Ľ. Micheľ, poslanec: (2007-06-20):
Pravdepodobne nikto z nás nepochybuje o tom, že tak veľký spoločenský fenomén, akým šport bezpochyby je, potrebuje moderný zákon, ktorý v plnej miere bude odrážať všetky zmeny, ktorými šport v posledných rokoch prešiel. Definícia profesionálneho športovca, právne postavenie športových klubov, zriadenie rozhodcovského súdu sú len niektoré vybrané pojmy z názvov v návrhu zákona o športe, ktoré doposiaľ neriešila žiadna právna norma týkajúca sa športu. Návrh zákona o športe je spoločným prienikom viacročnej práce odborného tímu bývalého premiéra Mikuláša Dzurindu na projekte Viktória, ktorý sa zaoberal reformou športu, aj návrhu zákona ministerstva školstva z januára 2006. Chcem zdôrazniť, že prvýkrát ide o kontinuitu návrhov. Doteraz sa stále tvorili a tvoria rôzne koncepcie, národné športové programy, legislatívne zámery bez väčšieho ohľadu na predchádzajúce texty. Je tomu tak aj v súčasnosti. Legislatívny zámer zákona o športe už čaká od 31. marca 2007 na zaradenie na rokovanie vlády, ale zároveň 5 novovytvorených komisií má vypracovať koncepciu rozvoja športu, ktorá má ísť na rokovanie vlády v septembri 2007. Pre mňa zásadnou otázkou je, či vôbec za takéhoto stavu príde súčasná vláda s návrhom zákona o športe do konca tohto roka. Pán Rafaj nás ubezpečil, že tak by to malo byť. Tak chcel by som tomu veriť. Ak by som si mal aj odpovedať, ja osobne som viac menej presvedčený, že to tak nebude. A práve zbytočné naťahovanie času a neriešenie problémov v športe môže jedine viesť k ich ďalšiemu nakumulovaniu a k zbytočnému predĺženiu agónie, v ktorej sa slovenský šport nachádza. Návrh zákona o športe, ktorý predkladáme, kladie dôraz na reformu financovania športu, a to tak z obsahovej stránky, to znamená, hľadáme určenie priorít vo financovaní športu, ako i formálnej stránky, to znamená zavedenie väčšej transparentnosti a efektívnosti vo využívaní finančných zdrojov zo štátneho rozpočtu. Zákon, ktorý predkladáme, odzrkadľuje štyri základné ciele v oblasti športu, a to v oblasti rekreačného športu pritiahnuť čo najviac mladých ľudí k športovaniu, na úrovni reprezentačných výberov dosiahnuť čo najviac medzinárodných úspechov, v oblasti osvety podporovať šport ako žiaduci druh spoločenskej zábavy a, dovolím si povedať, aj rodinnej zábavy, v oblasti financií urobiť poriadok vo financovaní športu z centrálnych zdrojov. Popri reforme financovania športu, ktorá je kľúčovou otázkou tohto zákona, pre mňa osobne je druhou najdôležitejšou ambíciou tohto zákona snaha pritiahnuť mladých ľudí späť na športoviská. Národná správa o mládeži Ministerstva školstva Slovenskej republiky z roku 2005 poukazuje na alarmujúci fakt, že spomedzi žiakov základných a stredných škôl sa 60 % až 70 % žiakov nevenuje organizovanej športovej činnosti. Prudko rastie počet detí, ktoré trpia chronickými chorobami kostrovej a svalovej sústavy. Za posledných 5 rokov tu došlo k nárastu približne o 40 %. Stále viac, a to nielen mladých, ľudí trpí nadváhou a obezitou. Spomedzi 50 najvyspelejších krajín OECD sme na nelichotivom 5. mieste v tomto ukazovateli, pričom náklady na lieky pre obéznych pacientov sú, povedzme, až o 77 % vyššie ako u ľudí s normálnou váhou. Toto sú len vybrané rizikové faktory, ktoré ukazujú, že nie je dôvod čakať s prijatím zákona o športe, ktorý má ambíciu riešiť pomenované problémy. Riešením tohto zlého stavu je prijatie zákona o športe, ktorý bude považovať športovanie detí a mládeže za hlavnú prioritu, bude motivovať školy, športové zväzy, príp. iné subjekty, aby mimo vyučovacích hodín, t. j. v čase od 13.00 zhruba do 17.00 hodiny organizovali športové podujatia pre deti a mládež vo veku do 18 rokov. Bude peniaze rozdeľovať v súťaži, kde hlavným kritériom bude rozsah športovania, t. j. počet športujúcich detí a počet hodín športovania. Otázkou nebude, komu pôjdu tieto peniaze, ale na čo pôjdu a ako efektívne budú využité. A ešte to najdôležitejšie je, zvýši sa podiel dotácií zo štátneho rozpočtu na tento účel z doterajších 12,7 mil. na niekoľkonásobne vyššiu sumu. Myslím, že nemusím zdôrazňovať, že všetky tieto riešenia sú zahrnuté v našom návrhu zákona o športe. Na záver by som chcel skonštatovať, že predložený návrh zákona nie je čiastkovou úpravou, novelou súčasne platného zákona o telesnej kultúre, ale ucelenou právnou úpravou. Chcem zdôrazniť, že zákon nie je ani pravicový, ani ľavicový, neobsahuje žiadne politicky kontroverzné témy, ktoré by rozdeľovali politické spektrum. Preto sa pýtam, aký odlišný návrh zákona môže pripraviť vládna koalícia. Bude obsahovať iné témy, ináč upraví riešenie sporu v športe, akreditáciu, informačný systém? Tiež sa pýtam, či bude mať po obsahovej stránke iné priority ako šport detí a mládeže, športovú reprezentáciu a talentovanú mládež, organizáciu športových podujatí a osvetu. Osobne si myslím, že to tak nebude. Niet pochýb, že Slovensko zákon o športe potrebuje. Čím skôr bude prijatý, tým lepšie. Určite by bolo pre športovú obec prospešnejšie diskutovať o obsahu zákona v druhom čítaní, ako pochovať ho len preto, že ho predložila opozícia. Z osobných debát na tému šport viem, že aj v radoch poslancov vládnej koalície je mnoho vášnivých priaznivcov športu. Dokonca mnohí z nich v športe aktívne pôsobili či pôsobia aj v súčasnosti. Chcel by som preto veriť, že aj títo poslanci prejavia svojho športového ducha i zmysel pre fair play, ktorý je základným športovým princípom, a podporia tento návrh zákona o športe v prvom čítaní. Neodpustím si na záver ešte jednu poznámku. Koalícia opakovane vyzýva opozíciu na korektnú a konštruktívnu komunikáciu a diskusiu. Avšak aj dnes zo strany vládnej koalície som nezachytil žiaden signál na chuť odborne diskutovať o tak závažnej celospoločenskej téme, akou je šport. Opäť sa ukazuje, že pre vládnu koalíciu nie je podstatné, čo sa navrhuje, ale to, kto navrhuje. A v prípade každého opozičného návrhu mám pocit, akoby bolo o výsledku už dávno rozhodnuté ešte pred samotným začiatkom zápasu. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)