F. Mikloško, poslanec: (2009-09-10):
Zápas medzi mocou a medzi svedomím človeka je večný zápas ľudských dejín. A nie je to len večný zápas ľudských dejín, je to najdramatickejší zápas ľudských dejín. Rímska ríša bola najfascinujúcejší útvar, aký tu kedy vznikol a už ostatní vladári chceli len napodobňovať toto obrovské impérium a kultúru a napriek tomu, ak niektorí, v tom čase kresťania, odmietli sypať popolček bohom, tak boli hádzaní levom. Popri tej obrovskej civilizácii, ktorú dodnes môžeme sledovať všade a kto má nejaké znaky rímskej hranice, tak je na to hrdý, popri tej sa diala táto veľká dráma na obyčajných ľudských životoch. Potom sa situácia zmenila. Prišiel vrcholný stredovek a popri gotike a popri tom všetkom, čo vytvorila kresťanská, v tom čase ešte katolícka kultúra a myslenie, tu boli znovu ľudia, ktorí mali iný názor a išli na hranicu. Je  veľkosťou pápeža Jána Pavla II., že na prelome milénia v roku 2000 sa ospravedlnil za tieto porušovania práv svedomia. A potom to už išlo. Prišlo Anglicko s Henrichom VIII. A ťažko by niekto mohol dnes spochybňovať Veľkú Britániu s jej mocnárstvom, ale každý, kto sa vzoprel moci, vládnej moci, išiel proste pod nôž, pod meč. A potom francúzska revolúcia a 20. storočie sa vychrlilo – nacizmus, španielska revolúcia, Mexiko, Sovietsky zväz, komunizmus. Proste, totalitné režimy, ako ich naštartovali a popri všetkom tom, čo urobili, tá dráma vzťahu moci a svedomia človeka, ktorá sa pri tých veľkých číslach a pri tých všetkých veľkých pohyboch politických, spoločenských, akoby sa na ňu zabúdalo. To svedomie človeka a každý jeden ten človek mal svoj život, mal svoje plány a tá moc s ním zápasila o to, aby sa ho zmocnila, zdegenerovala ho, zdeformovala. A mohli by sme si myslieť, že demokracia konečne vyrieši tento problém. Ale už na začiatku francúzskej republiky, na začiatku 20. storočia sa vytvoril tzv. laický štát a dnes Francúzsko, ktoré obdivujeme pre jeho veľkosť, pre jeho kultúru, pre jeho proste veľkého ducha, tak v školách tejto kultúry a tohto národa je zakázané, aby židovský chlapec mal čiapočku, aby moslimka mala šatku, aby kresťanské dievča malo krížik. To je tiež zápas jedného laického štátu so svedomím obyčajného človeka alebo dokonca v tých školách obyčajného dieťaťa. A je teda paradox, ktorý prežívame v týchto chvíľach. Totalitné režimy vo svete akoby končili. Južná Amerika sa demokratizuje, diktatúry končia a prichádza k nám demokracia. India, čím ďalej, tým viac demokratická. Teraz tu bol Dalajláma a povedal, že aj Čína už nie je tá, čo bola na začiatku 50. rokov a začína myslieť celkom ináč, ako myslela predtým. A tak sa zdá, akoby demokracia víťazila a demokracia ako aj náš sen, ktorí sme boli za komunizmu, ako sen o slobode. Ale ukazuje sa, že práve v demokracii začína prichádzať nový druh totalitarizmu a ja si dovolím povedať, že tento totalitarizmus je stranícky. Jednoducho, vlády v Európe alebo tam, kde vládne demokracia, tam, kde sú, riadne vzišli z volieb, tie vlády, tie politické strany, ktoré sa dostávajú k moci, ony určujú, čo je zákon, ony chcú určovať to, čím má byť zaviazaný človek vo svojom svedomí, mládež pri výchove a podobne. A toto nastalo po druhej polovičke 20. storočia. Šesťdesiate a najmä sedemdesiate a osemdesiate roky – začína sa to rozmáhať a na konci storočia, keď technológia a vedecký výskum dosiahol taký vrchol, že dnes sa vedci môžu dokonca hrať nejakým spôsobom na bohov, pretože sú schopní vytvárať človeka, či už v skúmavke alebo klonovaním a podobne, tak v týchto chvíľach sa dostávame znovu do veľmi delikátneho bodu, kedy je ohrozované svedomie človeka. A k tomu sa treba postaviť. Slovensko nakoniec príde na to, že tento problém tu je. Príde naňho, ja som to už niekoľko ráz povedal, po prijatí Lisabonskej zmluvy, kedy sa nás už nikto nebude pýtať a kedy nám direktívne z Luxemburgu a zo Štrasburgu budú hovoriť, aké zákony a aké pravidlá tu majú platiť, alebo nie. Čiže, to je otázka roku, že to uvidíme. Ale Slovensko má ešte jeden problém A všimnime si ho na súčasnosti. Sú tu dva nevyrovnané vzťahy medzi cirkvami a medzi štátom. To je ekonomické zabezpečenie cirkví, najväčšej katolíckej, ale rovnako evanjelickej a ostatných a svedomie, zmluva o svedomí. A všimnime si, ako to obidve strany vnímajú citlivo, ako balansujú, ako vyjednávajú. Ako štát má v rukách cirkev kvôli finančnému zabezpečeniu, ako cirkev len ad hoc nejako vyjednáva, posledne to bol ten problém učebníc. Do poslednej chvíle to bolo tak, že tam bude daná etická výchova alebo sexuálna výchova. Na poslednú chvíľu to premiér Fico vo vláde zastavil. Ale toto nie sú normálne pravidlá, aby krvopotným vyjednávaním alebo zákulisnými rokovaniami nakoniec on od niečoho ustúpil, pričom v druhom volebnom období už nebude znovu ničím viazaný. Cirkev je závislá tým, že je platená štátom, hoci je platená z peňazí daňových poplatníkov a štát má v rukách stále to svedomie, ktoré je dané straníckym, by som povedal, monopolom pri zostavovaní vlády. A preto nebude tu pokoj, dokiaľ sa tieto veci nejakým spôsobom nevyriešia, nesystematizujú tak, aby sa dali tu prelínať tieto svety – aj svedomia človeka, aj svedomia jednotlivých cirkví, aj štátu, ktorý tu je na to, aby slúžil, aj vládol. A preto prichádzame s touto témou, bez ohľadu na to, či uspejeme, alebo neuspejeme, či nás niekto nepočúva. Ďakujeme všetkým, ktorí nás počúvajú, jeden kolega zo Smeru, HZDS, dvaja kolegovia zo Smeru, opozícia je v absolútnej väčšine, Maďari sú dnes takisto tu prítomní. Napriek tomu to otvárame a vieme, že to, čo raz je tu vypovedané, zostáva v pamäti, zostáva v pamäti aj parlamentu, aj záznamov a dá sa k tomu vracať a bude sa k tomu vracať, pretože tento problém, či chceme, alebo nechceme, je problém, ktorý prichádza a je len vecou tých, ktorí sa tomu venujú dlhšie, čiže ho vidia už dnes a nebudú ho vidieť až potom, keď bude horieť. Takže, dámy a páni, aspoň tí, čo tu ste, veríme, že podporíte tento geniálny zákon poslancov Palka, Mikloška, Minárika a Bauera. Ďakujem.