Mikloško, Jozef, poslanec NR SR (2013-03-21):
Vážený pán predseda, vážená pani ombudsmanka, dovoľte pár slov. Môj záujem o tú problematiku vyplýva aj z toho, že som prvý federálny zákon o ombudsmanovi v roku 1992 mal sám na starosti, potom 10 rokov bola pauza, na Slovensko to došlo až v roku 2002, keď sa menoval ombudsman, a odvtedy sa teším, že ho máme. Teším sa, že pracuje, aj keď táto správa zdá sa mi troška rozsiahla. Ukazuje na rôzne problémy, ktoré sú tam a ktoré, samozrejme, treba riešiť. Ako by som povedal, nie je veľmi optimistická, zdá sa mi až, niekedy príliš transparentná, detailná. Ukazuje, ako to v tom ústave je, 54 miest štátnozamestnaneckých iste nie je málo, z toho 17 právnikov, tak som sa to dočítal. Tie platy sú až príliš detailné, osobné príplatky iste sú aj diferencované, myslím, platy a není to vsjo rovno. No a podaní z 2275 sa polovica, temer polovica podarila vybaviť, ešte asi 1555 nie je vybavených, tak som sa dočítal a snáď by som sa opýtal, že čo znamená to vybavenie, či to znamená s tým, že ten človek má ten problém vyriešený alebo len to, že mu presne poviete, čo má robiť alebo kam ten problém patrí. Iste ten ústav alebo úrad je finančne podvyživený, ale najmä to súvisí s tou budovou, ako to tu už bolo spomenuté, 1,1 mil. eura nie je málo, aj keď väčšina z toho ide na mzdy, a teda na prenájom, ktorý je 255-tisíc v trhových cenách na rok, čiže to je veľa. V tomto smere si myslím, že sám úrad by si mal hľadať také priestory, keď už nedostane nejakú pomoc zhora. Určite by mal byť v nejakej štátnej budove, všetky štátne budovy, im klesajú stavy pracovníkov, ale priestory nie sú. Ten nápad, o ktorom pani poslankyňa Jurinová už hovorila, že mať jeden dom pre ľudské práva, kde by boli všetky inštitúcie, aj nevládne, aj všelijaké ďalšie, by bola dobrá myšlienka a myslím, že našla by sa taká budova v Bratislave, keď škrtáme a skracujeme, čo je správne, tak myslím, že by bolo možné takúto pre Dom ľudských práv nájsť. Potom je časť konkrétna, tam sa hovorí o presných číslach, 92 porušení základných práv sa mi zdá celkom dobré na to, že dennodenne vidíme, že tie ľudské práva, najmä jednotlivcov, sa porušujú, tak je to v celej Európe, bohužiaľ. Iba 36 prieťahov súdnych sa ukázalo, iba jeden prípad policajtov, čiže to tiež nie je také až zlé, keď vieme, že tých prieťahov súdov je naozaj veľmi, veľmi veľa. Sociálna poisťovňa mala prieťahov 8. Máme 1,2 mil. dôchodcov, to je tiež výborné číslo, iste tých problémov je ďaleko, ďaleko viac. A potom sú to také celkom jednotlivé prípady: právo na informácie, právo na vzdelanie, prieťahy verejnej správy. To sú jedna, dva, tri, päť prípadov, tam sa mi zdá, že tie príklady, ktoré sa tam uvádzajú, aj keď je tam iba jeden príklad na jeden prípad, by bolo možné dať niekde do prílohy alebo silne skrátiť, lebo to predlžuje správu a nie je to až tak podstatné, konkrétny prípad konkrétneho človeka do takejto správy dávať. Všimol som si tú sociálnoprávnu ochranu detí a sociálnu kuratelu. Máme u nás 557 zamestnancov, ktorí sa len o toto starajú. Je to málo, je to veľa na problémy s deťmi a s adopciami a s rôznymi inými vecami, s detskými domovmi? Je ich veľmi veľa, a teda 557 miest na tieto veci sa mi nezdá až tak málo. Tu by som chcel poradiť pani ombudsmanke asi to, že lepšie, ako čakať na nejaké podnety písomné, je konať iniciatívne. Napr. vidíte prípad v médiách alebo v televízii, alebo v novinách, ísť ihneď za tým, aby vedeli, že ombudsman tam došiel, iste to bolo ťažké, keď ste minulý rok mali tuším 357 eur na cestovné domáce a na zahraničné temer vôbec nič, no ale to súviselo najmä s tým platením za tú budovu. Čiže konať iniciatívne. Napr. mám prípad, som aj o tom blog písal, že človeka niekto, manželka, svokra, označila, že nesexuálne zneužíva deti. Keď postavil pekný dom pre celú rodinu, veľký, o dva dni došli policajti, dali ho do väzenia a 13 mesiacov sedel v base aj v Leopoldove. Nervy si zničil, všetko, povesť, po trinástich mesiacoch ho zo všetkého oslobodili, ale už sa to nikdy nedalo na poriadok. Ten biľag je stále na ňom a nikomu, kto ho udal, sa nič nestalo. Ten prípad je veľmi zaujímavý, môžem vám ho prípadne poslať, ale práve takéto veci, na ktoré niekto poukáže, toho sa chytiť a ísť za tým a spraviť tam troška čoro-moro. Detský ombudsman je pekná myšlienka aj hrdo to znie, no na druhej strane sa to týka len webovej stránky, kde deti môžu písať svoje problémy, 851 detí to využilo, čo je dobré, ale ja by som bol radšej, keby jedna osoba bola akože detský ombudsman patriaca vám, ale zároveň by mala právo riešiť tieto detské problémy, ktorých je veľmi veľa. Posledné myšlienky sú asi také, povedal som to aj pánovi ministrovi Lajčákovi, že skutočne chýba mi tu a iste aj mnohým, jedna správa pre všetky organizácie, ktoré robia s ľudskými právami. V ’91 sme také niečo mali vo Federálnom zhromaždení, vtedy to dával podpredseda pre ľudské práva, generálny prokurátor a minister vnútra. Ja by som k tomu ešte pridal aj ombudsmanku, možno aj rodovú rovnosť, ktorá sa každoročne dáva, aj o Rómoch, aj menšiny, aj ministerstvo spravodlivosti, väzenstvo atď. by k tomu malo čo povedať, možno aj ministerstvo zdravotníctva, práva pacientov a tak ďalej. Čiže jednu poriadnu správu a venovať tu v parlamente jeden deň debatám na túto tému. To by mnohé veci osvetlilo. Oceňujem 7 doporučení na konci správy. Sú adresované Národnej rade, ale iste by mnohé mohli patriť aj ministerstvám, aj výborom Národnej rady. Treba si ich všimnúť a nejakým spôsobom zapamätať, lebo naozaj poukazujú na prípady, napr. to vdovstvo alebo práva dieťaťa sú naozaj akútne. Odporúčam úradu viac sa prezentovať na verejnosti, hovoriť o svojich úspechoch aj bojoch, viac informovať verejnosť pravidelne trebárs aj v novinách – rubrika ombudsmanka. Celkove hodnotím správu pozitívne, odporúčam ju akceptovať. Sľúbil som, že to bude do 10 minút, takže som vlastne vyhral aj stávku. Ďakujem pekne.