R. Rafaj, poslanec: (2010-02-12):
Počet paragrafov aj predmet pôsobnosti ich úpravy zostal zachovaný, ale zmenili sa niektoré podstatné textácie, čím navrhovatelia reagovali na pripomienky či už koaličných partnerov, opozície, ale aj médií. Ak dovolíte, ja by som to zhrnul v tomto úvodnom vystúpení a mám pripravený ešte ďalší pozmeňujúci návrh, takže prihlásim sa neskôr do rozpravy, aby som ho mohol predniesť. Sme presvedčení, že predmet zákona, ktorý upravuje základné princípy, ciele, formy a právne pravidlá, ktoré by mali smerovať na podporu vlastenectva v spoločnosti, je úplne legitímny. Robia tak aj ostatné vyspelé štáty, spomeňme napríklad Francúzsko. Navyše máme právo reagovať na tie špecifiká, v ktorých sa nachádza slovenská spoločnosť, máme relatívne mladý štát a sme už členom iného nadnárodného zoskupenia, ktoré si presadzuje svoje vlastné ciele a hodnoty a nemusí pritom, prirodzene, zohľadňovať záujmy iných štátov a tobôž nie 5-miliónového štátika v strede Európy. My sme síce mladý štát, ako napísal jeden historik, ale veľmi starý národ. A na toto spojenie alebo na tento rozpor by sme nemali zabúdať, aby sme pri, nielen pozabudli na mladosť štátu a krehkosť vytvárania vzťahu, ale aby sme možno v akomsi kultúrnom, historickom opojení, že sme jeden z najstarších národov, nakoniec nestratili aj tento predstih a nemali čo budúcim generáciám a budúcej civilizácii ponúknuť. Pretože včera sme odmietli možnosť upraviť používanie názvov budov pre developerov v ich honosných anglických názvoch, dnes pravdepodobne táto snemovňa odmietne návrh na podporu vlastenectva a zajtra možno príde návrh, aby sme zrušili Slovenskú republiku ako nejaké nadbytočné slepé črevo, ktoré zaťažuje Európsku úniu a zostaneme akousi stredovýchodnou guberniou Bruselu. Aj to je možné. Proste v ľudských hlavách je, ako to pozorujem v tejto sále a v reakciách, naozaj všetko možné. Navyše, ak niektorí kolegovia pri odbornej diskusii, alebo snahu viesť s nimi odbornú diskusiu, tak apelujú akýmsi politikom, že čo na to Európska únia, že či tento zákon vraj nepatrí niekde do 19. storočia? No nepatrí! Lebo v 19. storočí Slovákov bili po hlavách a nemali sme vlastný štát a nemohli sme ani podporovať teda vlastenectvo, alebo vzťah k štátnosti a k štátnym symbolom. Tam, keď ste vytiahli len trikolóru bez kríža, tak ste boli panslávom. Takáto je situácia. Druhý paragraf hovorí o pôsobnosti zákona, to je viac-menej každému jasné, tam sa nič nemení. Tretí paragraf v podstate začína tým, čo je predmetné, že štát podporuje vlastenectvo v oblasti plnenia všetkých jeho funkcií. A to je správne. Štát by mal byť ten prvý, ktorý začína a ukazuje občanom, áno, ja vám garantujem základné ľudské práva, slobody vrátane sociálnych práv, právo na zdravotnú starostlivosť, ochranu, právnu istotu, a zato vytváram s vami istú zmluvu, medzi štátom a občanmi, a ako dobrý rodič očakávam od občanov to, čo očakáva dobrý rodič od svojich detí. Pretože spolu sú rodina. Tam nemôžeme povedať, čo bolo skôr, či vajce, sliepka, či národ, ktorý si uplatnil štátnosť. V podstate je to paralela. Súbežne ide národ a súbežne ide jeho právo, ktoré si v danom historickom čase jeden uplatní skôr a jeden neskôr. Preto navrhujeme a zostáva, aby pred každým začiatkom Národnej rady Slovenskej republiky sa hrala štátna hymna Slovenskej republiky. Možno som mohol dnes požiadať pred rokovaním o 9.00 hod., aby sa zahrala štátna hymna. No, neviem, ako by to dopadlo. A je nedôstojné žiadať každý deň počas jednotlivých rokovacích schôdzí, myslím, že sme ich mali 49, vždy prosiť pána predsedu alebo predsedajúceho, aby bol taký láskavý a poslancom naladil slovenskú nôtu, keď prišli od iných starostí a ich veľkých povinností v priestore a teréne a prišli tu do najdôstojnejšieho stánku slovenskej politiky, aby riešili záujmy občanov a ochraňovali Slovenskú republiku. Keď prídete do kostola, vyznáte na začiatku svoje hriechy a dávate tým na známosť niečo. A bolo by asi správne, keby poslanci prišli do tejto rokovacej sály a na začiatku aspoň schôdze si vypočuli štátnu hymnu Slovenskej republiky a uvedomili si, pre koho sme tu a čomu máme vlastne slúžiť a komu. Taktiež sa to týka prirodzene aj exekutívy, teda vlády Slovenskej republiky. Paragraf 4 hovorí o výchove k vlastenectvu. Toto ustanovenie sa dotýka predovšetkým alebo upravuje podmienky vo výchovno-vzdelávacom procese, teda na školách, čo je opäť prirodzené a normálne. Počúvame, že prečo to zas riešiť zákonom, že prečo to nenechať len tak. No, bolo by dobré, keby Slovenská národná strana mala až do roku 2020, 30, 40, 50 svojho ministra školstva a možno by to naozaj nebolo treba upravovať. Ale sme vyspelý štát a máme legitímnu právomoc upravovať dané náležitosti v zákonoch. Veď sa hovorí, že slušní ľudia nepotrebujú zákon. Slušný človek skutočne za celý svoj život, nájdu sa naozaj takí, ktorí majú aj to šťastie, že iní im neprekríži ich práva a slobody, v živote sa nestretnú so zákonom. To sú slušní, jednoduchí ľudia, majú šťastný osud a nepotrebujú zákon. Možno niektorí z vás by mohli tiež prísť a povedať, zrušme všetky zákony, lebo predpokladáme, že podľa § 1 nejakého zákona o ideálnej spoločnosti všetci sme dobrí, spravodliví, čestní a nepotrebujeme nijaké zákony, a teda všetko zrušíme, aj legislatívu, aj vládu, a budeme nažívať len podľa nejakých prirodzených zákonov. A asi sa teraz smejete, a právom. A preto aj výchovu k vlastenectvu upravujeme cestou zákona. Prirodzene, že Slovenská národná strana, pokiaľ riadi ministerstvo školstva, zabezpečila aj výučbu vlastenectva vrátane národných a kresťanských tradícií ako systém výučby. Len aby bolo jasné, že národné a kresťanské rešpektujeme ako dve spojené nádoby, ktoré prirodzene sa celé desaťročia, stáročia vyvíjali ruka v ruke. Áno, takýto materiál existuje, prirodzene, ale nepostačuje. Dá sa jednoducho zmeniť, v tom procese uplatňovania sa dá zmeniť. Takže preto § 4 výchova k vlastenectvu aj v rámci školského systému, pretože máme rôznych zriaďovateľov škôl. Možno aj práve preto. Potom ide § 5, ktorý asi vzbudil najviac pozornosti a aj najviac kritiky. Preto sme už počas rokovania na výboroch prišli so zmenou a ja ďakujem a oceňujem, že aspoň ústavnoprávny výbor schválil tieto zmeny a pozeral sa, verím, tak ako doteraz, pragmaticky líniou právnej a legislatívnej čistoty na dané zmeny a odložil politikum nabok a vďaka tomu to prešlo aj do spoločnej správy. Všetko podlieha vývoju a, prirodzene, aj sú rôzne pohľady legislatívcov, a pretože mali sme naozaj čistý záujem na tom, aby sme aj tento zákon vyčistili absolútne z legislatívno-právnej stránky, tak ja, pokiaľ sa prihlásim ešte do rozpravy v rámci rokovania, prednesiem k § 5 novú zmenu, a preto vás poprosím, aby ste aj hlasovali tak, ako by som vám chcel odporučiť. Ale čo je podstatné už teraz, že sme reagovali v § 5 na tie kritiky, ktoré poukazovali, že či je správne, aby 15-ročný začínajúci občan po novom vyjadril aj verbálne a sľubom ten neformálny vzťah, ktorý je medzi ním a štátom, ktorý mu začína garantovať jeho základné ľudské práva a slobody. Nakoniec sme ustúpili od úpravy takéhoto skladania sľubu mladými ľuďmi, rovnako tak sme vypustili novozavádzaný sľub vernosti pre poslancov Národnej rady, členov vlády, primátorov, starostov, poslancov miestnej samosprávy, pretože by išlo o istý duplicitný prvok, aj keď si myslím, že pri tých posledných menovaných, pri samospráve, nejde o totožné skladanie sľubu vernosti štátu alebo republike, ale len úprave vzťahu k občanom daného mesta alebo danej obce. Napriek tomu sme boli natoľko ústretoví, aby sme eliminovali výhrady a aby sme možno zobrali vietor z plachiet tým, ktorí by povedzme na niektorých pre nás podstatných, ale dnes, môžeme povedať, už nie až tak kľúčových momentoch vyliali s tou špinavou vodou z vaničky aj to dieťa, ktorým je samotný zákon na podporu vlastenectva. Aj to je kľúčové, dámy a páni, uvedomovať si samotný názov. A keďže boli výhrady dokonca ešte aj k samotnému názvu, že či môžeme nejakým zákonom podporovať vlastenectvo, a pritom niekto si myslí, že vlastenectvo je akýsi hurá systém, vyhrali sme v hokeji, vyjdeme všetci spontánne do ulíc a tam to končí. Raz za 10 rokov sa možno podarí nejakému športovcovi alebo kolektívu získať nejakú zlatú medailu a všetci Slováci zrazu hurá, pôjdeme do ulíc, a tým sa vlastenectvo začalo aj skončilo. Preto ja znovu dávam na vedomie, že v tom vystúpení v rozprave dám návrh aj na doplnenie názvu zákona. Paragraf 6 hovorí o podpore vlastenectva zo strany orgánov samosprávy. Ale aby som uzavrel ten § 5, aby ste pochopili, o čo ide. Pôjde len o jednu jednoduchú úpravu, sľub vernosti zostáva, ale budú ho alebo mali by ho skladať iba novonastupujúci zamestnanci v štátnej správe. To je všetko. A myslím si, že je to správne. Ak firmy a zamestnávatelia vyžadujú dnes od ľudí istú lojálnosť, dokonca im dávajú podpisovať rôzne firemné štandardy alebo úpravy, čo môžu, čo sa očakáva, ako by mali a mohli a čo nemôžu. Nuž naozaj nevidím dôvod, prečo by novonastupujúci zamestnanec do štátnej správy, kde získava naozaj, prepytujem, teplé miestečko, kde štát ho živí, aby jeho vzťah bol založený podľa súčasného stavu len podľa klasickej zmluvy. Ale to opäť nie je zmluva medzi štátom a štátnym zamestnancom. To je zmluva medzi štatutárom, ktorý zas len slúži štátu. A je možno volený, možno vymenovaný, dosadený. Kde je teda tá zmluva medzi občanom a štátom? Konkrétne medzi zamestnancom, ktorého štát, povedzme si úprimne, aj veľmi dobre platí. Je predsa správne, aby sľúbil vernosť tomuto štátu, že bude dohliadať na všetky náležitosti, ktoré sa týkajú štátnosti. Takže to jediné zostane v § 5. Myslíme si, že aj orgány samosprávy ako dôležitá súčasť našej spoločnosti by mali mať povinnosť okrem tých, ktoré majú aj a majú aj možnosti. (Kýchnutie v pléne.) Na zdravie, pán kolega. A dúfam, že je to aj na pravdu. (Povedané so smiechom.) Majú aj možnosti a priestor, aby mohli podporovať vlastenectvo. Neustále to opakujme. My tu nevyrábame nijakých vlastencov, nikomu sa nič neprikazuje, my len vytvárame podmienky, tak ako rodič a rodina má vytvoriť podmienky pre zdravý a morálny vývoj svojich detí. Tak ako škola, rovnako tak má vytvoriť len podmienky na vedomosti, zdravý a morálny život detí. Tak aj my hovoríme len o vytváraní podmienok na výchovu k vlastenectvu alebo pre formy, ktoré sú, a prejavy, inde bežné, ako je vyvesovanie štátnej zástavy, ďalších štátnych symbolov, hranie štátnej hymny. Povedzte mi úprimne, kedy ste počuli hrať naposledy štátnu hymnu Slovenskej republiky? V rozhlase sa kedysi hrávalo, ale potom prišlo také čudné vedenie v rozhlase a všetko zmenilo. Viete, čo dokonca zmenili, pán kolega? Oni zmenili dokonca hymnu. A viete, že zo zákona o štátnych symboloch je jasne povedané, že aké sú tri formy možné, ktoré sú prípustné pri hraní štátnej hymny, a je tam dokonca minutáž, minúta 18, minúta 35 atď., a oni to jednoducho skomprimovali ako nejaký dokument, zozipovali to, lebo sa im to tak hodilo. Proste inak povedané, aby ste chápali, zrýchlili to. A teraz to už tak zrýchlili, že už to ani nepúšťajú. Oni už na to kašlú jednoducho. Takže myslím si, že aj zo strany orgánov samosprávy, ktoré organizujú zhromaždenia občanov, organizujú život komunít v konkrétnych obciach, asi by mala platiť istá povedzme štábna kultúra, štátna kultúra príslušnosti k tomu, kde som a vzdávam úctu, prirodzenú úctu, tak ako by to malo byť napríklad v prípade rokovania Národnej rady hneď na začiatku. V hraní štátnej hymny, neviem, čo to komu môže prekážať. Nech príde nejaký starosta, primátor a povie, áno, mne to prekáža, lebo na zhromaždení obce, ktoré som zvolal, nechcem zahrať štátnu hymnu tohto štátu. No nech príde sem pred parlament, rád s ním budem diskutovať. Už sme pri § 6, čiže už len dva odôvodním. Takže myslím, že toto je tak isto každému zrejmé. Potom je tu § 7, ktorý hovorí o tom, že štátna hymna sa hrá povinne na športových podujatiach a športových súťažiach vyhlásených alebo organizovaných národnými športovými zväzmi. Čo je na tom čudné, zvláštne? Toto podľa niektorých má patriť do 19. storočia? Vtedy sa ešte ani športové ligy nehrali na Slovensku. Prečo by sme nezvýšili dôstojnosť futbalovej, hokejovej, volejbalovej, basketbalovej ligy a rôznych iných športov tým, že by na začiatku zaznela hymna, ktorá spája občanov a ľudí? Oni sa potom rozdelia podľa fanúšikov, ktorí budú fandiť domácim alebo hosťujúcim, ale na začiatku si treba uvedomiť, že treba spájať, že všetci sme občania tohto štátu, že sme dobrými synmi a dcérami našej vlasti matky a potom môžeme byť ľavičiari, pravičiari, veriaci, neveriaci, fanúšikovia alebo doma v papučiach ležiaci, nech sa páči. Ale nezavrhujme to, čo nás všetkých spája a čo ide s nami od narodenia až k smrti, pretože aj to naše telo hriešne nakoniec skončí v tejto zemi, pokiaľ nemáte dosť peňazí a nevystrelíte sa niekde do vesmíru, ale myslím, že za to by vám to nestálo. Veľmi jednoduchý, čistý, priehľadný paragraf, s ktorým, dúfam, kolegovia, nebudete mať problém. No a potom je posledný paragraf, alebo ostatný po slovensky, lebo posledný by znamenal, že ešte môžu ísť nejaké ďalšie, a ja predpokladám, že áno, pokiaľ to posunieme a schválime, nevylučujem novelizáciu a pribudnú ďalšie. Viete, že tu máme rezervy? Pozrite sa na prechody medzi štátmi, čo hovorí zákon o štátnych symboloch? No? Má tam byť umiestnený štátny znak Slovenskej republiky. Viete, čo tam je teraz väčšinou? Jedna taká nová autoznačka hranatého tvaru s modrým pozadím, žltými hviezdičkami a vnútri je Slovak Republic. (Povedané so smiechom.) Toto tam je. Žiadny štátny znak Slovenskej republiky. A ďalej máte značku, akou rýchlosťou môžete ísť v obci alebo na diaľnici. To je identifikácia pre toho, kto vstupuje na územie Slovenskej republiky. To len na margo toho dávam vám priestor, nech sa páči, § 9, kľudne to môžete upraviť. Čiže § 8 nami navrhovaného zákona hovorí o podpore vlastenectva vysielateľmi zo zákona, inak povedané, verejnoprávnymi médiami, to znamená Slovenským rozhlasom a Slovenskou televíziou. Sú to vysielatelia zo zákona. Pred rokom 1989 to boli tzv. štátne médiá. Potom sme, samozrejme, s demokraciou prijali duálny systém elektronických médií a nazvali sme tieto médiá verejnoprávnymi. A vývoj ide ďalej, čiže už nehovoríme, hovoríme síce o službe verejnosti, ale v názvosloví sme postúpili k možno presnejšiemu precizovaniu a to je vysielateľ zo zákona. Čiže my sme zriadili verejnoprávne médiá Slovenský rozhlas a Slovenskú televíziu zo zákona, majú povinnosť byť, existovať a vysielať. A ako takéto by mali zohľadňovať to, čo hovorí zákon o Slovenskej televízii a Slovenskom rozhlase, v niektorých momentoch to upravuje aj zákon o vysielaní a retransmisii, teda názorovú pluralitu, výchovu k občianstvu, ale aj to, že sú to na prvom mieste národné, kultúrne, informačné a tak ďalej inštitúcie. A keď je teda národnou, tak by mala hrať aj národnú hymnu Slovenskej republiky práve preto, že je zriaďovateľ zo zákona. Čiže nič iné nechceme od vážených verejnoprávnych médií, len aby okrem toho, že sa chcú vyrovnať vysielateľom na základe licencie, čiže predtým tzv. súkromným médiám, ktoré nezohľadňujú okrem zákona o vysielaní a retransmisii nič iné len vlastnú sledovanosť, a je úplne jedno, na čo nachytajú divákov. Okrem teda tejto súťaživosti, čo by vôbec nemuseli súťažiť, by mali podľa nás v časovom rozmedzí približne okolo polnoci, je to v ďalších vykonávacích predpisoch určené medzi 23.30 a 00.30 hod., zaradiť do programovej skladby minútu 13, čo obsahuje dĺžku slovenskej hymny. Len si pozrite, koľko trvá teleshoping. Teleshoping je súvislé vysielacie reklamné pásmo v dĺžke 15 minút. Takže 15 minút v tomto čase bežne vám ten „hlúpy a hlúpejší“ hovoria, aké je dobré kúpiť si jeden mikrofón a hneď s ním dostanete tieto dva mikrofóny, ak okamžite zavoláte a ešte hneď teraz, hej? A nechápem, prečo by v tomto čase nemohli byť tie mikrofóny a ten „hlúpy a hlúpejší“ odsunutí a minútu 13 by tam zaznela slovenská štátna hymna. Už len zo slušnosti. A keďže máme aj štátne sviatky Slovenskej republiky, ako každý iný vyspelý moderný štát, Francúzi, pokiaľ sa nemýlim, 14. júl, Spojené štáty 4. júl, no tam to inak vyzerá aj v médiách, aj na uliciach počas štátnych sviatkov. A viete, ako to vyzeralo na štátny sviatok, 1. januára, vzniku republiky u nás? Som to už v jednej relácii povedal. V prime time, teda v čase, ktorý sa takto nazýva od 20. hodiny až do tej 22. alebo 24., išli v podstate komédie, zábavné, ľahké žánre a potom zas ten teleshoping a ďalšie zábavné a iné žánre. Nič, nijaký program o vzniku Slovenskej republiky. Na dvojke išla rekapitulácia, ako sme prijali euro, na deň vzniku slovenského štátu. Prosím, mohlo to byť obohatenie, ale myslíme si, že pri tej programovej nivelizácii, kde sa vajce ako vajcu podobá program verejnoprávnych médií a súkromných médií, že by bolo asi slušné štyrikrát do roka zaradiť do programovej skladby jeden jediný program v nami neurčenej dĺžke, 13, 26 minút, to sú základné minutáže dokumentov, 52-ka, to je už veľký dokument, to už sa u nás momentálne netočí, lebo nie sú na to peniaze. Alebo film, ak taký máme, no neviem, možnože sa nájdu štyri filmy, preboha, hádam hej. Hádam nie sme až tak vykorenení, že by sme nemali natočené štyri filmy, ktoré môžu vzbudzovať národnú hrdosť alebo pocit príslušnosti a ako uvádzané obsahovo súvisia s daným štátnym sviatkom. Preboha, veď stáročia sme bojovali o vlastnú štátnosť, a keď ju máme, tak súkromné médiá nám vysielajú Prci, prci, prcičky (smiech v sále), večer, na štátny sviatok vzniku Slovenskej republiky. No pre niekoho sú to „prci, prcičky“, asi, že Slováci prišli sem, prišli tam a nejako im to tu padlo a majú ten štát, no tak čo už, no tak to s nimi nejako v tej Európskej únii vydržíme, nie? Čo poviete? Kým sa zas nerozhodnú, že urobia iné „prci, prci, prcičky“, čo poviete? A budeme nejaká gubernia Bruselu alebo neviem, možno, že sa tuto kolegovia spoja s Poliakmi, ako hovorí Viktor Orbán, a hranica pôjde medzi Poľskom a Maďarskom a už nebudeme tam musieť mať možno, preventívne už tam ani nie sú tie štátne symboly na tej južnej hranici, možnože už sa chystá to spojenie Poľska a Maďarska a ušetríme im strašne veľa peňazí. To je úžasné! Takže, kolegovia, načrtol som vám, možno obsiahlo, ale aj tá vaša diskusia a pripomienky boli obsiahle, jednoduchých osem paragrafov zákona na podporu vlastenectva. Keď chcete, môže tam byť na podporu demokracie, na podporu občianstva, pretože aj to je istý vzťah k štátu, čo len chcete. Synoným máme množstvo. A ja rešpektujem aj vašu predstavivosť. Doplňte si tam, čo chcete, je tam aj to kresťanstvo, čo len chcete, veď vlastenectvo je všetko, čo robí človeka zodpovednejším k danému štátu a k svojim spoluobčanom – to je vlastenectvo, ktoré upravuje tento zákon. Pokiaľ myslíte na to, čo keď si kliknete na internet a či už Metapédia, alebo Wikipédia, alebo iná vám vyhodí, že ide o lásku, oddanosť, lojalitu, hrdosť, obetavosť. Áno. Ale ak je to hodnota, viete, že psychológ Lautman určil 180 definícií, čo je to hodnota? Hádam nebudeme v zákone rozoberať všetky tie štruktúry tohto pojmu. Rovnako tak rodina, obrovský pojem. A iné pojmy, ktoré riešime v zákonoch. Takže, drahí kolegovia a kolegyne, ja dúfam, že som nehádzal slová zbytočne ani tie perly, pretože vlastenectvo je príliš posvätný pojem a ja si vás napriek tomu, ako niekedy hlasujete, skutočne vážim, že ste pozorne počúvali a že pokiaľ budete mať, neviem, v diskusii, v rozprave pozmeňujúce návrhy a pokiaľ teda budete akceptovať ten môj, ktorý ešte vylepšuje a úplne redukuje ten sporný § 5, navyše sú tam vyňaté zo spoločnej správy jednotlivé body na samostatné hlasovanie, že tento návrh zákona podporíte, pretože so slovenským vlastenectvom v praxi je to veľmi biedne. Nielenže sme na posledných miestach v rôznych prieskumoch, ale možnože to uvediem neskôr, čo, myslím, včera sa vyjadril budúci premiér Maďarskej republiky na našu adresu. Ale to možno aj v tomto kontexte by bolo dobré uvažovať a rovnako tak uvažovať, či je možné napriek tomu, že áno, že ľudia si to myslia o nás, že je možné sedieť na dvoch, troch, štyroch, piatich stoličkách a mať nielen ľavú a pravú mozgovú hemisféru, ale v podstate byť aj schizofrenický a politicky rozpoltený. Túto pred občanmi mi rozprávať o vlastenectve, o tom, ako budeme brániť národné, štátne záujmy a potom príde zákon a niekto ukáže takto alebo takto. Tak to je hlúposť, to dajte preč, to tu nemá čo robiť, to nás nezaujíma. Takže dúfam, že ste pochopili a ďakujem. (Potlesk.)