M. Vášáryová, poslankyňa: (2009-04-16):
Pri prvom čítaní zákona je veľmi užitočné preštudovať si podrobne pripomienkové konanie. Pripomienok bolo veľmi veľa – 175, a to bolo okrem tých, ktoré poslali mimovládne organizácie a samotné verejnoprávne médiá, čiže dohromady ich bolo skoro 200. Niektoré z nich sú veľmi závažné. Dovoľte mi, aby som odcitovala pre pochopenie tohto zákona tie, ktoré pokladám za najdôležitejšie. Protimonopolný úrad pripomienkuje, citujem: „Navrhujeme prehodnotiť formu uzatvárania zmluvy, resp. subjekty zmluvného vzťahu. Nastavenie financovania činnosti Slovenského rozhlasu a Slovenskej televízie prostredníctvom zmlúv by malo byť upravené vo forme zmluvného vzťahu medzi Slovenskou televíziou a ministerstvom kultúry rovnako, ako to platná právna úprava už ustanovuje v prípade verejnoprávnej Tlačovej agentúry Slovenskej republiky. Nie je dôvod na odlišnú úpravu pri jednotlivých typoch verejnoprávnych ustanovizní, keďže cieľom je harmonizovať ich postavenie.“ Aká bola odpoveď ministerstva na túto poznámku Protimonopolného úradu? „Návrh zákona vychádza z koncepcie zmlúv medzi štátom a verejnoprávnymi vysielateľmi o obsahoch, cieľoch a zabezpečení služieb verejnosti. Zmluvy so štátom sa budú uzatvárať na obdobie 5 rokov, ale ich obsah bude každoročne konkretizovaný prostredníctvom dodatkov, ktoré budú špecifikovať podmienky a účel poskytnutia finančných prostriedkov zo štátneho rozpočtu.“ To znamená, dotácia pre TASR je iná dotácia, hoci tiež je na obranu verejného záujmu, ako dotácia, ktorá je poskytovaná médiám. To budí moje podozrenie, prečo je to tak urobené. Ďalej pokračuje Protimonopolný úrad: „Navrhujeme jednoznačne špecifikovať podmienky v zákone, na základe ktorých budú finančné prostriedky prostredníctvom zmluvy poskytnuté. Takto by malo byť zabezpečené transparentné využitie prostriedkov zo štátneho rozpočtu na také projekty, ktorých realizáciu si vyžaduje verejný záujem a zamedzilo by sa ich využitiu na iné účely, obdobne ako to ustanovuje v súčasnosti platná úprava verejnoprávnej tlačovej agentúry v zmysle zákona o TASR.“ Na toto ministerstvo v podstate nedáva odpoveď. Národný kontrolný úrad píše, citujem: „Navrhované ustanovenie § 21a navrhujeme doplniť o ods. 2, ktorý znie: „V zmluve so štátom musí byť určený presný účel a podmienky použitia finančných prostriedkov poskytnutých zo štátneho rozpočtu, definované požadované služby vo verejnom záujme financované z bežných výdavkov alebo obstaranie hmotného a nehmotného majetku financovaného z kapitálových výdavkov, nutného na zabezpečenie služieb vo verejnom záujme. Ustanovenie navrhujeme doplniť z dôvodu efektívneho a hospodárneho použitia prostriedkov v súlade so zákonom o štátnom rozpočte Slovenskej republiky.“.“ A ministerstvo odpovedá: „Uvedené skutočnosti sa stanú súčasťou zmluvy so štátom a budú konkretizované prostredníctvom jednotlivých dodatkov.“ To znamená, že to bude určovať pán minister a nie my formou zákona, my parlament. To bude právomoc exekutívy a nie zákona. Ďalej by som citovala Národnú banku Slovenska: „Vzhľadom na skutočnosť, že návrh umožňuje Slovenskému rozhlasu a Slovenskej televízii prijímať úver, čo doposiaľ nebolo možné, považujeme za potrebné do návrhu zákona zaviesť zároveň ich povinnosť pred uzatvorením zmluvy o úvere písomne oznámiť ministerstvu kultúry a ministerstvu financií predpokladanú výšku úveru, ako i podrobnosti jeho čerpania a splácania.“ Odpoveď ministerstva kultúry znie: „Ministerstvo financií, ani ministerstvo kultúry nemôžu ovplyvňovať uzatváranie súkromnoprávnych zmlúv medzi verejnoprávnymi vysielateľmi  a tretími osobami, preto by takáto oznamovacia povinnosť bola samoúčelným inštitútom bez praktického významu. Problematickou by bola aj otázka právnych následkov porušenia tejto povinnosti,“ odpovedá ministerstvo kultúry. A potom dve veľmi zásadné pripomienky Ministerstva  financií Slovenskej republiky: „Žiadame vypustiť slová „na uskutočnenie účelových investičných projektov“, pretože zmluva so štátom, zasahujúca cez financovanie investičných projektov do riadenia Slovenského rozhlasu by mohla byť v rozpore s jeho postavením ustanoveným v zákone. Z navrhovaného znenia možno tiež predpokladať finančné zabezpečenie poplatkov za dostupnosť“, a teraz počúvajte, „pri vybudovaní pripravovaného mediálneho komplexu, čím by sa konzekventne stavba a prevádzka mediálneho komplexu deklarovaného ako PPP projekt stala plne financovanou zo štátneho rozpočtu.“ Ministerstvo kultúry odpovedá: „Financovanie účelových investičných projektov verejnoprávnych vysielateľov prostredníctvom zmlúv so štátom nepredstavuje zásah do ich riadenia. Na základe zmlúv so štátom bude možné poskytnúť prostriedky zo štátneho rozpočtu len na účelové investičné projekty, ktoré budú špecifikované v jednotlivých dodatkoch v zmluve so štátom.“ To znamená, zase mimo parlamentu a mimo zákona. „Mediálny komplex ako PPP projekt je samostatný projekt, ktorý nebude financovaný prostredníctvom  zmlúv so štátom.“ A ešte dve poznámky Ministerstva financií Slovenskej republiky. Prvá: „Vplyvy na obyvateľov, hospodárenie podnikateľskej sféry a iných právnických osôb kvantifikovať, pretože pri financovaní zo štátneho rozpočtu návrh sekundárne spôsobí, že občan platí za služby poskytované týmito médiami viac, ako je ustanovené v zákone č. 68/2008 Z. z. o úhrade za služby verejnosti poskytované Slovenskou televíziou a Slovenským rozhlasom a zároveň zásadne nesúhlasíme s možnosťou poskytovania úverov od bánk ako ďalšieho zdroja financovania Slovenského rozhlasu, pretože v súčasnosti nie je v možnostiach jeho rozpočtu zabezpečiť splácanie tohto úveru.“ Takže, priatelia, to je obsah pripomienkového konania. Všetko toto, čo som vám prečítala, ministerstvo kultúry neuznalo, čiže ani Protimonopolný úrad, ani Národný kontrolný úrad, ani Národnú banku Slovenska, ani Ministerstvo financií Slovenskej republiky. To je jedna stránka trochu utajovanej agendy ministerstva kultúry. Možno zákon má umožniť konečne naštartovať výstavbu mediálneho centra, ktorého koncepcia, ako tvrdí pán minister, je stále rámcová, ale občania našej vlasti by za túto službu, za tento projekt mali platiť súkromnej spoločnosti do roku 2037. Zoberieme si túto povinnosť občana na svoje bedrá? Z celého zákona je ale najdôležitejší, zdá sa mi, § 21a, ktorý hovorí, a to tak pre rozhlas, tak pre televíziu je identický: „Presný a záväzný rozsah a povaha vzájomných záväzkov vyplývajúcich zo zmluvy so štátom na príslušný rok sa upravuje v dodatku v zmluve so štátom.“ A to je odpoveď aj na vašu otázku, pán poslanec Jarjabek. Každý rok v predklone sa dostavia zástupcovia vraj verejnoprávnych médií k ministrovi kultúry a budú ho žiadať, aby im podpísal dodatok k zmluve. Takže my nevieme, čo bude obsahom tejto zmluvy. Okrem vágnych ubezpečení v predkladacej správe, že tento mechanizmus zabezpečí transparentnosť, podporu pôvodných programov, investičných a iných účelových projektov. Jediné, čo je tu konkrétne, je zabezpečenie zahraničného vysielania Slovenského rozhlasu oproti súčasnému stavu. Na akom nosiči, cez aký vysielač atď., to tu nie je špecifikované. Inak sa v zákone riešia, samozrejme, problémy, ktoré s týmto zákonom nesúvisia. Či už to, o čom hovoril pán predseda kultúrneho výboru, to znamená, oslabenie pozície generálneho riaditeľa. No chápeme, proste nedá sa odvolať. Posilnenie postavenia rád bez toho, aby mali posilnenú aj zodpovednosť. Nájdeme tu veľa hier so slovíčkami. Napríklad citujem: „Dlhodobá vízia rozvoja programovej služby s dôrazom na verejný záujem a strednodobá stratégia rozvoja programovej služby sú dokumenty, ktoré majú nahradiť dlhodobé plány a koncepcie rozvoja programovej služby.“ Aký je rozdiel medzi stratégiou, víziou a plánmi a koncepciami, ja naozaj v tomto ohľade nedokážem vysvetliť, hoci som filozoficky vzdelaná. Dokument, ako upozorňuje v pripomienkovom konaní Slovenský rozhlas, používa nešpecifikované, v tomto zákone nešpecifikované výrazy, ako je stratégia a vízia bez definovania, čo tým myslí, ako na to upozorňuje vo svojom pripomienkovom konaní aj syndikát novinárov. Ale zákon, priatelia a priateľky, otvára jednu podľa mňa Padnorinu skrinku, a to je, že si verejnoprávne médiá budú brať úvery a o tom hovoril aj pán predseda výboru. Teda namiesto toho, aby sme v tomto zákone mali jasne definované, že keď verejnoprávne médiá dostanú prostriedky z verejných rozpočtov, nebudú smieť robiť dlhy, čo, myslím si, že by mala byť normálna podmienka, nezodpovedné manažmenty budú mať možnosť zadlžiť verejnoprávne médiá na dlhé roky. Občania ich teda budú financovať trikrát. Cez zástrčkovú daň ako príspevok štátu podľa zmluvy zo štátneho rozpočtu a potom budú ešte musieť zaplatiť dlhy, ktoré manažmenty narobia. Je to úplne opačná cesta v kríze, ktorú by sme mali naštartovať. Miesto toho, aby sme sa v časoch krízy, keď budeme mať pravdepodobne ešte nižší hospodársky rast ako -2, -4 a mali by sme sa prikrývať, ako starí Slováci hovorili, perinou, na ktorú stačíme, budeme rozhadzovať. A ešte pár poznámok k tomu argumentu pána ministra... (Vystúpenie prerušené predsedom NR SR.)