J. Tkáčová, poslankyňa: (2008-01-21):
Vážené dámy a páni, dôvody, prečo som sa podpísala pod návrh na zvolanie tejto mimoriadnej schôdze, tie dôvody sú dva. Prvý je paralyzovanie Slovenského pozemkového fondu a ten druhý je neustála snaha premiéra Slovenskej republiky oslabovať občiansku spoločnosť. Čo sa týka pozemkového fondu, moji kolegovia už veľmi podrobne rozobrali celú situáciu v Slovenskej pozemkovom fonde, ja ozaj len zhrniem tie najdôležitejšie fakty. 9. augusta 2006 vláda odvolala Dozornú aj Správnu radu Slovenského pozemkového fondu a novú nevymenovala. A pýtam sa prečo? Prečo asi? Aby sa tam mohlo šafáriť? Aby bol Slovenský pozemkový fond nefunkčný? Netrvalo to dva dni, ale takmer celý rok. 24. januára bola uznesením vymenovaná nová Správna rada, nová Dozorná rada, ale pán minister Jureňa tri mesiace ignoroval uznesenie vlády. A vláda ignorovala a predseda vlády ignoroval, že minister ju ignoruje. Komu to asi vyhovovalo? A čo bolo dôsledkom? Tatranský pozemkový škandál. Reštitúcie dnes sú zmrazené a miesto urýchlenia vybavovania reštitúcií sa reštituenti dočkali iba obštrukcií. Jedna poznámka ešte na okraj k pozemkovému fondu. Pán premiér, jemne povedané, nemá predstavu o časovom rámci, v ktorom túto situáciu vyrieši. Dovolím si zacitovať zo SME z 28. novembra 2007. Pán Fico povedal: „Nestačí len personálne vyvodenie zodpovednosti, ideme totálne zrekonštruovať pozemkový fond. Návrh by mal byť v parlamente do konca januára.“ Včera, teda v nedeľu, v relácii V politike v TA 3 už povedal, že „pani ministerka predloží návrh zákona“. To znamená, že návrh nepredložila, a keďže dead line pre januárovú schôdzu pre predkladanie návrhov zákonov už uplynul, tak prvý možný termín je až v marci. Prvý možný termín na to, aby sa v prvom čítaní rokovalo o Slovenskom pozemkovom fonde. Ak hovoríme o Slovenskom pozemkovom fonde, je to inicializačný dôvod pre zvolanie tejto mimoriadnej schôdze. Ale príčin pre nespokojnosť nielen opozície, ale aj občianskej spoločnosti je podstatne viac. A spoločným menovateľom sú snahy Roberta Fica inštitucionálne oslabovať kontrolu moci občianskou spoločnosťou a v konečnom dôsledku sústrediť moc v jedných rukách, tých svojich. V lepšom prípade sa tomu hovorí monokracia, ale v skutočnosti je to totalita. Plne rešpektujem právo vlády realizovať svoj program, pretože bola zvolená v demokratických voľbách, ktoré sú jedným z princípov kontroly vládnej väčšiny. Ale zároveň očakávam a dôrazne žiadam rešpektovanie práva opozície. Opozície ako menšiny, ktorá kontroluje túto vládu. Žiadame si informácie, žiadame si odpovede a žiadame si priestor na diskusiu. Pretože, dámy a páni, demokracia je síce vládou väčšiny, ale väčšiny vymedzenej zákonom, formalizovanej právom a ústavne obmedzenej práve právami menšín, to je právami opozície, právami jednotlivcov. Moc, ktorá tento princíp rešpektuje, sa snaží o konsenzus, sa snaží o dialóg. Ale premiér Slovenskej republiky vedie monológ. A vedie monológ dokonca aj so svojimi ministrami. Však, pán minister Vážny? „Minister mieni, predseda vlády mení.“ Aby sa demokracia nezvrhla, nestačia iba periodické voľby. Nutná je kontrola aj medzi voľbami, a to kontrola občianskou spoločnosťou. A tu predseda vlády vedie úplný frontálny útok. Ja si dovolím vymenovať niektoré tie fronty, na ktorých premiér vedie boj s občianskou spoločnosťou: 1. Boj s opozíciou. Chcete nám zavrieť ústa. Na každého z nás hľadáte kompromitujúce informácie. Vyhráža sa nám premiér basou, máme byť radi, že sedíme v parlamente, nie vo väzení. Koalícia si predvoláva poslancov opozície na mandátový a imunitný výbor pre výroky, ktoré odznejú v rozprave. Na hodine otázok nám predseda vlády neodpovedá. On tu predvádza akési monológy a má asistenciu svojho poslaneckého klubu, ktorí síce nemajú svoj vlastný názor, ale fungujú ako celkom slušná klaka. 2. Front číslo 2 – obmedzovanie prístupu k informáciám. Veľmi stručne. Pripomínam novelu zákona, ktorou sa rokovania vlády stali neverejnými. Pripomínam pani poslankyňu Angyalovú, ktorá sa snažila obmedziť prístup občanov k informáciám. Pripomínam selektívny výber médií, ktoré budú informované. A opäť tu zaradím neodpovedanie na otázky opozície. My sa nepýtame za seba, my sa pýtame za našich voličov. A dovoľte, aby som vám pripomenula, vážení poslanci zo SMER-u, že vám zo 4 mil. voličov dalo hlasy zhruba 800-, 900-tisíc. Tá legitimita nie je až taká absolútna, akoby ste sa tvárili. Ten dialóg, ten konsenzus tu je potrebný. 3. Boj s médiami. Pripravený tlačový zákon je prípravou pôdy pre paralyzovanie nepohodlných médií, o ich finančné zruinovanie. Viem si predstaviť štáb premiéra, ktorý bude profesionálne a pružne reagovať každú chvíľu uverejňovaním stanovísk a opráv. Nadávky na adresu novinárov, vulgarizmy na adresu novinárov. V nedeľu, keď som pána premiéra počúvala na TA 3, som si uvedomila, že stále podsúva a manipuluje verejnosť, že novinári sú politická opozícia. Ale však to je ozaj manipulácia, to je nezmysel! Médiá sú strážnym psom demokracie a kritizujú nás všetkých, či sa nám to páči, nám alebo vám, ony tú demokraciu strážia. A kádrovanie novinárov, no nehnevajte sa, toto má byť nejaká novinárska komora, ktorá bude potom dávať nejaké pečiatky, že ty môžeš, ty nemôžeš? Kto tú komoru bude tvoriť? Pán premiér? Považujem to za absurditu. 4. Mimovládne organizácie. Pripomeniem aspoň dva momenty, po prvé zrušenie asignácie dane. Pre pluralitu názorov nestačí, aby bola deklarovaná sloboda prejavu. Tie subjekty, aby mohli napĺňať svoje programy, prezentovať svoje názory, potrebujú aj ekonomickú slobodu, a preto napríklad štát financuje politické strany, a preto bola schválená asignačná daň, aby subjekty z tretieho sektora mali väčšiu slobodu vo svojej činnosti. Ale vy ste asignáciu zrušili. Zákon o spolkoch v januári predložený a kritizovaný, predložený ministerstvom vnútra a kritizovaný tretím sektorom, tak tento návrh zákona, dámy a páni, chcel spolky vrátiť do roku 1868, keď v národnostnom zákone Uhorského snemu v § 26 sa ustanovujú spolky pod dôslednú kontrolu vrchnosti. Toto sú tie návraty k našej minulosti, pre ktoré musíme byť naozaj v strehu. 5. Boj so súkromným vlastníctvom. Stručne pripomeniem zákon na vyvlastňovanie pozemkov pod diaľnice – na Ústavnom súde. Ďalší krok, nepreukazovanie vlastníctva pod stavby obcí a VÚC z posledných dní. A úplne šialeným nápadom je pokus, aby pôdu nadobúdali tí, ktorí na nej hospodária. No tak to je už myšlienka hodná ozaj Jakeša. Dovolím si pripomenúť zásadu z rímskeho práva, že stavby na pozemku patria majiteľovi pozemku a táto zásada platí ešte aj dnes napríklad v rakúskom občianskom práve. Po roku 1989, po revolúcii, sa odborná verejnosť na Slovensku rozprávala o tom, či by sa táto zásada nemala obnoviť, pretože ju zrušili komunisti práve kvôli združstevňovaniu a vytváraniu jednotných roľníckych družstiev. Ak hovoríme o pôde, chcem vás upozorniť ešte na jeden veľký problém a to je problém v štátnych lesoch. Chodím medzi lesníkov, mám tam veľa priateľov a služobne už pomerne starí lesníci sú zhrození, čo sa v lesoch deje. Závody riadia vládni poslanci po telefóne bez ohľadu na to, či je to v súlade so zákonom, alebo to nie je v súlade so zákonom. Nanovo sa parcelujú poľovné revíry, hoci zmluvy boli uzatvorené iba minulý rok a zmluvy sú vypovedané bez zákonného dôvodu. A celkom vážne sa chcem pána premiéra opýtať, na základe koho boli Slanské lesy presunuté zo závodu v Košiciach pod správu závodu v Sobranciach. Ekonomické dôvody na to nevidím, pretože tá vzdialenosť na prevážanie dreva sa zvýšila z 8 na 18 kilometrov a dokonca na správu strediska až na 70 kilometrov, čiže skôr to prinesie straty. Tak potom aký záujem, pýtam sa? Ľudia v košickom závode už vedia priveľa o tejto kauze a chránia miliardový majetok štátu. A to sa nepáči skupine, ktorá fakticky Slanské lesy ovláda. A pošepkám pánu premiérovi, že v tom má prsty minimálne jedna koaličná strana. Slanské lesy je už starý príbeh, ktorý má rozlúsknuť Špeciálny súd, ale mám obavy, že všetko smeruje k odovzdaniu majetku za 2,3 mld. Sk súkromnej osobe, ktorej nárok je spochybnený, a táto osoba čelí aj žalobe z podvodu. Preto by som, keďže pán premiér tu nie je, napriek tomu ho požiadala o osobné záruky, že kauza bude doriešená spravodlivo a štát sa svojou benevolentnosťou nenechá obrať o majetok. 6. A na záver mi dovoľte ešte jedno bojisko a to je bojisko s dobrým menom Slovenska. Ja skutočne považujem za poškodzovanie dobrého mena Slovenska navštevovanie kubánskej ambasády, tak ako za poškodzovanie dobrého mena Slovenska považujem aj odovzdanie najvyššieho štátneho vyznamenania kazašskému prezidentovi, a to vo chvíľach, keď ženu, ktorá protestovala proti režimu v Kazachstane, slovenskí policajti brutálne nakladali do policajného auta. Nie som hrdá, že slovenský premiér navštívil Kaddáfího a chce sa kamarátiť aj s Chávezom, Hugom Chávezom. Veru, pán premiér, nie som na vás hrdá, a preto budem hlasovať za vaše odvolanie. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)