A. Belousovová, podpredsedníčka NR SR: (2007-09-18):
Je potrebné zdôrazniť, že sa tak deje pri príležitosti 69. výročia jeho úmrtia v roku 2007, v ktorom sme si už pripomenuli aj 100. výročie založenia Slovenskej ligy v Amerike a v ktorom si o pár týždňov pripomenieme i 100. výročie hanebnej masakry v Černovej, keď si civilizovaný svet všimol pôsobenie Andreja Hlinku vo verejnom, spoločenskom a politickom živote, ktorým podstatne ovplyvnil historický vývoj nášho slovenského národa v celej prvej polovici 20. storočia. Bohužiaľ, i dnes je potrebné vysvetľovať, kto bol Andrej Hlinka, pretože žijeme takú dobu, že mnohí ho poznajú buď iba z tisíckorunovej bankovky, alebo, čo je ešte horšie, ho spájajú s obdobím druhej svetovej vojny, ktorú on nezažil, pretože zomrel v roku 1938 pred vypuknutím druhej svetovej vojny. Jeho život a dielo a aj odkaz asi najlepšie vystihujú tieto jeho slová, citujem: „Sloboda a blaho môjho ľudu, z ktorého pochádzam a pyšný som, že z neho pochádzam, bude mi celým mojím životom sprievodnou hviezdou. Ona ma povedie i v tých najťažších časoch života, aby som pracoval na jeho telesnom i duševnom povznesení. Ona mi dá silu a nadšenie boriť sa za časné i večné poklady jeho duše, za kresťanskú osvetu a drahú našu materinskú reč.“ Toto bolo programové vyhlásenie, vtedy už desaťročnou verejnou činnosťou zoceleného kňaza, ktorého služba oltáru a láska k jemu zverenému ľudu priviedli od jednoduchého katolíckeho kňaza farára až k politickej činnosti. Slováci Andreja Hlinku volali otcom národa, t. j. svojím otcom. Nie vždy však bol tak chápaný tými, ktorí si mysleli, že vládli tomuto národu. V druhej polovici 20. storočia režim, ktorý, chcem zdôrazniť, že si Slováci slobodne nevybrali, nezvolili, urobil všetko, aby sa meno Andreja Hlinku úplne vymazalo zo slovenských národných dejín. Slovenský národ však na Hlinku nezabudol aj za tie dlhé desaťročia. Dokázali to nad slnko jasnejšie prvé verejné oslavy Andreja Hlinku v Ružomberku hneď v roku 1990, keď tisíce Sloveniek a Slovákov zaplnili nielen námestie okolo jeho farského sídla, ale aj viaceré priľahlé ulice. Určite všetci, ktorí sme tam v tom roku boli, si na tento zážitok budeme do smrti pamätať ako na takú preukázanú, viditeľne preukázanú prvýkrát vôľu slovenského národa byť spolu, mať svoj štát a žiť v ňom. Už vtedy sa však ozvali aj hlasy tých, ktorým Andrej Hlinka prekážal a doposiaľ sa také hlasy ozývajú. Žiaľ, ani v roku 2007 osemnásť rokov po páde železnej opony a štrnásť rokov po obnovení našej štátnej samostatnosti naši tzv. profesionálni historici okrem nepatrných výnimiek nedokázali zrekonštruovať slobodný, nepredpojatý, nakoľko len možno objektívny ľudský, kňazský a politický profil tejto jedinečnej slovenskej osobnosti a nedokázali, bohužiaľ, vydať jeho články, reči a úvahy. Naopak, aj keď to možno zdanlivo s témou nesúvisí, chcem pri tejto príležitosti a z tohto miesta vyjadriť šok a zhnusenie nad tým, že napríklad som sa dozvedela, že Slovenský spisovateľ, vydavateľstvo vydalo knihu Don Giovanni, v ktorej vulgárnym a agresívnym spôsobom uráža nielen predstaviteľov cirkvi, ale aj všetkých veriacich a vôbec ľudí, ktorí uznávajú nejaké duchovné hodnoty. Vráťme sa však k téme. Dnes by som tu rada vyzdvihla jednu nie príliš známu dimenziu profilu Andreja Hlinku. Často totiž zabúdame aj na medzinárodné rozmery pôsobenia tejto osobnosti, t. j. medzinárodné európske odrazy a hodnotenia Andreja Hlinku. Napríklad Andrej Hlinka získal obrovské sympatie pre slovenský národ v širokých vrstvách českého ľudu. V roku 1907 po jeho prednáške v Prahe na Slovanskom ostrove nadšení študenti zo slávnostného primátorského koča, ktorý mal odviesť Andreja Hlinku do hotela, vypriahli vyzdobené kone, sami sa zapriahli a ťahali koč, kým nadšený dav na chodníkoch vyvolával heslá Ať žije Slovensko, sláva Hlinkovi. Ďalej černovská masakra, nepoužívajme slovo tragédia, pretože mali by sme nazývať veci správnymi menami, a bola to jednoducho masakra, ako aj Hlinkova kauza v Ríme následne vzbudili záujem aj v zahraničnej tlači. Takže sa svet začal zaujímať aj o to, kto sú to tí Slováci a kde to Slovensko vlastne je? A čo sa to tam vlastne s tými Slovákmi deje, kto im ubližuje? O Andrejovi Hlinkovi a o položení Slovákov v uhorskom žalári národov vedel nielen Nór Björnstjerne Björnson, ale aj Škót Robert William Seton – Watson známy pod pseudonymom Skotus Viator, či Rus Alexander Papkov, ale aj veľký ruský literát Lev Nikolajevič Tolstoj. Tiež Moravan Alojs Kolísek či Švajčiar Viliam Riter, ktorí civilizovanému svetu pripomínali národnostný útlak Slovákov v mnohonárodnostnom Uhorsku, pretvárajúcom sa na šovinistický maďarský štát. Na prelome 19. a 20. storočia len za desaťročie 1898 až 1907 bolo za slovenskú vec odsúdených približne 400 ľudí a peňažné pokuty dosiahli 25-tisíc zlatých. Tento útlak dosiahol však beštiálne rozmery 27. októbra 1907, keď maďarská štátna moc zmasakrovala v Černovej bezbranných dedinčanov. Výsledkom bolo 15 mŕtvych, 10 ťažko, 60 ľahšie zranených a 40 odsúdených. Pani poslankyni zo Strany maďarskej koalície je asi to, čo práve čítam, veľmi smiešne, lebo sa úprimne na tom zabáva. Takto aj Hlinkovo utrpenie prispelo k tomu, aby sa situácia na Slovensku stala európskym problémom. To bolo jednou z charakteristík aj v celej ďalšej politickej činnosti Andreja Hlinku až do jeho smrti. Amerických Slovákov si Hlinkov boj za uznanie Slovákov ako svojbytného národa za autonómiu Slovenska získal od samého počiatku. Ich publicistická, ale aj finančná pomoc bola veľkou oporou pre Hlinkovu činnosť. Po tom, čo v roku 1926 odmietol ponúknutú finančnú podporu zo strany Nemecka, americkí Slováci  ho pozvali na 5-mesačný prednáškový pobyt v Spojených štátoch amerických, kde mal možnosť informovať o situácii Slovákov a získať veľa nových sympatií. Keď Andrej Hlinka 16. augusta 1938, a chcem znovu zdôrazniť pred začiatkom druhej svetovej vojny, odovzdal v Ružomberku svoju dušu stvoriteľovi, tak  najväčšia časť informatívnej tlače, ako aj významné mienkotvorné periodiká zaznamenali túto stratu pre slovenský národ a vyjadrovali svoj obdiv k jeho životnému dielu. Tak napríklad rakúsky univerzitný profesor a diplomat Otto Forst de Batalia v belgickom katolíckom revue venoval tri strany hodnoteniu života a diela Andreja Hlinku, prirovnávajúc ho k biblickému Mojžišovi, pričom vyhlásil, že, citujem: „Hlinkovi treba ďakovať za nezmerný mravný pokrok, ktorý Slováci urobili v poslednom polstoročí.“ Ale chcem aj uviesť, že napríklad Bratislavské židovské noviny v deň Hlinkovho pohrebu venovali mu veľmi úctivý nekrológ, ktorý sa končil vyznaním. Citujem:  „Keď sa skloníme i my pred pamiatkou tohto muža a zúčastníme sa na smútku slovenského národa, dávame tým česť jeho statočnému zmýšľaniu, ktoré voči nám preukázal.“ Preto môžeme dnes s pokojným svedomím tvrdiť, že Andrej Hlinka svojím životným dielom podstatne prispel aj k postupnému včleňovaniu slovenského národa do európskeho spoločenstva národov, ktoré dnes vyústilo do novej organizačnej štruktúry ako spoločenstvo suverénnych štátov do Európskej únie. V nej máme nádej, ale aj povinnosť dosiahnuť a zachovať si to, čo bolo podstatným obsahom Hlinkových politických snažení. Teda uplatnenie svojho prirodzeného práva na samostatný kultúrny, náboženský i hospodársky vývoj podľa našich hlboko do dejín prvého tisícročia siahajúcich národných koreňov v súlade s plným rešpektovaním pre tie isté práva pre všetkých našich susedných i európskych národov a štátov. Slovenská národná strana, najstaršia politická strana Slovákov, ktorá od svojho vzniku v roku 1871 bráni národné, kresťanské a sociálne hodnoty nášho národa, predkladá Národnej rade Slovenskej republiky návrh zákona o zásluhách Andreja Hlinku o štátotvorný slovenský národ a o Slovenskú republiku. My si ctíme jeho dielo vykonané v prospech Slovenska a chceme, aby si všetky pokolenia Sloveniek a Slovákov na Slovensku i v zahraničí uvedomovali, čo Andrej Hlinka znamenal a nik nemôže, i ten najväčší jeho politický odporca poprieť výkon a prácu, ktorú zanechal Andrej Hlinka slovenskej histórii. Často zo strany kritikov osobnosti Andreja Hlinku sa ozývajú tvrdenia, že Andrej Hlinka vlastne ani nebol za slovenskú štátnosť, ale že on bol len autonomista. Nie je, ani nikdy to tak nebolo. Z celého jeho života a diela vyplývalo, že Andrej Hlinka videl naplnenie budúcnosti Slovákov v naplnení sebaurčovacieho práva vo vlastnom štáte  – v slovenskom štáte. Preto som veľmi rada, že dnes existuje filmový dokument, ktorý v nedávnych dňoch zverejnila spravodajská televízia na Slovensku, kde je zachytený Andrej Hlinka a na tomto dokumente všetci pochybovači mohli priamo z úst, jeho úst počuť, že konečným cieľom Slovákov je vlastná štátnosť. Zákon, ktorý predložila Slovenská národná strana sa preto oprávnene nazýva zákon o zásluhách Andreja Hlinku o štátotvorný slovenský národ a o Slovenskú republiku. Vážený pán predsedajúci, vážené panie poslankyne, páni poslanci z koalície i opozície, ďakujme Pánu Bohu, že dal nášmu národu černovského rodáka, kňaza, otca národa Andreja Hlinku. Chcem veriť, že pamiatka na tohto muža pravdy, práva a spravodlivosti vzbudí v každom z nás  horúci cit pre česť a národnú hrdosť. Prijatím zákona o zásluhách Andreja Hlinku o štátotvorný Slovenský národ a Slovenskú  republiku nielenže očistíme jeho pamiatku, hovorím o tom vedomom či nevedomom spájaní jeho mena s obdobím druhej svetovej vojny, ale hlavne  dá sa povedať oficiálne, t. j. zákonom mu vzdáme tú úctu, ktorú mu slovenský národ spontánne vzdával za jeho života i po jeho smrti nazvúc ho svojím otcom národa. Chcem zdôrazniť, že takejto úcty, takýmto titulom pred ani po Hlinkovi slovenský národ nenazval žiadneho politika. Prečo asi? Národná rada Slovenskej republiky, my poslanci sme na svojich postoch z vôle občanov tohto štátu. Štátu, ktorý sa nazýva Slovenská republika a v ktorom slovenský národ naplnil svoje právo a túžbu po sebaurčení. Je preto našou svätou povinnosťou prijať tento zákon, a tým  zoficiálniť  to, čo Slováci cítili a cítia k Andrejovi Hlinkovi. Nielenže si tak splníme svoj dlh voči Hlinkovi, naplníme vôľu národa, ale čo je veľmi dôležité, dávame tejto našej Slovenskej republike a hlavne mladej generácii v nej žijúcej do budúcnosti kompas, ktorý ich bude v zjednotenej Európe a globalizujúcom sa svete orientovať ako maják alebo, akoby povedal Andrej Hlinka, ktorý by im bol sprievodnou hviezdou a kde im budú svietiť slová rodina, národ, vlasť a vlastenectvo. Vážení kolegovia, žijeme totiž vo veľmi zvláštnej dobe. V dobe, kde stále viac a viac sú materiálne hodnoty nadraďované tým duchovným. Tak sa aj stalo, a možno je to symbolika tej doby, že Andrej Hlinka je skôr na tisíckorunovej bankovke, ako by sa mu dostalo oficiálne, t. j. zákonom duchovného ocenenia od národa. Tu máme ako národ voči Andrejovi Hlinkovi dlh. Zákon, ktorý predložila Slovenská národná strana je aj o vyrovnaní tohto dlhu. Verím, vážení kolegovia, kolegyne, že zákon o Andrejovi Hlinkovi bude prijatý naprieč politickým spektrom bez ohľadu na rôznosti izmov charakterizujúcich naše politické programy. Veď Andrej Hlinka pre slovenský národ, pre prostých  Slovákov nebol ani ľavičiar, ani pravičiar, ani konzervatívny, ani liberálny. Andrej Hlinka pre Slovákov bol a ostal otec národa. Verím, že táto snemovňa mu takýto titul na návrh Slovenskej národnej strany dá. Ďakujem za pozornosť.