T. Cabaj, poslanec: (2007-05-11):
Samozrejme, trochu sa chcem vrátiť do histórie, pretože v tomto parlamente sme už zažili priame prenosy z rokovaní Národnej rady, ale tí, ktorí mali záujem zrušiť tieto priame prenosy, urobili všetko pre to, aby neboli zabezpečené priame prenosy najmä z toho dôvodu, že bola obava, že by voliči priamo videli svojich poslancov v akcii, ako ich zastupujú, ako pracujú, a nemali by iba sprostredkované informácie o tejto skutočnosti. Po roku 1998 sa priame prenosy zrušili. Odôvodnilo sa to najmä tým, že treba veľa pracovníkov na zabezpečenie televíznych vysielaní, technika je náročná, zložitá, všetky tieto náležitosti nevedia sa zabezpečiť. Nástup pána Rybníčka. Niekoľkokrát bol zavolaný na rokovanie poslaneckého grémia, kde sme sa touto otázkou zaoberali a v podstate aj bývalé vedenie Národnej rady svojím spôsobom len posúvalo termín zavedenia priamych prenosov a vždy sa objektívne hľadali dôvody, prečo tieto priame prenosy nemôžu byť zabezpečené. A keď sa nakoniec odstránila aj tá bariéra, tzv. bariéra, ktorú vedenie televízie uvádzalo, a Národná rada zakúpila za vyše 20 mil. korún techniku, to sú tie kamery, ktoré sú tu namontované a nainštalované, už tu nemáme žiadnych kameramanov ani obsluhu okolo kamier, ktoré tu boli, my sme to zažili, tí, čo sme tu boli v parlamente, že chodby boli plné teda ľudí, personálu z televízie, ktorí toto zabezpečovali. Dokonca potom bola taká situácia, že mali záujem už aj o to vysielanie priamo z parlamentu aj komerčné televízie, a to z jednoduchého dôvodu, že chceli ukázať, že verejnoprávna televízia, ktorá je napojená na štátny rozpočet, že jednoducho neplní si ani tú základnú objednávku, ktorú by si mala plniť. Tá technika umožňuje totižto tak teraz momentálne, ktokoľvek má záujem z rokovania Národnej rady priamo vysielať, sa priamo môže napojiť v Národnej rade a môže vysielať. Všetko je tu zabezpečené, dokonca na vnútornom okruhu televízie máme aj priame nahrávanie a všetky tie záležitosti technické. Takže tu už nie je vôbec technický problém. Problém tu bolo jediný, a to verejne pomenujem, bol to politický, jednoducho nebol záujem, aby tie priame prenosy boli. Samozrejme potom, už keď bolo veľa tlaku na pána Rybníčka, tak sa vymyslel systém vysielania zo záznamu rokovaní Národnej rady a s tým, že televízia má možnosť v prípade uváženia niektorej dôležitej politickej akcie v rámci Národnej rady tieto programy si vysielať priamo, a vymyslel sa taký systém, že ak najvyšší ústavní činitelia budú vystupovať, kedykoľvek vtedy môže televízia vysielať z rokovania Národnej rady priamy prenos, hovorím teraz o Slovenskej televízii, pretože sa zaviedol fototermín, keď si televízie nasnímali svoje zábery z rokovania Národnej rady a potom ich použili tak, ako ich použili. Keď sa tu hovorilo o tej problematike, akým spôsobom sa zabezpečuje informovanosť z Národnej rady, samozrejme, aj profesionalitu alebo tzv. profesionalitu niektorých ľudí, ktorí zabezpečovali komentovanie vysielaní z Národnej rady alebo priebehu Národnej rady, by si mohli občania posúdiť, pretože v čase priamych prenosov z rokovaní Národnej rady pár minúť po vysielaní bezprostredne reagovali voliči, pretože každý vedel, čo sa momentálne prerokováva, a tí, ktorých to zaujímalo, to sledovali. Argumentovať tým, že tam bola 5-percentná, 7-8-percentná sledovanosť alebo niečo podobné, to celkom neobstojí, pretože sú relácie, kde sa vyhodili obrovské milióny a jednoducho sledovanosť je takmer nulová. Samozrejme, nechcem porovnávať tieto záujmové vysielania s tým, čo je parlament, pretože ak slovenský národ si zvolil alebo tá slovenská spoločnosť si zvolí 150 poslancov, ktorí ich majú zastupovať v parlamente, ja si myslím, že títo voliči majú oprávnený nárok si ich potom aj skontrolovať. A neviem si iným spôsobom predstaviť kontrolu ako bezprostrednú, tak ako poslanci túto svoju prácu si vykonávame, ako teda konkrétne pracujeme. Pretože veľmi ťažko sa vysvetľujú niektoré veci najmä ľuďom, ktorí nerobili v tejto problematike a hovoria, ak ja nie som pri páse v robote, tak nemám zaplatené. A poslanci tam ani nesedia. Samozrejme, nevedia o tom, čo som už niekoľkokrát povedal, že táto práca tak trochu pripomína to niekedy hrané ochotnícke divadlo. Že ľudia videli vo vystúpení za hodinu, hodinu a pol to, čo nacvičili, ochotníci potom im predviedli, ale nevideli tie dni a noci, tú prípravu, ktorú mali, aby mohli potom tú hodinu a pol pred nimi vystúpiť. To je niečo podobné aj v parlamentnej práci, pretože tí, ktorí nerobili bezprostredne v parlamente, nevedia, o čom je, že je to rokovanie vo výboroch, čo všetko sa tam prerokúva, ako treba veci pripraviť, náležite sa pripraviť na rokovanie Národnej rady. Ale hovorím, tomuto by mala napomáhať verejnoprávna televízia, ktorá by bezprostredne informovala o tom, aký je skutočne ten parlamentný život, a nehľadať to, že občas, keď sa niekedy novinári zídu na balkóne, sledujú, prepáčte za výraz, niektoré „pikošky“, to, či sa momentálne podarí niekomu brebtnúť alebo niečo podobné, ale nie to podstatné, čo sa v parlamente rokuje. Čaro priameho prenosu je práve v tom, že nikto do toho už nemôže zasiahnuť. Je to aj na nás tlak, aby sme sa poriadne pripravili, pretože je to bezprostredná kontrola. A mnohí z vás budú určite súhlasiť so mnou, že častokrát, keď večer po skončení rokovacieho dňa si pozrieme spravodajstvo z parlamentu, tak nestačíme sa čudovať, že o ktorom parlamente sa to momentálne hovorí. Nehovoriac o tom, o absolútnej neprofesionalite. Častokrát ešte zažívame, a už sme takmer rok po voľbách, že ešte ilustračné zábery sú z bývalého parlamentu, to znamená, sedia tu ešte bývalí kolegovia, ktorí tu sedeli v rokovacích laviciach, a jednoducho tým tzv. profesionálom toto momentálne akože nevadí. Samozrejme, je priestor, aby sme posunuli tento návrh zákona do druhého čítania a potom hľadali aj možnosť pozmeňujúcimi návrhmi posilniť túto pozíciu parlamentu, pretože máme väčšina záujem na tom, že chceme túto robotu si poctivo robiť a aby aj tá poctivá robota bola potom priamo, neskreslene podaná aj našim voličom, tým, ktorí nás do tohto parlamentu poslali. Samozrejme, je tu priestor, v priebehu pár rokov má byť digitálne vysielanie Slovenskej televízie, ale ja myslím, že čakať až na ten termín, myslím, že 2011 alebo 2012, tak je tá úvaha, kde budú štyri priestory potom na to, aby sa priamo vysielal jeden kanál len z Národnej rady, je trochu ďaleká doba, pretože celé minulé funkčné obdobie sa o tom hovorilo, stále bola ambícia zaviesť priame prenosy z rokovaní Národnej rady, len stále sa vždy hľadal dôvod, prečo tieto priame prenosy nemôžu byť. A ak už sa aj nakúpila drahá technika a všetky tie technické predpoklady sa tu vytvorili, chcem vás poprosiť, aby sme posunuli do druhého čítania tento zákon a v rámci pozmeňujúcich návrhov potom upravili tie veci, ktoré je potrebné doriešiť. Pretože je taká realita, ktorú už aj pani predkladateľka alebo o ktorej som aj ja hovoril, ako tzv. profesionálne to z tohto parlamentu vychádza von. A ja si neodpustím a zopakujem znova jednu poznámku, ktorú som svojho času v tomto parlamente povedal a dotklo sa to niektorých novinárov, čo nie je obyčajne populárne, pretože začať si so siedmou veľmocou má jednu nevýhodu. Oni síce niekedy aj uznajú právo na opravu, ale majú tu záverečné slovo. To znamená, že urobia aj patričnú opravu, ale aj s patričným komentárom, kde zase majú to svoje a takýmto spôsobom a kolotočom by to pokračovalo. A nevýhoda je aj v tom, že všetky tie súdne spory trvajú 5-6 rokov a obyčajne už to presahuje aj to volebné obdobie, ktoré momentálne prebiehalo a keď toto aktuálne bolo. Ale aby som nezabudol na tu poznámku, ktorú som svojho času povedal a na tej si stále trvám: parlamentné spravodajstvo by mala robiť novinárska šľachta. A za tým si stojím. Ďakujem pekne. (Potlesk).