Mičovský, Ján, minister pôdohospodárstva a rozvoja vidieka SR (2021-04-30):
Dobré popoludnie, ďakujem za slovo. Vážený pán podpredseda Národnej rady, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, vážení členovia vlády Slovenskej republiky, dovolím si urobiť taký rýchly, možno nie celkom presný prehľad toho, čo v programovom vyhlásení vlády Eduarda Hegera sa nachádza. A poviem dopredu, nachádza sa to v podobe, ktorá určite ešte len čaká v mnohých smeroch na naplnenie. Nie je možné predložiť teraz odpočet všetkého, čo sme urobili, a všetkého, čo chystáme. Ale tých vecí, o ktorých chcem rozprávať je pomerne veľa. Ale začal by som asi tým, čo som povedal na poslednej vláde, jej zasadnutí pod vedením premiéra vtedajšieho Igora Matoviča. Povedal som to vtedy s hrdosťou a rád a poviem to aj tu na tomto pléne veľmi rád. Ja som v podstate lesník, ktorý sa náhodou, hrou osudu stal politikom. Vážim si túto pozíciu a chcem povedať, že som za ňu vďačný. A som vďačný za to a som na to hrdý, že som mohol byť členom vlády Igora Matoviča. Človeka, ktorý mal jasnú, ale veľmi vzdialenú víziu, ktorej možno málokto veril. Ja som ho na tej vláde prirovnal k takému slovenskému Havlovi. Možno sa to niekomu nezdalo, ale prezident Česko-Slovenska niekdajší Havel bol tiež človek, ktorý asi nikdy nemohol tušiť, že sa raz posadí na prezidentskú stoličku, a napriek tomu bojoval za svoje životné presvedčenie. Takíto ľudia sú svetlom v našich životoch a ja som presvedčený , že ani Igor Matovič nemohol tušiť, kde ho to až zanesie, napriek tomu išiel za svojím cieľom. A ja som veľmi hrdý na to, že som chvíľku tej cesty, keď putoval za týmto cieľom, mohol byť pri tom. No a teraz už poďme na slovenskú pôdu, poľnohospodárstvo, lesníctvo, potravinárstvo. Pri vstupe do budovy ministerstva pôdohospodárstva človek nemá veľmi pocit, že je to práve ministerstvo pôdohospodárstva. Je tam taká šedá atmosféra, ktorú som tam našiel a ktorú meníme, ale to nie je také dôležité. Dôležité je to, že tú budovu vytvára nie tá atmosféra šedých múrov, ktorú, verím, zmeníme, ale vytvárajú ju ľudia. A tí ľudia, ktorí tam sú, ktorí postupne prichádzali, alebo aj tých, ktorých sme tam našli, bolo tam aj mnoho výborných ľudí, ani zďaleka nie všetci takí, ktorí by mali byť určení na výmenu. Ale bolo tam veľa ľudí, ktorí na výmenu určení boli, dnes sú nahradení. A máme ľudí vo vedení ministerstva, na ktorých som tiež hrdý, ktorých považujem za isté bohatstvo, pretože môžme akokoľvek obracať listy, príkazné listy, písať a podpisovať, pokiaľ nemáme ľudí vo svojej blízkosti, ktorí do roboty nechodia len kvôli mzde, ale pre ktorých je istou odmenou práve pocit, že môžu robiť niečo zmysluplné, niečo, čo napĺňa ich životy, v takom prípade, ak by to bolo tak, bez týchto ľudí by sme nemohli urobiť nič, čo by mohlo byť hodnotené ako poctivá služba pre túto krajinu, čo by mal každý, kto vstúpi do budovy ministerstva považovať za hlavný cieľ. Je pravda, že s tým vstupom do tejto budovy boli spojené aj momenty, ktoré neboli radostné a ktoré sme v podstate čakali. Jeden z nových útvarov, ktorý musel vzniknúť, je útvar protikorupčný. Tento útvar má jednu požiadavku, veľmi často opakovanú, je ich málo, chcelo by ich viacej, majú veľa roboty. Nie, nechcem o tom rozprávať, že tej roboty je veľa, že je ťažká, nepekná, že jej výsledkom sú trestné oznámenia a poznanie, že to, čo sme žili tu v minulosti, bola naozaj doba temna. Určite nebolo všetko zlé, určite nebude všetko výborné ani v našej dobe, ale som presvedčený, že ten nepomer medzi tým a tými, ktorí si túto krajinu chceli privlastniť ako svoju súkromnú firmu, a tými, ktorí túto krajinu považujú za miesto, kde musia slúžiť, je obrovský so všetkými chybami, ktoré sa do toho vkladajú, a so všetkou poctivosťou, ktorú ľudia slúžiaci dnes na ministerstvách aj tu v sieni zákonnosti na strane víťaznej koalície sú jednoznačne niečím, čo vstúpi do histórie slovenskej politiky ako nečakaný a veľmi pozitívny zlom. Ako zlom, ktorému sme možno neverili. Ľudia, ktorí mali nálepku „naši ľudia“, nedotknuteľní, tí ľudia sa dnes podrobujú zákonu a je to tak aj v našom rezorte. Možno to najdôležitejšie, čo by sme mali povedať, čo spája vlastne tú časť programového vyhlásenia vlády, ktorá uplynula za jednoročné obdobie, a tú, ktorá plynie teraz, to najdôležitejšie je spoločná poľnohospodárska politika. Máme úžasnú možnosť a zároveň aj obrovskú zodpovednosť, že sme vstúpili do služby tejto krajiny v období, keď sa na sedem rokov nastavujú nové pravidlá ako správne, zmysluplne, s cieľom zabezpečiť potravinovú bezpečnosť krajiny, rozdeliť obrovské zdroje, ktoré k dispozícii dáva jednak Európska únia a jednak štátny rozpočet, ktorý je zdrojom spolufinancovania jednotlivých pilierov, tak ako sa zvyknú lakonicky nazývať v pôdohospodárskej praxi. Tých peňazí nie je málo. Asi ste dosť často počuli, že sme vlastne najbohatší rezort. Áno aj nie. Bohatý sme tým, že máme zodpovednosť za 88 % územia krajiny, za lesy, lúky, polia. A je to naozaj veľký podiel, takže tých peňazí, ktoré sú tu určené vo výške 6,2 mld. eur, ktoré máme na roky ´21 až ´27, sú naozaj obrovským zdrojom možností, zodpovednosti a dosiahnutia cieľov, ktoré sú pred nami. Potravinová sebestačnosť je cieľom, ktorý preverila pandémia. Úkaz, s ktorým sme nepočítali, na ktorý sa nemožno sťažovať, ktorý treba len prijať ako istý zásah osudu a vysporiadať sa s ním čo najčestnejšie. Práve pandémia však ukázala, že naše polia sú chudobné produkciou, že máme málo toho, čo potrebujeme mať na našich stoloch, a že nedokážeme využiť potenciál tak, aby sme v prípade, pretože história neskončila, boli opäť podrobení takýmto skúškam, mali istotu blížiacu sa k sto percentám, že dokážeme prežiť aj v období, keď takéto príkoria, udalosti, vírusové nákazy alebo akékoľvek iné katastrofy sa vkradnú do našich životov. Tá spoločná poľnohospodárska politika je dnes rozpracovávaná v 25 pracovných skupinách, ktoré veľmi tvrdo pracujú na jednotlivých témach, na jednotlivých oblastiach poľnohospodárskej výroby, tak aby sme našli ten najsprávnejší motív rozdelenia prostriedkov pre krajinu, pre ľudí, pre produkciu. Lebo ak by sme chceli použiť nejaké slovíčko, ktoré by vystihovalo náš rezort, tak by som si dovolil ponúknuť slovo miera. Extrémy, ako je známe aj zo štatistiky, sa vždy škrtajú a my musíme nájsť tú správnu mieru medzi ochranou krajiny, medzi chránením životného prostredia, ktoré je naozaj základom, a medzi produkciou potravín, bez ktorej žiť nevieme, nechceme a nemôžeme. Tú mieru musíme nastaviť tak, aby sme dokázali zabezpečiť základné potreby krajiny aj ľudí. Je to niekedy veľmi zložité a použijem napríklad takýto vzor. Potrebujeme, aby krajina bola vľúdna, aby bola bohatá na rastliny a živočíchov a zároveň aj na produkciu potravín. Existuje niečo také ako biopás, niečo, po čom som tu, keď som tu pred rokom stál, volal, že toto je jedna zo základných vecí, ktorú musíme vniesť do krajiny, aby sme tie niekoľko stohektárové lány rozčlenili biopásmi, aby sme dokázali vniesť do krajiny prvky, ktoré sú priaznivé pre včelstvo, pre drobné živočíchy, pre bohaté rastliny. Chcem použiť ten príklad kvôli tomu, aby som poukázal na to, že ak sme nášmu poľnohospodárovi v starej spoločnej poľnohospodárskej politike ponúkli možnosť vybudovať jeden hektár biopásu, ktorý musí mať šírku minimálne šesť metrov a dĺžku minimálne dvesto metrov, ak sme mu ponúkli 482 eur na hektár, tak výsledok za posledné roky je ten, že takýchto biopásov sme do krajiny dostali 104 hektárov. Do krajiny, ktorá má skoro 2 mil. poľnohospodárskej pôdy, sme dokázali takouto, nechcem povedať nepremyslenou, lebo nikto nemá patent na rozum a niekedy je veľmi ťažko odhadnúť, čo pôdohospodár akceptuje a čo nie, lebo on je ten pán, ktorý sa rozhodne, čo prijme a čo nie. A my mu musíme vytvoriť ponuku. My mu musíme odslúžiť. Dávam to ako príklad toho, že minulá intervenčná stratégia napríklad v tejto dôležitej oblasti, ktorá je pre mňa istou srdcovkou, aby sme tú krajinu mali fragmentovanú na políčka a polia, tak ako keď letíme nie ponad územie Slovenska, ale ponad územie Rakúska a vidíme, aký je to obrovský rozdiel, hranicu štátu nájdeme veľmi rýchlo, aby sme takéto polia mali. Žiaľbohu, nestalo sa tak. Dnes sme v období dvojročného prechodného obdobia, keď sa jednoducho budeme musieť zmieriť s tým, že pravidlá boli dané, Brusel ich nemení ani rád, ani často a ani to veľmi nejde, a práve v tom by som chcel použiť tento príklad na to, aby som poukázal na desiatky a desiatky úloh, ktoré stoja dneska pred nami, aby sme 1. januára 2022 predložili do Bruselu spoločnú poľnohospodársku politiku, ktorá jednoznačne bude slúžiť tejto krajine a bude v súlade s európskymi požiadavkami. Keď som povedal, že miera medzi životným prostredím a produkciou potravín je tým najzákladnejším, tak chcem povedať, že ako človek, ktorý je často podozrievaný z toho, že je príliš veľký ochranár a potom na druhej strane, že je možno príliš veľký lesník, to podľa toho, kto ma hodnotí, chcem zdôrazniť, že naozaj sú tu niektoré prvky, ktoré hovoria o veľmi zvláštnom využívaní práve týchto momentov. Bola tu aj taká kritika, keď som sa vrátil z jednej z prvých ciest do Bruselu, že akým spôsobom sme bojovali za ekológiu pôdohospodárstva. A ten spôsob, a to chcem tým priblížiť tak reálny ten život toho ministra, ktorý vstupuje do toho veľkého sálu bruselského, bola taká dohoda dopredu, že viete čo, nebudeme za povinné ekoschémy, to je ten prvok, ktorý má byť vlastne ten vľúdny ku krajine v novom období sedemročnom spoločnej poľnohospodárskej politiky. Povieme, že sme proti, aby sme potom mohli taktizovať a aby sme možno mohli potom niečo vylobovať od predsedníctva. Priznám sa, nie som možno ani šikovný, veď o tom svedčí viacero momentov, že úspechy sa dosahujú ťažko, ale vtedy som si povedal, a to bolo jedno z prvých vystúpení v Bruseli, že nebudem ten, ktorý bude taktizovať, lebo by to bolo proti môjmu presvedčeniu. A bol som asi druhý z ministrov, ktorý povedal, že je za povinné ekoschémy, žiadna dobrovoľnosť. My musíme do krajiny vniesť aj tento prvok, aj keď viem, že možno v tejto chvíli počúvajúci poľnohospodári povedia, no nie, to my predsi nechceme. Ale áno, oni to budú chcieť, len my musíme správne nastaviť spoločnú poľnohospodársku politiku. V tom je jednoducho čaro, to všetko, bohužiaľ, to je tak veľa. No nič, idem ja rýchlo, ja mám asi 40 poznámok malých. PPA-čka, veľký problém. Stačila by nám sama osebe na to, aby sme mohli a museli riešiť zložité veci. Máme 20 takýchto inštitúcií v zriaďovateľskej pôsobnosti ministerstva. To, čo sa dialo na PPA-čke, vyjadril forenzný audit a pracovná skupina, ktorá bude závery forenzného auditu prenášať do praxe, bude mať prácu možno na dva roky. Bude to veľmi ťažké. Lesy Slovenskej republiky, za 20 rokov sa dvakrát nevydarila zásadná reforma. Robíme ju tretíkrát, nemáme nárok na reparát. Táto reforma sa musí podariť. Spúšťame ju k 1. júlu tohto roku a bude účinná k 1. januáru budúceho roka. Slovenský pozemkový fond. Chcem poďakovať aj z tohto miesta, zachraňujú stovky hektárov. Nachádzame obrovské nedorobky po minulosti, keď mnoho rôznych aspektov sa prenáša do toho, že právoplatná štátna pôda sa považuje zrazu za pôdu neštátnych neznámych vlastníkov, teda súkromných neznámych a stáva sa hlavne v súvislosti s autostrádami, s pôdou pod diaľnicami predmetom kšeftov. Objavujú sa zrazu majitelia domnelí a zrazu skutoční šikovní notári a ich pomocníci dokážu urobiť niečo, čo by ochudobňovalo prácu. Preto vďačím napríklad Slovenskému pozemkovému fondu za to, že sa podarilo vniesť do tejto veci poriadok a stovky hektárov sa zachraňuje. Ďalšia vec, bojovali sme celé minulé obdobie za spravodlivé nájmy od SPF. Jeden poľnohospodár mal za 4 eura hektár a druhý za 70. Koľko bolo s tým kriku. Áno, koľko nepopulárnych opatrení. To vyvolalo koľko kritiky Mičovského a spol. Dneska je vec vyriešená, verím, tak, že aj keď nie je dokonalá, je spravodlivá. Dvojité deklarácie, bitky na poliach. Nenašli sme ešte ten správny kľúč, ale sme našli prístup, ktorý umožňuje, aby sme dvojité deklarácie a ich dôsledky minimalizovali a aby sme, dalo by sa o tom dlho rozprávať, každá z týchto tém je hodná hodinovej rozpravy. Zastavili sme aspoň ten základný problém. Dobytčie jednotky. Nikdy v živote nebola dobytčia jednotka za ovcu rovná krave. 6,6 ovce sa rovnala jedna kravička, prvýkrát. Popularizácia domácich výrobkov. Viete, koľko sme jahniat predali pred dvomi rokmi do vlastnej siete? 400 kusov. Viete, koľko je kontrahovaných pre túto chvíľu? 10-tisíc a dopyt narastá. Nestálo to peniaze, len správny marketing, správny prístup a hrdosť na vlastnú, domácu produkciu. Monitoring o pôde. Pôda živiteľka. Koľko krásnych prívlastkov pôde dávame. 91 % pôdy v našej krajine je v rukách nájomcov. To znamená ľudí, ktorí ju nevlastnia, ktorí ju len užívajú. Dôsledky na tú pôdu, česť všetkým výnimkám, sú často veľmi zlé. Nikoho nenapadlo urobiť základný monitoring, ktorý budú užívať naši potomci, lebo to bude trvať roky. Zakladáme sieť 40 x 40 kilometrov, aby sme celé Slovensko vedeli v ročných intervaloch mapovať z hľadiska živín, chemikálií, aby sme vytvorili časový sled, ktorý pomôže nám zorientovať sa v tom, čo nás živí. Poľovníctvo, to bude tu osobitný ešte určite veľmi dlhý proces. Zákon je v medzirezortnom pripomienkovom konaní a ja som presvedčený, že naplníme to hlavné, čo sme sledovali, zamedziť tým obrovským škodám a prinavrátiť vlastníkom pôdy prioritne právo poľovníctva. Hydromeliorácie. Keď som prišiel, tak mi povedali, no, máme 30 miliónov, ktoré sme premárnili. Ako sme ich premárnili? No, máme 5 200 km kanálov zanedbaných na Slovensku odvodňovacích, ktoré by bolo treba vyčistiť, dať do nich stavidlá, aby v prípade sucha sme ich zastavili a urobili z toho nádrže a v prípade povodní aby sme ich otvorili a umožnili krajine zachrániť sa pred povodňou. 30 miliónov? Kde sa stratili? No, nie sú, resp. nevieme ich použiť. Už sa nedá. Šanca je naveky premárnená. Realita je taká, že v týchto chvíľach sa tých 30 miliónov uviedlo do pohybu a verím, že v tých 5 200 km kanálov sa ide urobiť veľký kus roboty aj práve vďaka tomu, že sme tie peniaze dokázali pohnúť. Výberové konania. Aj o tom by sa dalo dlho rozprávať, lebo aj tu sa stretávame s tým, že dneska tu zaznelo z pléna viackrát, že transparentnosť je falošný pojem. Ja vám garantujem, že ani jedno výberové konanie, a robili sme ich veľa, sme neurobili s cieľom, že by sme ukázali prstom na niekoho, tohto mi, vážená komisia, vyberte, lebo to si želá pán minister alebo niekto z jeho blízkosti. Ani v jednom prípade. Aj keď viem, že diskusie boli vedené na širokú tému. A garantujem, že aj rozhodnutia, ktoré prišli, raz sme sa tu o tom aj bavili, keď bol vybratý niekto, kto nesplnil očakávania, hoc patril medzi ľudí, ktorí sa považovali za mne blízkych, dokonca za priateľa, bola to aj pravda, odišli z funkcie. Minister nie je na to, aby prideľoval kamarátom, známym, priateľom nejaké posty. Práve naopak, tí majú veľkú nevýhodu na to, aby tá čistota, tá transparentnosť nebol pojem pre programové vyhlásenie vlády, ale aby to bol pojem pre naše svedomie. Predaj po lehote minimálnej trvanlivosti. Na spadnutie, umožníme, je to pripravené. Toľko sa o tom roky rozprávalo a konečne sa to teraz spustí. Pozemkové úpravy. Musím poďakovať štátnemu tajomníkovi Feckovi. Blíži sa k tomu, že ten svoj veľký sen, že po skončení, daj bože, štvorročného obdobia budú reštitúcie vybavené, je stále reálny. Tento sen žije. Po 30 rokoch je možné, že sa naplní, a ja veľmi za to ďakujem. Zablúdim trošinka aj do oblasti, ktorá možno nie je celkom moja, ale s pánom kolegom Budajom na tom pracujeme. PCB-čky, obrovská záťaž. ÚKSÚP, náš ústav, urobil tam veľa meraní a zistili sme smutnú pravdu o tom, čo ľudia na okolí Strážskeho majú vo svojej pôde, majú vo svojej hydine, vo svojom dobytku, vo svojej vode. Robia sa opatrenia, za ktoré aj teraz chcem poďakovať, lebo je tu už ozaj kooperácia medzi ministerstvom vnútra, životného prostredia a naším ministerstvom. A ďakujem za to, že sa takýmto spôsobom môžme pozrieť ľuďom, ktorí žijú v trojuholníku smrti medzi Humenným, Strážskym a Vranovom do očí. Máme tu možnosť hovoriť o tom, že tá redistributívna platba sa prvýkrát uviedla do života vďaka tomu, že sme sa popasovali s niečím, čo nebolo síce dokonalé, ale podarilo sa. Rizikový fond, o ňom by sme mohli rozprávať. Veterinárna starostlivosť. Koľko producentov dneska musí klamať, lebo máme problémy vo veterinárnej starostlivosti, musia dať jednoducho oficiálne na papier, že predávajú mlieko, a pritom robia syry a robia ich perfektné, lebo máme tak nastavený systém kontrol, raz z hygieny, raz z veteriny, že toho malého producenta, ktorý by v živote nezaklamal, lebo každý zákazník vidí presne, tu sú ovečky, tu je mliekarnička, tu je obchodík, nevieme mu pomôcť, toto budeme tiež riešiť v súlade s tým. Ekologické hospodár... (Prerušenie rečníka predsedajúcim.)