D. Lipšic, podpredseda vlády a minister spravodlivosti SR: (2003-02-06):
Moja strana, Kresťanskodemokratické hnutie, prijala odporúčanie, aby sa každý jej poslanec a minister rozhodol sám, po vlastnom morálnom úsudku a podľa svojho svedomia aj hlasoval. Som presvedčený, že je to správne rozhodnutie, a verím, že aj poslanci ostatných strán sa rozhodnú predovšetkým v súlade s vlastnou morálkou, podľa vlastného úsudku a v záujme spoločného dobra. Nemýľme sa, KDH je jednotné v definícii princípov spravodlivej vojny. Odlišnosti máme v tom, či v tomto konkrétnom prípade už sú alebo nie sú splnené podmienky pre vedenie spravodlivej vojny. Aj preto KDH umožnilo svojim ministrom a poslancom hlasovať podľa svojho svedomia. Je to prejav rozvážnosti, vnútornej sily a štátnického úsudku. Osobne sa domnievam, že vedenie vojny proti režimu Saddáma Husajna je nielen oprávnené, ale predovšetkým spravodlivé, a preto som vo vláde hlasoval za vyslanie našich jednotiek do regiónu Blízkeho východu. Dovoľte, aby som začal citátom svätého Augustína: „Ktokoľvek by o vojne a jej strašných zlách uvažoval bez bolesti srdca, je tým hodnejší poľutovania, ak sa aj tak pokladá za blaženého, lebo taký už stratil všetok ľudský cit.“ Toľko svätý Augustín. Vojna je zlo. Zomierajú v nej ľudia v uniformách aj bez nich. Ničí a plieni sa majetok. O tom niet pochýb. Niet rozumného a spravodlivého človeka či politika, ktorý by sa do vojny hrnul dobrovoľne, z rozmaru či bezstarostne. Takou krajinou nie je ani Slovensko, ani naši spojenci v Amerike a západnej Európe. Naším ideálom je mier. Sme však realisti, a preto vieme, že tak ako existuje hriech, teda zlo, existujú a budú existovať aj vojny. Vojny sú dôsledkom hriechu, alebo ak chcete, zla. Poznáme to aj z našich dejín. Mongolov, Tatárov, ani Turkov sme nikdy ničím neohrozovali, napriek tomu sem prišli a plienili. Rovnako tak sme ničím nehrozili nacistom ani boľševikom. Vo všetkých vojnách na našom území sme však bojovali, pretože sme museli bojovať, nemali sme na výber, nebola to naša voľba, ale nevyhnutnosť, do ktorej nás postavil nepriateľ. A preto sa musíme predovšetkým modliť a všemožne pričiniť o to, aby sa všetky národy Zeme vyvarovali úmyselnému ničeniu a zlu vojny. Ak ale chceme byť zodpovední, musíme sa pripraviť aj na to, že sa vo svojich životoch stretneme s úmyselnou nenávisťou, nepriateľským hnevom a stelesneným zlom. Musíme byť preto pripravení aj na vojnu. A teraz mi dovoľte, aby som prešiel k Iraku. Irak je dnes jednou z najsmutnejších krajín pre život. Oplýva síce bohatstvom ropy a jeho ľud je dedičom starých a slávnych čias, ale napriek tomu žijú tamojší ľudia v chudobe, strachu či dokonca na úteku. Myslím, že by sme im mohli rozumieť. Veď aj my si z vlastných dejín, a nie tak dávnych pamätáme, aké je to žiť v štáte, kde sa moci chopia zločinci. Na slobodný svet sme sa vtedy pozerali s nádejou, že to bude práve on, kto bude chrániť aj naše záujmy aj naše práva a najmä pred našimi vlastnými vládcami. Podarilo sa a vďaka našej vlastnej vôli, ale aj za pomoci našich dnešných spojencov sme dnes slobodnou krajinou. Myslím, že stojí za to si to pripomínať. Saddám Husajn však nie je nepriateľom iba svojho ľudu, a preto jeho osud nie je iba problémom tamojšieho ľudu. Saddám Husajn je problémom aj pre svoj región. Viedol vojnu proti Iránu, napadol Kuvajt. To všetko pred viac ako desiatimi rokmi. Lenže on ani potom neprestal, len vymenil zbrane a zmenil bojiská. Saddám Husajn osobne podporoval terorizmus Palestínčanov, ktorý stál mnoho nevinných ľudských životov. Saddám Husajn tiež podporoval terorizmus na Západe. Bol to on, kto stál za útokom proti svetovému obchodnému centru v roku 1993 a podľa dodnes nevyjasnených okolností pravdepodobne aj proti federálnej budove Murray v roku 1995 v Oklahome. Ďalších podozrení je, samozrejme, nespočetné množstvo, ale tak ako sme sa o mnohých zločinoch Štátnej bezpečnosti a komunistickej strany dozvedeli až po páde komunizmu, ani tu dnes nemôžeme vedieť všetko. Okrem podozrení však máme aj istotu, že Saddám Husajn spolupracuje s teroristami. Táto skutočnosť je natoľko závažná, že sme sa ako slobodné krajiny a medzinárodné spoločenstvo museli prestať len pozerať a začať konať. Od roku 1991 sme aj konali. OSN prijalo 35 rezolúcií, ktoré sa priamo alebo nepriamo týkali Iraku. Niektoré z nich boli o odzbrojení, iné o bezletových zónach, ďalšie sa týkali inšpektorov, civilistov, riešenia následkov vojny, exportu ropy, programu výmeny ropy za potraviny, situácie kurdskej menšiny a podobne. Je dobré si pripomenúť, že zatiaľ čo prvá rezolúcia Bezpečnostnej rady OSN mala číslo 686, tá posledná má číslo 1441. Uvádzam to preto, že po tomto úsilí nemôže nikto, ale naozaj nikto povedať, že sme to so Saddámom Husajnom neskúšali po dobrom aj po zlom. Veď o tom bola všetka tá diplomacia, všetky inšpekcie, izolácie, sankcie, embargo, ale aj bezletové zóny a občasné bombardovanie vojenských cieľov. To všetko nestačilo. Saddám Husajn sa nezmenil. Prečo teda neodzbrojí, prečo to neurobí tak transparentne ako Ukrajina, Kazachstan či Bielorusko? Odpoveď sa ponúka sama. Pretože to tak nechce a so svojimi zbraňami má iný úmysel. Ak sme realisti, musíme s tým počítať. Je však dobré vedieť, že mraky vojny nezvolávame my, ale Saddám Husajn. Čo však môžeme spraviť? Na výber máme len dve možnosti. Buď budeme čakať, kým si Saddám Husajn nevyberie čas a miesto, kde zaútočí priamo, alebo s využitím jeho zbraní teroristické skupiny, alebo mu v tom zabránime a v rámci medzinárodnej koalície sa budeme podieľať na zásahu v Iraku. Tá prvá možnosť je v dejinách rozšírenejšia, tá druhá sa vyskytuje zriedkavejšie. Ak však vopred poznáme obidve tieto možnosti, morálna je aj druhá z nich. Nie je to svojvôľa, nie je to pomsta, nie je to nenávisť. Naším úmyslom nie je dobyť, plieniť ani vraždiť. Naším úmyslom je tomu všetkému predísť. Na našej strane je právo medzinárodné aj prirodzené. Medzinárodné preto, že Saddám Husajn vedome porušuje rezolúcie OSN. A ten, kto porušuje právo, koná proti nemu. Saddám Husajn však koná aj proti právu prirodzenému, na ktorom je písané právo založené a z ktorého budete vychádzať aj vy, ctené poslankyne a poslanci, keď budete hlasovať. Som presvedčený, že civilizovaný svet je ohrozený tým, že režim Saddáma Husajna vlastní zbrane hromadného ničenia. Svoju argumentáciu skúsim zhrnúť do jednoduchého sylogizmu. Hlavnou premisou tohto sylogizmu je tvrdenie: Diktátorský režim vlastní zbrane hromadného ničenia, ktoré v minulosti viackrát použil proti cudziemu aj vlastnému obyvateľstvu. Vedľajšou premisou sylogizmu je tvrdenie: Diktátorský režim v Iraku podporuje teroristické skupiny a spolupracuje s nimi. Záver sylogizmu je: Diktátorský režim v Iraku vážne ohrozuje bezpečnosť civilizovaného sveta. Sylogizmus je pravdivý, ak sú správne obidve jeho premisy a ak záver logicky z týchto dvoch premís vyplýva. Myslím, že v tomto prípade, aj po včerajšom vystúpení ministra zahraničných vecí Spojených štátov Colina Powella je tento fakt len ťažko spochybniteľný. Do akej miery je hrozba irackého režimu bezprostredná, je skôr akademickou diskusiou. Dovolím si však v tejto súvislosti odcitovať slová slávneho sudcu Najvyššieho súdu Spojených štátov Roberta Jacksona vo veci Dennis verzus Spojené štáty, v ktorej najvyšší súd rozhodoval v roku 1951 o hrozbe komunistického spolčenia pre slobodnú spoločnosť. Sudca Jackson vo svojom rozhodnutí napísal: „Ak by sme prišli k názoru, že komunistické sprisahanie je chránené počas svojho vzniku, že prvotné štádiá organizácie a prípravy sú takisto nepostihnuteľné, tak by sme museli prísť k záveru, že vláda môže konať až v okamihu, kedy je hrozba bezprostredného konania úplne zjavná, kedy by, samozrejme, už bolo príliš neskoro.“ Téma vojny a prirodzeného zákona je najlepšie spracovaná v takzvanej doktríne spravodlivej vojny, ktorej autormi sú najmä už citovaný svätý Augustín a potom svätý Tomáš Akvinský. Pripravovaný zásah v Iraku podľa mojej mienky spĺňa všetky podmienky spravodlivej vojny. Po prvé, je tu existencia spravodlivej príčiny. Irak vlastní zbrane hromadného ničenia, nedošlo k jeho odzbrojeniu, iba k ich ukrytiu. Irak financuje teroristické útoky proti našej civilizácii a je pripravený na ďalšie útoky. Irak spĺňa hneď dve podmienky spravodlivej príčiny - potrestanie zla a obrana pred pripravovaným či vedeným útokom. Druhou podmienkou je právoplatná autorita, ktorá iniciuje použitie sily. Takou autoritou je slobodný režim garantujúci ľudské práva bez územných nárokov. Teda Spojené štáty, Británia a aj Slovensko. Treťou podmienkou je správny zámer strany používajúcej silu. Tento zámer existuje, je ním snaha o zmenu režimu, liberalizáciu, prípadne demokratizáciu režimu, oslobodenie irackého ľudu a rovnaké úsilie pre región Blízkeho východu. Štvrtou podmienkou je vyvážené použitie sily, aby nespôsobovalo viac zla než dobra. Je zabezpečené. Naši spojenci už dlhší čas zhadzujú letáky, ktoré nabádajú k dezercii, k vzbure proti režimu a nebojovaniu v prípade vojny. Iracká opozícia už dnes stojí na našej strane. Navyše cieľom bombardovania budú výlučne strategické ciele vojenského charakteru. Piatou podmienkou je, aby išlo o poslednú možnosť. Neexistuje preukázateľne viac splnená podmienka. Viac ako desať rokov diplomacie, sankcií, embargá ako aj kontroly bezletových zón a selektívneho odvetvového bombardovania k ničomu neviedlo. Režim sa vnútorne neliberalizoval, ale ďalej sa správal tyransky. Problém zbraní hromadného ničenia je navyše známy skôr vďaka dezertérom, a nie inšpekciám OSN. Šiestou podmienkou je, aby bola vojenská sila použitá za účelom mieru. Je to jasný cieľ útoku, navyše v ideálnom prípade prekračujúci hranice Iraku, keďže cieľom je zmena statusu quo a nastolenie nových predpokladov pre mier na celom Blízkom východe. A siedmou, poslednou podmienkou je, aby vojenský zásah mal primeranú nádej na úspech. Verím, že spolu so spojencami sme schopní režim zmeniť a problémy tyranie premeniť na problémy transformácie režimu. Som presvedčený, že potenciálna vojna, o ktorej budete vyslaním našich vojakov hlasovať, je teda vojnou spravodlivou. A tiež som presvedčený, že ak budete hlasovať štátnicky, to znamená s rozvahou v mysli a spravodlivosťou v srdci, podporíte účasť našich ozbrojených síl v zásahu proti režimu v Iraku. Nech vám vo vašom rozhodnutí Pán Boh pomáha. Ďakujem. (Potlesk.)