V. Veteška, podpredseda NR SR: (2004-03-16):
J. Jaduš, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, vážení prítomní členovia vlády, v prvom rade by som sa chcel poďakovať pánovi predsedovi Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre životné prostredie pánovi Juščíkovi za neplánované entrée k problematike, o ktorej práve v tejto chvíli chcem hovoriť. Ak by som mal zhrnúť vecné hľadiská pre zdôvodnenie potreby odvolať pána ministra financií Ivana Mikloša z jeho postu, stačilo by len zhruba zopakovať to, čo som už bol povedal na tomto mieste pri prerokúvaní rozpočtovej kapitoly Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky na roky 2003 alebo 2004. Len zhrnutie upozornení na nepriaznivý vývoj v oblasti krytia finančných potrieb rezortu a naplnenie niektorých obáv by nám malo postačiť na jasné rozhodnutie v prospech odvolávania pána ministra. Dnes však nechcem ísť touto cestou výpočtu, „má dať či skôr mal dať, dal“, ale trošku odlišne. Pán Ivan Mikloš ako minister vlády Slovenskej republiky, ktorý zdvihol ruku za programové vyhlásenie vlády, sa tým zaviazal dodržiavať tento dokument, ktorého napĺňanie by sa malo stať alfou i omegou celého snaženia vlády. Ak sa ktorýkoľvek kritizovaný člen vlády vyviňuje programovým vyhlásením vlády pre ospravedlnenie svojich neraz ťažko zdôvodniteľných aktivít, skúsme sa pozrieť na činnosť ministerstva financií a jeho vzťah k životnému prostrediu práve pre každého ministra záväzné programové vyhlásenie vlády. Hneď v prvom odseku časti f. Životné prostredie sa hovorí: „Životné prostredie je jedným z troch základných pilierov zdravo fungujúcej ekonomiky a rozhodujúcim nástrojom trvalo udržateľného rozvoja. Prostriedky vynaložené na jeho skvalitnenie sú prostriedkami na ochranu zdravia a podmienok života, ako aj na zachovanie podmienok pre ďalší hospodársky a sociálny rozvoj.“ Ak toto má byť pravdou, potom je namieste otázka, prečo je finančné krytie kapitoly životného prostredia rok čo rok stále nižšie a nižšie. Prehlbujúca sa rozpočtová poddimenzovanosť tohto rezortu je jasným dôkazom toho, že konštruktéri štátneho rozpočtu každoročne cieľavedome opomínajú programové vyhlásenie vlády, pretože znižovať finančné krytie rezortu v kontradikcii programového vyhlásenia navodzuje stav pôsobenia negatívnych environmentálnych faktorov ohrozujúcich zdravie života občanov, znižujúcich ich kvalitu, ako aj znižovanie príležitostí pre ekonomický rozvoj regiónov. Aby to neboli len lacné a prázdne frázy, uvediem hneď niekoľko príkladov. Ak škrtne ministerstvo financií v kapitole životného prostredia celú položku programu riešenia starých ekologických záťaží, potom priamo ohrozuje zdravie a životy ľudí v oblastiach, kde sú takéto staré environmentálne záťaže alokované. Že takéto záväzky voči riešeniu starých ekologických záťaží existujú, svedčí aj samotný prísľub prvej vlády pána Mikuláša Dzurindu vyčleniť na likvidáciu starých environmentálnych dlhov 2 mld. Sk z privatizácie Slovenského plynárenského priemyslu v rozpočte na rok 2003. Bohužiaľ, takáto položka sa v žiadnom rozpočte nikdy neobjavila, záväzok štátu však zostáva naďalej. Ak neochota riešiť staré ekologické dlhy znamená časovanú bombu pre životy a zdravie občanov v kritických oblastiach, ďalší príklad nerešpektovania programového vyhlásenia vlády ministerstvom financií poukáže na problematiku zväčšovania medziregionálnych disproporcií zo sociálno-ekonomického hľadiska. Ak hovoríme o trvalo udržateľnom rozvoji, o tom istom, o ktorom sa hovorí aj v programovom vyhlásení vlády, musíme z ekologického hľadiska vykresliť postoje vlády a, samozrejme, i ministerstva financií vo vzťahu k niekoľkým základným environmentálnym ukazovateľom. Do spoločnej skupiny týchto ukazovateľov je možné zaradiť ročné odbery podzemnej a povrchovej vody ako percentá dostupných vodných zdrojov. Ako ďalší ukazovateľ uvediem spotrebu vody v domácnostiach a zásoby podzemnej vody. Obmedzená dostupnosť vody môže mať negatívny účinok na trvalo udržateľný rozvoj, môže zásadne obmedziť ekonomický a regionálny rozvoj. Nepriamym indikátorom úrovne ekonomického a sociálneho rozvoja je  aj dopyt po vode na jedného obyvateľa pre osobné, komerčné a poľnohospodárske účely. Verím, že nikto nespochybňuje tieto atribúty trvalo udržateľného rozvoja, ktoré rešpektujú i štáty Európskej únie, ktorej súčasťou sa čoskoro staneme. Aké sú však postoje vlády a predovšetkým ministerstva financií? Oproti roku 2003 bola na rok 2004 krátená kapitola vodného hospodárstva v rozpise pre ministerstvo životného prostredia aj ministerstvu pôdohospodárstva o takmer tri štvrte miliardy  slovenských korún. Je potrebné v tejto súvislosti uviesť aj ďalší faktor. Hlavne v oblasti investícií do environmentálnej infraštruktúry bol zaznamenaný prístup, ktorý jasne znevýhodňuje malé obce do 2 000 obyvateľov. Práve  malé obce majú obmedzenia v možnostiach čerpania eurofondov na riešenie týchto stavieb. Obrovskými škrtmi vo financovaní aktivít sekcie Realizácie environmentálnych programov ministerstva životného prostredia navodilo ministerstvo financií stav, keď sa priam zakladá nerovnosť šancí jednotlivých regiónov v budovaní infraštruktúry, ktorá je jedným zo základných atribútov rozvoja hospodárskych a investičných aktivít v regióne, s ktorými priamo súvisí rast zamestnanosti a zvyšovanie životnej úrovne. Neatraktívnosť obcí menších než 2 000 obyvateľov z ekonomického hľadiska znamená nárast sociálneho napätia, odliv kvalifikovanej pracovnej sily a doslova vyľudňovanie niektorých krízových oblastí. Ak si predstavíme, že takýchto obcí je najviac na východe a severe Slovenska, potom je jasné, že takýto prístup zo strany vlády povedie k ďalšiemu prehlbovaniu, zaostávaniu najchudobnejších regiónov. Ako člen výboru pre životné prostredie som sa už niekoľkokrát stretol s odbornou obcou na niekoľkých konferenciách o vode. Každý záver hovorí v podstate o jednom. Nedostatok finančných zdrojov na riešenie problematiky, zdrojov a distribúcie vody na Slovensku môže už v blízkej budúcnosti znamenať vážne ohrozenie ekonomických aktivít v území. Treba pripomenúť, že už dnes sú mnohé zdroje na hranici životnosti, mení sa ich kvalita i výdatnosť. Klimatologické predpovede nie sú priaznivé a investície do územia na dosiahnutie zásadného obratu v oblasti vodného hospodárstva sa rátajú na desiatky rokov. Ak hovoríme o trvalo udržateľnom rozvoji, o zdrojoch vody, treba spomenúť aj ďalší faktor, ktorý s vodou súvisí, a to zaobchádzanie s odpadovými vodami. Už dlhodobo sme na Slovensku svedkami toho, že aj vinou ekonomickej politiky vlády z roka na rok rastú náklady v oblasti stavebných činností. Neochota zabezpečiť dostatok disponibilných zdrojov vedie k vysokej rozostavanosti a predražovaniu environmentálnych stavieb. Okrem neustáleho rastu cien za stavebnú produkciu prispel minister financií k zhoršeniu stavu v oblasti realizácie environmentálnych stavieb, t. j. kanálov, čistiarní odpadových vôd a pod., svojou požiadavkou na zvýšenie DPH z 10 % na 14 % a neskôr na 19 %. Týmto administratívnym opatrením priamo zvýšil náklady na tieto stavby, pričom sa dnes dozvedáme, že ministerstvo financií sa opäť pomýlilo v konštrukcii príjmovej zložky štátneho rozpočtu. A toto zvýšené DPH, ktoré znamená zo strany investorov, čo je predovšetkým chudobná komunálna sféra, zbytočne vyhodené milióny, vôbec nebolo potrebné minúť. Priame hospodárske škody, zvýšené náklady obcí kvôli ďalšiemu profesionálnemu zlyhaniu ministerstva sú vari dostatočným dôvodom na odvolávanie ministra financií, ak opomeniem ďalšie faktory trvalo udržateľného rozvoja, ako sú rôzne druhy emisií, pritom nebudem rozvádzať stav, že po privatizácii Slovenského plynárenského priemyslu si investor automaticky premietol svoju investíciu do zvýšenia cien plynu, čo viedlo k tomu, že sa stráca záujem o plynofikáciu domácností, dokonca zaznamenávame regres oproti minulosti, keď občania opäť prechádzajú na tuhé palivo a to isté sa deje aj v domácnostiach, kde vykurujú elektrinou. Žiada sa mi teraz pristaviť pri skupine ďalších faktorov trvalo udržateľného rozvoja, t. j. tvorbe priemyselných a komunálnych odpadov, množstve zneškodňovaného odpadu na jedného obyvateľa, recyklácii, odpadovom hospodárstve vôbec. Ak opäť prihliadneme na programové vyhlásenie vlády, v ktorom sa jasne vláda prihlásila k striktnému dodržiavaniu celosvetového princípu znečisťovateľ platí, potom mi nie je jasná nedávna legislatívna aktivita ministerstva financií presunúť miestne poplatky za odvoz a likvidáciu komunálneho odpadu z kategórie obligatórnych do kategórie fakultatívnych poplatkov. Cieľ ministra financií bol nielen v rozpore s programovým vyhlásením vlády, ale priamo ohrozil a mohol rozvrátiť na Slovensku celkom korektne a spoľahlivo fungujúci systém environmentálnych platieb. Našťastie ministerstvu sa vďaka jasne odmietavému stanovisku poslancov Národnej rady, a to koaličných aj opozičných, tento zámer, ktorý by ťažko poškodil rezort životného prostredia, nepodaril. Úmysel bol však zrejmý, pričom bolo ministerstvo financií jasne upozornené nielen poslancami Národnej rady Slovenskej republiky, ale aj odbornou verejnosťou, ZMOS-om i mimo vládnymi organizáciami na škodlivosť svojho počínania. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, len z krátkeho výberu niekoľkých ukazovateľov trvalo udržateľného rozvoja  a prístupov ministerstva financií k nim je zrejmé, že svojou činnosťou ministerstvo financií priamo alebo nepriamo z neznalosti veci alebo úmyselne koná proti vlastným záväzkom vyplývajúcim z programového vyhlásenia vlády. Minister financií je teda priamo zodpovedný, že svojimi profesionálnymi zlyhaniami vo vedení ministerstva navodil nepriaznivý stav v rezorte životného prostredia. Prístup ministerstva ku konštrukcii rozpočtov rezortu životného prostredia ohrozuje úlohy, ktoré rezortu životného prostredia vyplývajú nielen z programového vyhlásenia vlády ale aj z medzinárodných záväzkov Slovenskej republiky. Dovoľte mi pripomenúť niektoré body Deklarácie z Ria de Janeiro o životnom prostredí a trvalo udržateľnom rozvoji. Zásada 1 znie: „Ľudské bytosti stoja v centre záujmu o trvalo udržateľný rozvoj. Majú právo na zdravý a produktívny život, ktorý je v súlade s prírodou.“ Zásada 3 znie: „Právo na rozvoj musí byť naplňované tak, aby zodpovedalo rozvojovým a environmentálnym potrebám súčasných aj budúcich generácií.“ Zásada 4 znie: „V záujme dosiahnutia trvalo udržateľného rozvoja musí ochrana životného prostredia tvoriť integrálnu súčasť rozvoja a nemôže byť chápaná izolovane.“ Zásada 5 znie: „Všetky štáty a všetky národy sú povinné spolupracovať na základnej úlohe, odstránení chudoby, čo je neodmysliteľný predpoklad trvalo udržateľného rozvoja, a to tak, aby sa zmenšovali rozdiely v životnej úrovni, aby sa vychádzalo v ústrety potrebám väčšiny ľudí.“ A zásada 16 znie v skratke: „Náklady súvisiace so znečistením má v zásade niesť znečisťovateľ.“ Len z pochopenia obsahu týchto niekoľkých vybraných zásad dohovoru je zrejmé, že vláda ako taká síce deklaruje svoju ochotu rešpektovať základné medzinárodné dokumenty v oblasti životného prostredia, ale naše ministerstvo financií vyvíja cieľavedome opačné kontraproduktívne aktivity. Ešte sme sa nedotkli viacerých závažných oblastí. Aspoň v skratke sa zmienim o takej oblasti, ktorá nám nemôže byť ľahostajná. Podľa predpokladov meteorológov hrozia Slovensku už v najbližšom období klimatické zmeny. Jedným z atribútov takýchto zmien budú čoraz častejšie prívalové dažde, ktoré hrozia pravidelne sa opakujúcimi povodňami. Povodne si každoročne vyžiadajú na Slovensku nielen stámiliónové straty na majetku občanov, ale neraz aj to najcennejšie, stratu ľudského života. Ministerstvo životného prostredia spolupracuje s expertnými skupinami i mimovládnym sektorom na vypracovaní efektívnych postupov na zabezpečenie protipovodňovej ochrany vrátane varovného informačného systému. Chýba už len jedno, ochota ministerstva financií nekrátiť každým rokom rozpočtové krytie tejto mimoriadne dôležitej aktivity. Na druhej strane je práve ministerstvo financií zodpovedné za mnohé necitlivé zásahy do štátneho rozpočtu. Spomeniem len odobratie cirka 270 mil. korún z kapitoly ministerstva životného prostredia na vykrytie dodatočných požiadaviek na stavbu investície Peugeot-Citroen či neposkytnutie 286 mil. korún na výdavky v oblasti novo zriaďovanej špecializovanej štátnej správy alebo odobratie 300 mil. nezmyselným odôvodnením zvýšiť tlak na rezort životného prostredia v oblasti čerpania eurofondov. Pritom treba povedať, že požiadaviek už bolo pred tým ďaleko viac, ako boli možnosti nášho rozpočtu. Vážené dámy, vážení páni, takto by som mohol pokračovať ešte dlho. Som presvedčený, že mojimi argumentmi som vás nakriatol rozmýšľať o tomto závažnom probléme a možno niektorých som aj presvedčil. Verím, že budúci minister financií a celý rezort pochopí mimoriadnu dôležitosť zabezpečovania environmentálnych potrieb slovenskej spoločnosti, verím, že budúci minister financií bude hľadať možnosti viaczdrojového financovania rezortu životného prostredia, že sa bude podieľať na konštruovaní legislatívnych mechanizmov, ktoré zabezpečia v maximálne možnej výške krytie potrieb slovenského environmentu. Chcem veriť, že sa nový minister financií už nebude fatálne mýliť pri národohospodárskych výpočtoch a že nebude prehlbovať tlak na uspokojovanie potrieb štátnej kasy na úkor obyčajného občana, na úkor jeho životných potrieb. A záver. Ak pán premiér vo svojom vystúpení povedal, že chceme odvolaním ministra Ivana Mikloša oslabiť vládu, chcem povedať len toľko, je to už ťažko možné, pretože táto vláda má dnes z vlastnej viny vari najslabšiu pozíciu v celej ére pôsobenia všetkých vlád samostatnej Slovenskej republiky. Ak pán premiér vo svojom úvodnom slove povedal, že za negatíva vládnutia, pričom hovoril o vývoji nezamestnanosti, nie je zodpovedný nikdy jeden človek, ale celá vláda, a ak dnes v parlamente uznáme relevantnosť dôvodov na odvolanie pána ministra financií Ivana Mikloša, potom vyjadrenie pána premiéra chápem ako prevzatie zodpovednosti za činnosť ministra financií a výzvu pre členov parlamentu na ďalší krok na odvolanie vlády. Ďakujem vám veľmi pekne za pozornosť. (Potlesk.)