Počiatek, Ján, poslanec NR SR (2011-12-08):
Ďakujem za slovo. Vážený pán predsedajúci, kolega Kažimír, vážené dámy, vážení páni, ja budem veľmi krátky, ale chcel by som niekoľko poznámok tiež predniesť k tomuto zákonu. Absolútne sa hlásim ku všetkým predrečníkom, ktorí oceňujú ten konsenzus naprieč politickým spektrom, ktorý nastal v prípade tohto zákona, pretože ho tiež považujem za extrémne dôležitý, obzvlášť v súčasnej veľmi turbulentnej dobe. Vieme všetci, že nás čakajú veľké výzvy, ako Slovensko, ako Európu, ako celý svet v konečnom dôsledku. Ale to už tu bolo všetko vyslovené. Ja by som len chcel povedať pár vecí, aby sme si ich pripomenuli a zapamätali. Táto diskusia o tomto zákone prebieha už dlhšiu dobu, dokonca kolega Kažimír potvrdí, že ešte pred tým, než to začalo vôbec na pôde Národnej rade v tomto formáte, my už sme sa touto myšlienkou zapodievali v podstate od roku 2009. Ale aj keď začala táto pracovná skupina fungovať v rámci parlamentu, tie pôvodné odhady, a v tom vidieť, aká je tá doba turbulentná, hovorili, že dlh by sa mal stabilizovať, teda mal by vystúpiť až na úroveň 46 %, ale tam sa mal stabilizovať a postupne začať klesať. Včera sme prešli rozpravou o rozpočte. Myslím si, že je všetkým jasné, že to, čo sme hlavne my hovorili, je pravda v tom, že prognóza je už nereálna, a keď toto zohľadníme, tak vývoj toho dlhu bude samozrejme iný. Už ten sen o tom, že to vystúpi len na 46 % a postupne sa, teda stabilizuje sa a bude klesať od tejto úrovne dolu, je v tento moment, minimálne v tom strednodobom období, nereálny. Preto keď niektorí hovoria alebo naznačujú, že ten zákon je príliš mäkký, čo sa týka horného stropu, tak treba si uvedomiť, že len v prípade nulového rastu v budúcom roku, už v roku 2014 bude dlh atakovať hranicu 56 až 57 percent. Čiže dostáva sa už k tomu hornému stropu. A toto treba mať na pamäti, z čoho tiež vyplýva, že ten zákon je podľa môjho názoru dostatočne prísny. A nakoniec tá 60-percentná hranica je aj maastrichtskou hranicou. Čo ja veľmi vítam v tomto zákone, je zavedenie konceptu čistého bohatstva a je naozaj načase, aby sme sa začali baviť pri posudzovaní výsledkov hospodárenia v tomto modeli. Aby sa tu už naozaj žiadna vláda nemohla tváriť, ako perfektne hospodárila a nezadlžovala, ale pritom vypredávala štátne aktíva, cenné štátne aktíva za podpriemerné alebo niekedy smiešne a niekedy až garážové ceny. Pretože, ako všetci vieme, tí, čo sme na tom pracovali, a dúfam, že teda viacerí kolegovia už chápu, že tento model to zohľadňuje a netvári sa, že predaj štátneho majetku alebo štátnych aktív nič neznamená. Znamená a odľahčuje tak vláde priestor na nevytváranie nového dlhu. Na čo by som chcel upozorniť, pretože tento zákon je len vrcholom pyramídy a určite ešte bude treba veľa vecí urobiť, a jedna vec, ktorá nie je úplne dopracovaná, je práve zarátavanie alebo posudzovanie implicitných dlhov, ktoré vznikajú v rôznych sektoroch. A tiež toto bude treba domyslieť tak, ako teda už bude zavedený koncept čistého bohatstva, tak sa treba sústrediť aj na to, aby sa presným alebo čo najpresnejším spôsobom vykazovali aj implicitné dlhy. Pretože opäť sa môže nejaká vláda tváriť v budúcnosti, že nezvyšuje dlh, ale ten dlh v skutočnosti zvyšuje tak, že sa skryto vytvára v rôznych sektoroch. Zažili sme to, tú históriu, veľakrát a tých príkladov je koľko chcete – železnice, neriešenie protipovodňovej ochrany, nemocnice, školy, množstvo iných. A týchto problémov je naakumulovaných veľké množstvo, ale nie sú vyčíslené. Sú odhadované a zažili sme to, že niekedy je aj problém dostať sa k tým korektným číslam. Ale toto, samozrejme, bude treba urobiť, aby sme mali jednak nejakú východiskovú pozíciu, a potom sledovať tento vývoj implicitných dlhov, aby sa to hospodárenie danej vlády dalo vyhodnocovať presne. Takže to boli dve poznámky. Ešte raz na záver, myslím si, že naozaj je veľmi dôležité, že sme našli túto zhodu a že tento zákon prijmeme ako ústavný zákon. Ďakujem.