V. Palko, poslanec: (2002-01-30):
V Európe sa vedú búrlivé diskusie o miere nedotknuteľnosti a ochrany ľudského života. Tradičný etický pohľad hovorí o nedotknuteľnosti ľudského života od počatia až po smrť, po prirodzenú smrť. Potom je tu netradičný pohľad, ktorý hovorí o práve ženy, alebo o takzvanom práve ženy rozhodovať o ukončení svojho tehotenstva a hovorí tiež o práve dobrovoľne ukončiť ľudský život eutanáziou. V niektorých krajinách EÚ je umelé ukončenie tehotenstva bežnou praxou, inde zase vládne až stav faktického zákazu ako napríklad v Írsku. V kandidátskych krajinách EÚ je situácia podobná. Niekde sú zákony liberálne, ale napríklad v Poľsku došlo k návratu k tradičnému pohľadu na ochranu ľudského života od počatia. S ochranou ľudského života súvisí aj ochrana jeho zdravia. Užívanie drog je už desaťročia hrozbou pre zdravie. Donedávna bolo preto v Európe akékoľvek distribuovanie a užívanie drog považované za neetické a priečiace sa princípu ochrany ľudského života, dnes sa však už vyskytujú aj iné etické pohľady aj na tento problém. V mnohých krajinách sa diskutuje o legalizácii takzvaných mäkkých drog a táto je už napríklad skutočnosťou v Holandsku, kde v Amsterdame hocikde na ulici v takzvaných kofišopoch si môžete kúpiť marihuanu a užívať ju. Legalizáciu mäkkých drog podporujú i niektoré politické strany na Slovensku. V posledných desaťročiach sa začínajú dramaticky rozchádzať i pohľady na takú stabilnú inštitúciu, akou bola po stáročia rodina. Tradičný pohľad na rodinu spočíva v tom, že zákonnou jednotkou je zákonné manželstvo muža a ženy a cez toto spolužitie potom vyrastajú ich deti. Pri tomto videní sa takáto rodina považuje za hodnú zvláštnej právnej ochrany. Chráni sa zákonmi, chráni sa aj ekonomickými zákonmi, sociálnymi zákonmi a tak ďalej. Pri takomto tradičnom videní rodiny sa povedzme rozvodovosť považuje za problém, s ktorým sa treba zapodievať, alebo vyrastanie, alebo rodenie sa detí mimo manželstva sa považuje za problém, s ktorým sa hodno zapodievať. Potom je tu však i netradičný pohľad, ktorý sa od tohto tradičného modelu odchyľuje v dvoch zásadných smeroch. Prvým odklonom je uznanie homosexuálneho vzťahu ako rovnocenného vzťahu so vzťahom heterosexuálnym. Toto sa potom prejavuje v snahe o schvaľovanie takzvaného registrovaného partnerstva homosexuálov, ktoré bolo už uzákonené napríklad v Holandsku, vo Francúzsku, Dánsku, Švédsku, Nórsku a v ďalších krajinách. Ešte významnejším odklonom, pretože sa týka podstatne väčšieho počtu ľudí od tohto tradičného pohľadu, je však to, je však snaha postaviť manželstvo muža a ženy na úroveň nemanželského súžitia. Tým, že manželské i nemanželské páry majú mať rovnaké zákonné práva, sociálne a práva finančného charakteru. Teda pri takomto videní nie je manželstvo a tradičná rodina hodna žiadnej zvláštnej právnej ochrany. Ďalší problém vystupuje v súvislosti s pokrokom v lekárskej technike. Novým javom je možnosť klonovania, a to i ľudských bytostí. Keď sme pred pár mesiacmi pripravovali túto dôvodovú správu, tak klonovanie človeka ešte nebolo možné, ale odvtedy sa to už zmenilo, vývoj ide búrlivo dopredu. Na jeseň americká firma Advanced Technology už uskutočnila klonovanie ľudskej bytosti s tým, že tá umelo vytvorená zygota začala prebiehať procesom delenia. A tu vystupuje otázka, či je klonovanie eticky prípustné alebo neprípustné. Tradičné chápanie dôstojnosti človeka vidí právo človeka prísť na svet ako dieťa muža a ženy, splynutím ich pohlavných buniek. Pri takomto chápaní, zároveň v spojení s tradičným princípom ochrany ľudského života od počatia, je akékoľvek klonovanie ľudskej bytosti neprípustné už na úrovni pokusov. Ale je tu aj netradičný pohľad, ktorý vidí rozdiely medzi takzvaným reprodukčným klonovaním, teda takým, ktoré má viesť až k vytvoreniu klonovaného, úplne vyvinutého človeka, a takzvaným terapeutickým klonovaním, ktoré pripúšťa klonovať zárodky, ľudské zárodky s tým, že ich časti budú používané v medicíne. Napríklad britský parlament ju schválil uznesením o prípustnosti takzvaného terapeutického klonovania. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, súboj medzi týmito dvomi pohľadmi - tradičným a netradičným - sa deje na ihrisku ľudských práv. Každá zo strán, ktorá zastáva niektorý z týchto pohľadov, argumentuje ľudskými právami. Ten trik spočíva však v tom, že každá z tých strán ide nad rámec tej sumy ľudských práv, ktorá je všeobecne uznávaná. Takouto všeobecne uznávanou sumou ľudských práv je napríklad všeobecná deklarácia ľudských práv, ku ktorej sa hlásia všetci a kde niet sporu. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, prečo hovoríme o súboji týchto tradičných a netradičných pohľadov na kultúrno-etické otázky v súvislosti s Európskou integráciou? To je zásadná otázka. Hovoríme o tom preto, pretože výrazným trendom posledného desaťročia je presúvanie zápasu tých dvoch pohľadov z členských štátov na úroveň nadnárodných zoskupení, aj na úroveň Európskej únie, čo, mimochodom, nemá nič spoločné s pôvodnými myšlienkami, na ktorých Európska únia vznikla. Opakujem, je to trend posledného desaťročia. Z hľadiska integračných ambícií Slovenskej republiky je teda dôležité, aký pohľad na uvedené kultúrno-etické otázky by si mala Slovenská republika osvojiť, ak sa má stať členskou krajinou Európskej únie. Pre členskú krajinu Európskej únie je predovšetkým dôležité dodržiavať zmluvy o Európskej únii. Tu možno povedať, že do zmlúv o Európskej únii zápas medzi tradičným a netradičným pohľadom na kultúrno-etické otázky zatiaľ viac-menej nezasiahol, aj keď ten trend je jasný, aby sa tie zmluvy upravovali aj v tomto smere. Takou prvou lastovičkou je článok 13 zmluvy o založení Európskeho spoločenstva z amsterdamského znenia tejto zmluvy. Ale v zásade možno povedať, že stále ešte ten zápas do týchto zmlúv nezasiahol. Problém však nastáva v súvislosti s iniciatívami, ktoré vyvíja Európsky parlament. Európsky parlament je iniciatívnym orgánom Európskej únie, ktorý navrhuje a schvaľuje svoje vlastné dokumenty. Mnohé z nich sú odporúčaniami pre členské štáty a kandidátske krajiny pre zmeny ich národnej legislatívy. Tieto odporúčania zatiaľ nie sú záväzné. Ale treba povedať, že Európsky parlament má svoju politickú váhu, a preto tieto odporúčania vytvárajú veľký tlak na členské krajiny i na kandidátske krajiny. Treba povedať aj to, že tieto odporúčania Európskeho parlamentu sú nad rámec kompetencií, ktoré zatiaľ členské krajiny odovzdali Európskej únii. S ľútosťou konštatujem, že v týchto kultúrno-etických otázkach ochrany ľudského života, ochrany rodiny, ochrany ľudskej dôstojnosti, sa Európsky parlament vo svojich dokumentoch opakovane a výrazne prikláňa k tomu netradičnému kultúrno-etickému pohľadu a takýto pohľad odporúča členským aj kandidátskym štátom. Ako príklad môže poslúžiť napríklad Rezolúcia Európskeho parlamentu o rešpektovaní ľudských práv v EÚ z roku 2000, ďalej Rezolúcia o ľudských právach v Európskej únii z roku 2001, aj mnoho ďalších dokumentov Európskeho parlamentu. Netradičný pohľad na ochranu života sa nachádza v týchto rezolúciách v rámci vízie o dodržiavaní takzvaných reprodukčných práv. Pod týmto pojmom sa však rozumie popri mnohých právach, kde niet sporu, i to sporné, takzvané právo na umelé ukončenie tehotenstva. Európsky parlament sa vždy snažil za posledné roky postaviť homosexuálny vzťah na úroveň heterosexuálneho vzťahu a naopak, nesúhlas s takýmto zrovnoprávnením označoval za homofóbiu, teda za jav, ktorý sa netoleruje, podobne ako rasizmus. Európsky parlament tiež odporúča členským krajinám prijať zákon o registrovanom partnerstve osôb rovnakého pohlavia. A tiež, čo je šokujúce, opakovane odporúča, aby sa z každej stránky – právnej, finančnej, sociálnej a tak ďalej - postavilo manželstvo na rovnakú úroveň s nemanželským spôsobom súžitia, trebárs aj muža a ženy. Nebudem citovať presne citácie z týchto dokumentov - každý, kto má záujem, nájde ich v dôvodovej správe - niektoré z nich sú naozaj šokujúce. Problém je aj to, že Európsky parlament pri formulovaní tohto svojho netradičného pohľadu na kultúrno-etické otázky zreteľne dáva najavo, že osvojenie takéhoto pohľadu očakáva i od kandidátskych krajín. V rezolúcii z roku 2000 v časti situácia ohľadne ľudských práv v kandidátskych krajinách v bode 74 sa uvádza: „Európsky parlament,“ citujem, „vyzýva k ochrane ľudských práv a rešpektovaniu menšín v kandidátskych krajinách, ktoré,“ teda ochrana a rešpektovanie, „by mali byť chápané ako priorita počas prebiehajúcich rokovaní s kandidátskymi krajinami a ak to bude potrebné, chápané i ako striktná podmienka na pokračovanie finančných programov pre tieto krajiny.“ Následne v bode 77 sa uvádza: "Európsky parlament potvrdzuje, že Európska únia odmietne prijatie každej kandidátskej krajiny, ktorá v legislatíve alebo v praxi zlyhá v garantovaní a rešpektovaní ľudských práv.“ Toľko citát. Dámy a páni, ten problém je v tom, ako som už povedal, že z kontextu je zrejmé, že ide o taký sumár ľudských práv, ktoré chápe ako ľudské práva Európsky parlament, ktoré si tam sám tak definoval. A ide o sumár ľudských práv, ktoré sú nad rámec všeobecne akceptovaných ľudských práv obsiahnutých vo všeobecnej deklarácii ľudských práv. Niet div, že pri takejto konfrontácii dvoch pohľadov na úrovni Európskej únie dochádza ku konfliktom. Rád by som sa zmienil o probléme, s ktorým sa stretla delegácia Poľskej republiky na medzinárodnej konferencii v roku 2000 v New Yorku. Bola to konferencia Peking plus päť, ako následná konferencia po 5 rokoch od medzinárodnej konferencie o ženách, ktorá sa konala v roku 1995 v Pekingu. Na tejto konferencii v New Yorku sa zúčastnila aj delegácia Európskej únie. Delegácia Európskej únie samozrejme prezentovala svoj, ten, ako som povedal, netradičný pohľad na kultúrno-etické otázky, a poľská delegácia prezentovala svoj názor. Po tom, ako bolo vidno, že je tam rozdiel, tak delegácia Európskej únie si pozvala Poliakov doslova na koberec a vyzývala ich, aby zmenili svoj názor v tejto veci, aby podporili stanovisko Európskej únie. Používali pri tom dosť nevyberaný jazyk typu, že Európska únia dokáže eliminovať tých, ktorí sa sami eliminujú tým, že neustupujú zo svojich stanovísk. Poliaci neustúpili a dohrou tohto incidentu bola korešpondencia medzi ministrom, ktorý viedol poľskú delegáciu, Jerzym Kopriwnickym, a predsedníčkou Európskeho parlamentu Nicole Fontaineovou. Treba povedať, že niekedy ide nad rámec svojich kompetencií v Európskej únii aj Európska komisia. Napríklad pred rokom, keď prezident USA Goerg Bush rozhodol o zastavení americkej finančnej pomoci medzinárodným organizáciám, ktoré podporujú politiku umelého prerušenia tehotenstva, tak za toto rozhodnutie bol verejne kritizovaný komisárkou Európskej únie pre zamestnanosť a sociálne otázky Annou Diamontopouolouovou, pričom však treba jasne povedať, že zmluvy o Európskej únii jasne hovoria, že členovia komisie vykonávajú svoje funkcie vo všeobecnom záujme spoločenstva. A čo je všeobecný záujme spoločenstva, to zasa len vyplýva zo zmlúv o Európskej únii. A zmluvy o Európskej únii nedávajú členom Európskej komisie žiadne právomoci venovať sa takýmto problémom. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, z uvedeného je zrejmé, že tie diskusie o odpovediach na kultúrno-etické otázky sa prehlbujú, ich politický význam vzrastá a je zrejmé, že sa stávajú predmetom sporov na úrovni Európskej únie a priamo ovplyvňujú, a to negatívne, proces integrácie ďalších krajín do Európskej únie. Riešením tohto problému je jednoduchý princíp zvrchovanosti členských krajín v týchto kultúrno-etických otázkach, ktorý spočíva v tom, že, jednoducho, o otázkach kultúrno-etických, ako sú ochrana ľudského života, ochrana ľudskej dôstojnosti, ochrana rodiny, budú naďalej rozhodovať iba členské štáty Európskej únie a Európska únia bude túto kompetenciu členských štátov rešpektovať. Národná rada Slovenskej republiky sa v deklarácii, ktorú vám predkladáme, hlási k identite Slovenskej republiky ako krajiny, ktorá svojou históriou, kultúrou a hodnotami patrí k európskej civilizácii. Národná rada v deklarácii oceňuje významný prínos Európskej únie k mierovému spolunažívaniu, demokracii a prosperite Európy a tiež zdôrazňuje úprimnú snahu Slovenskej republiky stať sa členskou krajinou Európskej únie. A tiež sa hlási k rešpektovaniu a ochrane ľudských práv, tých, ktoré sú obsiahnuté vo všeobecnej deklarácii ľudských práv. Zároveň sa však Národná rada týmto dokumentom hlási ku koreňom, tradičným hodnotám a etickým princípom Európskej civilizácie, ktoré prispeli k duchovnej jednote Európy, pretože si uvedomuje nebezpečenstvo spochybňovania a relativizovania týchto hodnôt a princípov. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, dovoľte mi teraz v závere uviesť argumenty, pre ktoré by sme mali podporiť túto deklaráciu. Po prvé, princíp zvrchovanosti členských štátov EÚ v kultúrno-etických otázkach chráni Európsku úniu pred zbytočnými spormi. Poznáte emotívnosť týchto diskusií. Viete, ako to tu vyzeralo pred rokom, keď KDH navrhovalo zmenu ústavy a navrhovalo zmeniť článok o ochrane života. Je úplne zbytočné, aby takéto emotívne diskusie zaznievali aj na pôde Európskej únie. Nemyslím si, že by bolo dobré, keby so Slovenskou republikou hovoril Európsky parlament takým tónom, ako som citoval vo svojom vystúpení. Nemyslím si, že by bolo dobré, keby sa so Slovenskou republikou zaobchádzalo takým spôsobom, ako sa zaobchádzalo s poľskou delegáciou v roku 2000 v New Yorku. Druhý argument, prečo by mal platiť princíp zvrchovanosti v etických otázkach, spočíva v tom, že on je v súlade so zásadou subsidiarity, ktorá je základom Európskej únie od počiatku. Táto zásada hovorí, že to, čo sa môže riešiť na nižšej úrovni, v tomto prípade na úrovni členského štátu, to sa na tej úrovni aj riešiť má. Okrem toho ten princíp je morálne indiferentný. Ak aj máme rôzne názory na tieto kultúrno-etické otázky, deklarácia a tento princíp nehovorí o tom, aká má byť odpoveď na tieto otázky. Hovorí o tom, že na tieto otázky má odpovedať Slovenská republika, a nie Európska únia. Ďalší argument, prečo by mal platiť takýto princíp je tento: Ak teda nebude platiť v Európskej únii princíp zvrchovanosti v kultúrno-etických otázkach, to vlastne znamená, že Európska únia si bude osobovať, ona sama možno aj proti vôli členských štátov, koncipovať svoju vlastnú koncepciu občianskych a ľudských práv a slobôd. Keď si otvoríte ústavu ktoréhokoľvek štátu, keď si otvoríte Ústavu Slovenskej republiky, tak po prvej veľmi krátkej hlave, kde sa iba definuje Slovenská republika, nasleduje hlava Základné ľudské práva a slobody. Proste formulovať koncepciu ľudských a občianskych práv a slobôd, to je jeden z hlavných, ak nie najhlavnejší, atribút štátnosti. Ak by sme sa tohto vzdali, tak je otázka, že koľko zvrchovanosti by vlastne Slovenskej republike ostalo. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, ak Národná rada Slovenskej republiky schváli túto deklaráciu, tak sa predstaví Európe ako jeden kultúrny, sebavedomý štát, ktorý vie a chce spolupracovať v rámci Európskej únie a ktorý zároveň vie obhajovať a formulovať svoje národno-štátne záujmy. Prosím vás v mene všetkých predkladateľov, aby ste túto deklaráciu podporili. Ďakujem za pozornosť. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem pánu poslancovi za uvedenie návrhu a prosím ho, aby zaujal miesto pre navrhovateľov. Dávam slovo určenému spoločnému spravodajcovi z výboru pre kultúru a médiá, poslancovi Jozefovi Kužmovi a prosím ho, aby podal správu o výsledku prerokovania materiálu vo výboroch. Žiadam pána poslanca Kužmu. Pán poslanec Budaj, poprosím ťa, keby si mohol na sekundu prísť. Pán poslanec Budaj. Páni poslanci, preruším rokovanie na päť minút. Prosím pána spravodajcu, aby sa dostavil do rokovacej sály, alebo pán predseda, aby určil náhradného. Tu je, pán poslanec Kužma je tu. Páni poslanci, budeme pokračovať v rokovaní. Dávam slovo spoločnému spravodajcovi z výboru pre kultúru a médiá poslancovi Jozefovi Kužmovi a prosím, aby podal správu o výsledku prerokovania materiálu vo výboroch. Máte slovo, pán poslanec.