Sopko, Miroslav, poslanec NR SR (2019-09-24):
Ďakujem, pán predsedajúci. Ctené dámy, vážení páni, veľmi krátko mi dovoľte vystúpiť radšej týmto spôsobom, prihlásením priamo v rozprave, aby zároveň bola aj možnosť na mňa reagovať, pretože vieme, že pri tom záverečnom slove takáto možnosť nie je. K samotnej povahe tohto návrhu zákona. Sme v prvom čítaní a berme to stále takto z tohto pohľadu, že hovoríme si vždy skôr o tom filozofickom nastavení, o čo ide pri konkrétnej zmene. Musím povedať, že aj na základe skúseností z praxe, tej aplikačnej praxe, ktorú tu často počúvame, kvôli ktorej sa menia rôzne iné návrhy, teda prichádzajú rôzne iné návrhy zákonov a menia sa zákony ako také, sú práve ohlasy, že býva práve niekedy naozaj ten problém práve s nejednoznačnosťou určitých tých kompetencií, a preto vítam, že práve tento návrh zákona prináša jasne definované predpoklady pre výkon činnosti vedúceho pedagogického zamestnanca, čo všetko má spĺňať. Najmä práve s tým zreteľom na tú bezúhonnosť, zdravotnú spôsobilosť, znalosť štátneho jazyka, ale najmä na tú bezúhonnosť, považujem za mimoriadne dôležité, aby práve na stoličkách slovenských škôl boli ľudia bezúhonní, ale zároveň aj morálne kompatibilní. To znamená ľudia, pre ktorých morálka aj čosi znamená, viac, než čo je popísané v knihách, lebo práve prax nám ukazuje iné, menej lákavé prípady. Zhruba, a asi aj s pánom navrhovateľom poznáme množstvo takýchto prípadov z praxe, kedy sa ukázalo, že napriek všemožnému úsiliu, či už sa jednalo o mobing a bosing na pracovisku alebo či už išlo o priamo práve ten spôsob prestúpenia zákona, to, akým spôsobom človek zišiel z tej cesty, bolo práve často problém aj na strane zriaďovateľov, keď im bola nechaná možnosť, že vyhovárali sa, že môžu konať iba v medziach zákona. A pokiaľ nechávame príliš voľnú ruku aj priestor na to, aby sa dalo lavírovať v prípade, kedy treba konať a rázne konať, tak dávam všetkým, ktorí ste tu v pléne a aj tí, ktorí to sledujú, do pozornosti jeden fakt. Myslíme na klímu, na atmosféru práve na týchto pracoviskách, na týchto školách, čo dokáže práve takýto konflikt spôsobiť s ľudskými osudmi, s konkrétnymi ľuďmi. Nezametajme tie veci pod koberec a netvárme sa, že všetko sa len utrasie alebo, ako som raz počul, údajne istý zriaďovateľ svojho času aj vyhlásil, že ono raz predsa len vyjde slnko. Nie. Ono sa tieto veci nedajú vyriešiť. A častokrát už je, cesta späť neexistuje. Tie vzťahy sú trvalo narušené a jednoducho treba pristúpiť aj ku konkrétnemu kroku. Možno sa niekomu vidí, že samotný krok obmedzenia, teda pozastavenie výkonu činnosti je tvrdý, a verím, že keby sa našla dostatočná vôľa, v druhom čítaní by sme vedeli lepšie precizovať, akým spôsobom by sa to riešilo, ale platí základná zásada: Pokiaľ tieto procesy, kedy sa niekto zúrivo drží svojej stoličky a nepochopil, že na to morálne a už aj zároveň aj inak nemá, rozvracia celú klímu a celé to pracovisko a následky sú často nezvratné a ono sa to nedá tak ľahko do poriadku. Takže bol by som veľmi rád, keby tento návrh zákona získal podporu, a potom vyzývam aj predstaviteľov koalície alebo tých, ktorí sa chcú alebo môžu tejto téme venovať, aby spolu s pánom predkladateľom ho vylepšili a pomohli tým reálne atmosféram na slovenských školách. Oni to veľmi, títo ľudia, potrebujú. A budem veľmi rád, keď teda tento návrh zákona podporíte. Ďakujem.