konkrétne veci. Kto chce, môže ich nájsť. Páčilo sa mi, že viacerí z vás, najviac pán Maxon, si všimli tú ambíciu do roku 2006 pripraviť ekonomiku, aby bola schopná, zrelá uchádzať sa o začlenenie do Európskej menovej únie. Ale aj záväzok získať členstvo v aliancii, v únii. Veď to nie sú frázy, nie heslá. Za tým je veľmi konkrétny obsah, veľmi konkrétne záväzky. Tézu o všeobecnosti, o absencii čísel teda považujem, ak už nechcem použiť nepekné slovo, za demagogickú, tak aspoň za také klasické opozičné klišé, ktorému samozrejme rozumiem, tak ako rozumiem postaveniu opozície v demokratickom parlamente. Ale predsa len chcem povedať aj to, že som si nemohol nevšimnúť aj niektoré príspevky, ktoré naozaj od demagógie nemali veľmi ďaleko. Ale autorov označovať nebudem. Skôr mi ide o princíp. Za demagogické totiž považujem tie vystúpenia, ktoré maľovali Slovensko ako spálenú zem. Ako krajinu, kde by mali žiť len sami skorumpovaní ľudia. Akoby to bola krajina, kde ľudia nemajú nárok na nádej, na perspektívu. Takýto obraz je nielen škodlivý, teda nielen nepravdivý, ale aj škodlivý. Nemôže byť predsa všetko zlé, keď nás vyspelí berú medzi seba, keď medzinárodné agentúry pravidelne zvyšujú ratingy našej ekonomiky. Včera večer sme zachytili, jedna z najznámejších, najrenomovanejších agentúr Moody´s výrazne výšila rating našej ekonomiky. Nemôže to predsa také byť, keď priemyselná produkcia, otvorte si včerajšie noviny, dosiahla najvyššiu úroveň za existenciu Slovenskej republiky. Keď rastie stavebná produkcia, keď slovenská koruna, píšu o tom všetky noviny, dosahuje historické maximá a Národná banka intervenuje nie preto, že by chránila korunu pred devalváciou, ale aby chránila korunu pred nenáležitým zhodnocovaním, pretože to podväzuje schopnosť našich exportérov vyvážať. Možno najviac ma mrzelo, keď som počul vo vystúpeniach pomaly, že je nevyhnutné meniť našu ústavu, lebo sme sa spreneverili alebo sa ideme spreneveriť základnému ústavnému záväzku, a to budovať ekonomiku nielen trhovo, ale aj sociálne a ekologicky orientovanú. Ako to odmerať? – som sa sám seba pýtal. No a pomohol mi pán vicepremiér, keď mi dal niektoré čísla. Odmerajme to napríklad výdavkami na sociálne zabezpečenie v jednotlivých rokoch. Ja vám ponúkam konkrétne čísla. Rok 2000: skutočnosť 35,8 mld. Sk; rok 2001: 41,4 mld. Sk; rok 2002: skutočnosť nepoznáme, ale plán je 44,9 mld. Sk; a na budúci rok podľa návrhu rozpočtu 48,1 mld. Sk. Teda len dve čísla 2000 – 2003: 35,8; 48,1. (Reakcie z pléna.) Možno existujú aj ďalšie. Ja vám ponúkam jeden, veď diskutujme. Hľadajme, hľadajme tú pravdu. Životné prostredie. Ako odmerať kvalitu toho, či naozaj sa usilujeme o ekonomiku nielen trhovo, nielen sociálne, ale aj ekologicky orientovanú, ak nie skúmaním výdavkov štátneho rozpočtu, iných rozpočtov alebo iných príjmov do kapitoly alebo do oblasti životného prostredia? Opäť vás nebudem dlho unavovať, ponúknem vám aspoň tri čísla 2001, 2002, 2003. Ak by sme hovorili o štátnom rozpočte, tie čísla sú: 2,3 mld., 2,6 mld. a 3,3 mld. Ak zahrnieme do toho aj príjmy z recyklačného fondu a príjmy z fondov Európskej únie, tak tie čísla sú takéto: rok 2001 3,6 mld.; rok 2002 4,5 mld. a na budúci rok 5,2 mld. Teda v priebehu dvoch rokov z 3,6 na 5,2 mld. Sk. Mám tu aj ukazovateľ o priemernej dĺžke života. Ako merať? Ako merať, či ideme tou cestou, alebo ideme proti tej ceste? Veľmi podľa mňa serióznym ukazovateľom je priemerná dĺžka ľudského života. V roku 1980 muži na Slovensku sa dožili priemerne 66,76 roka. O 10 rokov v roku 1990, o trošku kratší čas: 66,64. Ale o ďalších 10 rokov v roku 2001 už o 3 roky viac: 69,54. Každé porovnanie kríva. Nájdete mnohé protiargumenty. Ale ja vám ponúkam svoje, ktoré azda môžu hovoriť o tom, že Slovensko je krajinou, kde sa presadzuje trhová ekonomika aj sociálne, aj ekologicky orientovaná. Netreba meniť ústavu kvôli nášmu vládnemu programu. A napokon vám ešte pripomínam, že sú známe ukazovatele indexu ľudského rozvoja. Je to zrejme najkomplexnejší ukazovateľ, kde sa kvalita života premieta, a Slovensko sa v roku 2002 umiestnilo v medzinárodnom rebríčku podľa tohto ukazovateľa na 36. mieste zo 173 hodnotených krajín sveta. Aspoň niekoľko argumentov k tomu, aby sme naozaj nemaľovali Slovensko nenáležitými farbami, pretože to je nielen nepravdivé, ale podľa mňa to aj demotivuje a je to aj proti záujmom v konečnom dôsledku opozície. Iste, máme svoje problémy, máme najmä vysokú nezamestnanosť. Ale myslím si, že Slovensko je dnes omnoho ďalej ako pred štyrmi rokmi. Rovnako je pravdou, že nás čakajú aj nepopulárne kroky. Ale nie je pravdou, že to chceme robiť, aby sme nebodaj ľudí chceli trápiť. Ale preto, aby ľudia mohli čo najskôr a čo najvýraznejšie cítiť pozitíva fungujúceho hospodárstva. Aby sa s každou korunou, ktorú ľudia vyrobia, nakladalo čo najhospodárnejšie. Kto potrebu reforiem pretáča na strašenie ľudí, podľa môjho názoru škodí dobrej veci. O demagógii nechcem hovoriť. Ale škodí dobrej veci. Nechcem tvrdiť, že všetko máme premyslené, že naše nápady sú najlepšie, všetko je nachystané do detailov, že nikoho nepotrebujeme. Práve naopak. Radi prijmeme dobrú radu aj lepšie riešenia. A samozrejme na ich základe budeme radi korigovať aj niektoré svoje konkrétne predstavy, ako riešiť ten alebo onen problém. Ale to podstatné, čo chcem povedať, je to, že reformy musia byť kvôli ľuďom, kvôli ich perspektívnej spokojnosti. Niektorí z poslancov, a to som si nemohol nevšimnúť, zúžili reformy iba na zdražovanie a na strašenie ľudí. Je to nesprávne a nepravdivé, tak voči nášmu programu, ako aj voči samotným občanom. Ľudia majú zdravý rozum a vedia, že vláda nemôže nič získať nepopulárnymi opatreniami, ale vedia aj to, že takéto opatrenia v konečnom dôsledku prinesú osoh samotným ľuďom. Takže, panie poslankyne, páni poslanci, rád by som využil koniec tohto svojho záverečného slova na to, aby som nám všetkým pripomenul, že na budúci týždeň sa najvýznamnejšia časť vyspelého demokratického sveta chystá do Prahy. Bude samit Severoatlantickej aliancie. Okrem iného sa táto časť vyspelého sveta chystá do Prahy aj preto, aby medzi seba pozvala nových členov, nové štáty. Možno ich bude sedem a medzi nimi aj Slovensko. Rovnako pripomínam, že o necelý mesiac sa na samite Európskej únie v Kodani bude rozhodovať o tom, o ktoré štáty sa rozšíri Európska únia. Bez pátosu, ale podľa môjho názoru celkom výstižne by som sa chcel vyjadriť v tom zmysle slova, že ešte nikdy v histórii nemali Slováci a národnosti žijúce pod Tatrami tak blízko k bezpečnému a vyspelému svetu, ako majú práve dnes. Aby sa táto historická šanca premenila na realitu, naša vlasť potrebuje pevnú a stabilnú vládu. Je to základný predpoklad na to, aby sa táto historická šanca stala reálnou. Nebude to úspech vlády. Bude to úspech nás všetkých, vládnej koalície aj demokratickej opozície, ale najmä všetkých občanov Slovenskej republiky, všetkých občanov našej vlasti. Aj preto mi dovoľte na samý záver, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, aby som vás opakovane požiadal o vyslovenie dôvery vláde Slovenskej republiky. Ďakujem pekne. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Ďakujem predsedovi vlády za jeho stanovisko. Pýtam sa pána spravodajcu, či chce zaujať stanovisko k rozprave. Áno, nech sa páči, máte slovo.