J. Rydlo, poslanec: (2008-02-13):
Očakával som, že predkladateľ svoj návrh prekonzultuje naprieč politickým spektrom tohto zákonodarného zboru a predloží zmysluplnú novelizáciu pätnásť rokov starého zákona, pričom sa vecne zamyslí nad tým, ako po pätnástich rokoch existencie obnoveného slovenského štátu zásadne natrvalo upraviť komplexnú a dôležitú problematiku, akou je v mladom štáte starého národa normatívna úprava dní pracovného pokoja, štátnych sviatkov a pamätných dní. Predkladaný návrh však nie je ničím inším iba zbytočnou a ako takou neúnosnou kozmetickou úpravou. Je chvályhodné, že navrhovateľ chce preklenúť takmer tisícročnú „historickú medzeru“ od veľkomoravského 9. storočia po meruôsme roky storočia devätnásteho. Každý vzdelanejší Slovák vie, že Štefan I. bol rozumný a ozaj kresťanský panovník s veľkým porozumením pre zvyklosti a jazyky národov svojho kráľovstva. V knihe mravných poučení určených pre svojho syna pripomína: Unius linguae, uniusque moris regnum imbecile et fragile est, čo je Kráľovstvo jednej reči a jedných mravov je neschopné a krehké. Z našich národných dejín však, žiaľ, vieme, že z Uhorska sa stal žalár národov a žalárnikom sa v ňom stal jeden národ, národ nagyságosúrov, ktorí sa dodnes nevedia vyrovnať so svojou minulosťou. Aj Mária Terézia bola veľká a najmä plodná panovníčka, čo však vedela o Slovákoch? Niet pochybností o dôležitosti pietistu Mateja Bela-Funtika z Očovej, veď už za jeho života ho súčasníci nazývali polyhistor consumatissimus et celeberrimus a neváhali mu udeliť symbolický titul, keď ho volali magnum decus Hungariae a katolícky pápež Klement XII. jeho, protestanta, poctil za jeho bádateľstvo zlatou medailou. A Chatam Sofer je nepochybne veľkou figúrou židovského národa, ktorá je výrečným svedkom toho, že Slovensko bolo krajinou tolerancie a solidárnosti a Slováci národom, ktorý rád poskytol svoje prístrešie, pohostinstvo a pomoc každému, kto bol v núdzi a pred hrozbami sveta hľadal prístav, kde ukotviť. Štyri vysoké školy – Academia Istropolitana v Bratislave, Alma mater Tyrnaviensis v Trnave, Collegium  statuum evangelicorum superioris Hungariae v Prešove či Banská akadémia v   Banskej Štiavnici nadväzujúca na školu Samuela Mikovíniho, prvá vysoká škola technického zamerania na svete – sú míľnikmi v dejinách školstva na Slovensku, z ktorých povesti a najmä kvality by si malo brať príklady i dnes tých 34 (slovom tridsaťštyri) slovenských univerzít  a vysokých škôl. Návrh však míňa svoj cieľ, nemá žiadneho ducha, ani štátneho, ani národného. Predkladateľ nám vo svojom návrhu odporúča „multikultúrnu zlátaninu“, ktorá nemá ani hlavu, ani pätu a je viac tragikou smiešneho než serióznym návrhom. Hľadiac do zoznamu pamätných dní, človek má dojem, že Slováci nežijú v suverénnom národnom štáte lež v akejsi podivnej rezervácii, ktorej obyvatelia  nevedia, kde je sever  –  niet v nej nijakej politickej individuality, politickej tradície a niet nijakej štátnej myšlienky. Ani Pribina, ani Svätopluk, ani Nitrianske biskupstvo, ani Privilegium pro Slavis, ani Matúš Čák, ani Adam František Kollár, ani Anton Bernolák, ani Slovenské učené tovarišstvo, ani Ján Hollý, ani uzákonenie slovenčiny, ani Žiadosti národa slovenského, ani vznik najstaršej politickej strany Slovákov Slovenskej národnej strany, ani Spolok sv. Vojtecha, ani Tranoscius, ani Slovenská liga v Amerike, ani Clevelandská či Pittsburská dohoda, ani otec národa Andrej Hlinka. O 20. storočí radšej pomlčím, pretože sa obávam verbálnych i fyzických represálií, lebo pre niektoré titulované „papierové hlavy“ dejiny štátu a práva na území Slovenska, dejiny politickej individuality Slovákov sa začínajú len v poslednom desaťročí 20. storočia. Myslel som, že vzhľadom na politicko-stranícku príslušnosť predkladateľa návrh sa bude seriózne zaoberať aj niekoľkými inými aspektmi slávenia sviatkov, predovšetkým tým, aby sa nedeľa opäť stala nedeľou, kresťanským sviatkom rodiny, rodinnej pohody, keď sa deti môžu tešiť zo svojich rodičov a rodičia zo svojich detí, ktoré cez týždeň prakticky ani nevidia, lebo jedných ženie boj o chlieb každodenný, druhých honba za mamonou. Áno, ochrana rodiny, národa a štátu je aj tretí príkaz Desatora: „Spomni si, aby si deň sviatočný svätil a ctil.“ Ako si nedeľu či sviatok môže „svätiť a ctiť“ predavačka či pokladníčka, matka rodiny pracujúca za biednu mzdu v supermarkete otvorenom 24 hodín, či otec zamestnaný vo firme „od nevidíš do nevidíš“, ktorá nepozná „ani piatka, ani sviatka“. Prečo nemôžu byť novodobé „chrámy obchodu“ v nedeľu a vo sviatok zo zákona zatvorené, ako je to v iných, tzv. civilizovanejších krajinách nielen Európskej únie. Nedeľu a sviatok dôsledne svätí nielen laické Francúzsko, ale aj kedysi katolícke Taliansko, aj nábožensky i politicky neutrálne Švajčiarsko či konfesionálne rozdelené Nemecko. Viem si živo predstaviť nielen to, ako by sa k povinnosti pracovať v nedeľu a vo sviatok postavili francúzski, talianski, švajčiarski či nemeckí  odborári, ale aj to, aká by bola pragmatická reakcia predstaviteľov zamestnávateľov, ktorí si veľmi dobre vedia zorganizovať prácu i pracovné prostredie tak, aby nepoškodili ani národné hospodárstvo, ani seba, ani zamestnancov. Slávna snemovňa, Slovenská republika má toľko štátnych sviatkov, štátom uznaných cirkevných sviatkov, rôznych polosviatkov, pamätných dní, že sa z nás každý seriózny štát i iné národy iba smejú. V roku 2008  je 5 (slovom päť) štátnych sviatkov  – 1. január: Deň vzniku Slovenskej republika, 5. júl: Sviatok svätých Cyrila a Metóda, 29. august: Výročie SNP, 1. september: Deň Ústavy Slovenskej republiky, 17. november: Deň boja za slobodu a demokraciu. K tomu treba pridať 10 (slovom desať) dní pracovného pokoja, z ktorých 2 dni sú laické sviatky  (1. máj: Sviatok práce, 8. máj: Deň víťazstva nad fašizmom) a 8 (slovom osem) dní sú dni cirkevných sviatkov (Traja Králi, Veľký piatok, Veľkonočný pondelok, Sedembolestná Panna Mária, Sviatok všetkých svätých, Štedrý deň, Prvý sviatok vianočný, teda Božie narodenie, Druhý sviatok vianočný, sviatok svätého Štefana. Skrátka spolu je to 15 dní, ktoré národné hospodárstvo stoja obrovské miliardy. Máme 16 pamätných dní, ktoré sú dňami pracovnými, pričom niektoré mesiace nemajú ani jeden tzv. pamätný deň a mesiac, kde máme až 6 takýchto pamätných dní. Ak sú moje informácie presné, tak štátne sviatky v zahraničí sú omnoho menej početnejšie ako na Slovensku, napríklad Francúzsko má tri, Taliansko dva a Švajčiarsko len jeden. Slovensko je jednou z krajín s najvyšším počtom štátnych sviatkov a dní pracovného pokoja v celej Európskej únii, čo určite stojí za zamyslenie. Porovnanie s našimi susedmi: v roku 2008 odpracujeme o 6 dní menej ako Poliaci, o 5 dní ako Maďari a o 3 dni menej ako Česi a Rakúšania. Na Slovensku sa už viackrát objavila diskusia o tom, či nemáme na Slovensku priveľa štátnych sviatkov, dní pracovného pokoja a pamätných dní. Aj keď si každý z nás rád hovie doma, netreba zabúdať, že tieto pracovné výpadky majú významný dopad na ekonomiku nášho štátu, pretože znamenajú menej odpracovaných hodín. Štátne sviatky na ekonomiku vplyv majú dokonca vtedy, ak pripadnú na víkendový deň. Priamo negatívne ovplyvňujú množstvo vyprodukovaných tovarov a služieb, majú teda vplyv na tvorbu bohatstva v krajine a na konkurencieschopnosť Slovenska na svetových trhoch. „Výpadok“ ekonomiky sa nedá presne kvantifikovať. Dajú sa však urobiť veľmi hrubé odhady, napríklad za minulej vlády ministerstvo financií odhadlo výpadok na jeden deň štátneho sviatku v roku 2003 na 3,3 až 4,8 mld. korún. Ak chceme doháňať staré členské krajiny Európskej únie v produkcii bohatstva a zvyšovaní životnej úrovne, cesta určite nevedie cez ekonomickú pasivitu. Tá je sprevádzaná okrem absencie produkcie hodnôt aj tým, že súkromný podnikateľský sektor, ktorý produkuje drvivú väčšinu bohatstva na Slovensku, musí počas ekonomickej pasivity vo svojich podnikoch vyplácať zamestnancom riadnu mzdu. Kto menej pracuje, menej vyprodukuje, a teda má nižšie mzdy. Je ilúziou myslieť si, že mzdu, čo počas sviatkov od zamestnávateľa dostávame, nám vypláca z jeho vlastných zdrojov. Nie je to tak podobne ako v prípade dovolenky. Zamestnávatelia počas celého roku vyplácajú zamestnancom nižšiu mzdu, ako by im vyplácali nebyť zákonných nárokov na dovolenku a štátne sviatky. Počas sviatkov a dovolenky im vyplácajú „doplatok“ k tejto mzde, odmeny tak dohromady tvoria celkové mzdové náklady na zamestnanca, ktoré je zamestnávateľ ochotný zaplatiť za vykonanú prácu zamestnancovi počas celého roka. Ak chceme, aby Slovensko bohatlo rýchlejšie a jeho obyvatelia mali vyššie mzdy a dôchodky, nášmu štátu by osožila radikálna redukcia počtu štátnych sviatkov, dní pracovného pokoja a pamätných dní. Z toho, čo som povedal, vyplýva, že návrh na vydanie zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 241/1993 Z. z. o štátnych sviatkoch, dňoch pracovného pokoja a pamätných dňoch v znení neskorších predpisov neodporúčam do druhého čítania – navrhujem však, aby sa na pôde tohto parlamentu naprieč politickým spektrom vytvorila komisia, ktorá pripraví novelizáciu zákona č. 241/1993 Z. z., alebo celkom nový zákon, ktorý občanom pripomenie, že pre jednotlivca, pre rodinu, pre národ i pre štát je dôležitejšie „byť“ než „mať“. Vďačím sa vám za pozornosť, ktorú ste venovali týmto mojim slovám – čo sa vám páčilo, povedzte iným, čo sa vám nepáčilo, povedzte mne. Ďakujem. (Potlesk.)