Zajac, Pavol, poslanec NR SR (2014-02-04):
Vážená pani predsedajúca, vážené dámy a páni, dovoľte mi najprv pomenovať politický vývoj, ako došlo k tomu, že na tejto schôdzi Národnej rady máme šesť návrhov zákonov, ktoré sa nejakým spôsobom dotýkajú spotrebiteľských úverov, ochrany spotrebiteľa, exekúcií, dražieb. Takže najprv pomenujem ten politický vývoj. Občania majú právo vedieť, že ako k tomu došlo, že dneska máme milión exekúcií na slovenských súdoch a predsedníčka Združenia sudcov Slovenska hovorí o znefunkčnení súdov niektorými exekučnými úradmi. Až tak ďaleko to dospelo. Drobná poznámka. Takisto ako občania majú právo vedieť, kto si rozdelil 47 mil. z predaja emisií na Slovensku. Ak švajčiarske orgány informovali slovenské orgány ministerstva vnútra, občania majú právo vedieť, kto si rozdelil tých 47 mil. Preto bola dneska tá mimoriadna schôdza, ktorej program ste neschválili na pokyn pána premiéra, ktorý si to nepraje v predvolebnej kampani. Ale poďme k navrhovanému zákonu. Podstatný pre tento vývoj, prečo dneska máme milión exekúcií na Slovensku, bol marec v roku 2010. V marci roku 2010 prvá vláda Roberta Fica, konkrétne pán minister financií Počiatek, vtedajší, doniesol do parlamentu návrh zákona, ktorým sa rušili stropy pri spotrebiteľských úveroch. Gestoroval to šéf finančného výboru pán Burian, ale ešte predtým to schválila vláda Slovenskej republiky na svojom zasadnutí, ktorej predsedal Robert Fico. Títo traja páni zariadili to, že sa zrušili stropy pri spotrebiteľských úveroch a začal úžernícky klondike na Slovensku. Som veľmi rád, že aj predkladatelia návrhu zákona už používajú toto slovné spojenie, aj viacerí kolegovia, lebo pred rokom, keď som začal používať tento pojem na Slovensku, teda v Národnej rade Slovenskej republiky, že na Slovensku je úžernícky klondike, tak viacerí poslanci, hlavne vládni poslanci SMER-u, na mňa pozerali, čo to hovorím. Dneska si ten slovník osvojujú. Je to drobný detail, ale poukazuje na to, že práca opozičných poslancov má občas aj nejaký zmysel. Takže v marci v roku 2010 sa spustil úžernícky klondike. Ten zákon, samozrejme, začal platiť tuším od júna 2010. Postupne vznikali na Slovensku firmy, nebankovky, pôžičkárne, ktoré videli, že to je perfektný biznis na Slovensku, že hádam ani predaj drog toľko nevynáša ako takéto nebankovky, keď si môžu žiadať niekoľko stoviek, tisíc percent. Naivní ľudia na Slovensku im to podpisovali. Potom to, samozrejme, nevládali splácať. A tieto nebankové subjekty ich dávali na rozhodcovské súdy, ktoré s nimi v pohode spolupracovali, s tými nebankovkami, a následne nastupoval exekútor, ktorý teda tú, akože oprávnenú, pohľadávku vymáha. Takto len za rok 2012 vzniklo 540 000 exekúcií na Slovensku. A preto tá poznámka, že prečo sme s tým nerobili nič. Ten vývoj tu nejaký bol. To nevzniklo zo dňa na deň. Spustilo sa to v júni 2010 a postupne sa to nabaľovalo, až odrazu spoločnosť zistila, že je to neúnosné, že to zaťažuje aj naše súdy tak, že už to nezvládajú. A nevraviac o tom, že to zaťažuje našich občanov Slovenska a robí z nich, z tých chudobných ešte chudobnejších, pretože ak niekto nemá pomaly na vrátanie istiny, tak určite nemá na vrátanie niekoľko sto, veľakrát aj niekoľko tisíc percent. A čo sme urobili opozícia, my? Musím spomenúť, pred vyše rokom, niekedy na jar sme spolu s kolegom Alojzom Hlinom a kolegom predsedom Jánom Figeľom dali výzvu na ministerstvo spravodlivosti, aby aspoň tí ľudia, ktorí nie sú podnikateľmi, sú to fyzické osoby a teda je na nich uvalená exekúcia, aby aspoň tie poplatky platili polovičné oproti napríklad podnikateľom. Lebo vymáhať takúto pohľadávku, exekútor, keď vymáha pohľadávku voči fyzickej osobe, ktorá je niekedy aj dôchodcom, je veľmi ľahké takto vymáhať exekúciu, pretože stačí poslať jeden papier do Sociálnej poisťovne a exekútorovi idú na účet peniažky. Oveľa náročnejšie je vykonávať exekúciu voči podnikateľovi, eseročke, ktorá pomaly už ani neexistuje. Tam ten exekútor určite musí aj oveľa väčšiu činnosť vykonať. A preto sme to navrhovali, aby sa znížili exekučné poplatky. Ďalej sme navrhovali, aby tí ľudia, ktorí poberajú životné minimum, to je 195 eur, veľakrát, znova, sú to aj dôchodcovia, aby im nemohlo byť exekvované to životné minimum. Do jesene 2013 40 % z toho životného minima mohlo byť exekvované. Ak štát raz povie, že má životné minimum a už za menej sa nedá vyžiť, ako to, že im 40 % mohol zobrať exekútor? Spomeniem ešte aj ďalšie návrhy. A to preto, lebo aj vo vašom návrhu zákona je určitá časť, ktorá hovorí o tom, že malé písmenká, aby neboli. Áno, poslanci KDH na čele s Pavlom Abrhanom na jeseň roku 2012 už navrhovali takýto zákon. Lebo to boli opoziční politici, politici KDH, zmietli ste to zo stola. Od jesene 2012 sme mohli mať takýto návrh zákona. Ja som v máji pred rokom navrhol ohraničiť strop úrokov pri spotrebiteľských úveroch. Navrhoval som to ako násobok základného úroku Európskej centrálnej banky, ale už pri prvom čítaní som navrhoval vládnym poslancom SMER-u, som ochotný to v druhom čítaní upraviť a urobiť to tak, ako to kedysi bolo do roku 2010 v návrhu zákona. A niečo podobné dneska navrhujete aj vy. Mohli sme to mať v zákone od mája alebo od júna 2013. Trištvrte roka už to na Slovensku mohlo platiť. Ale bol to môj opozičný návrh, zmietli ste to zo stola. Kolega Alojz Hlina navrhoval návrhy zákonov, kde chcel obmedziť exekútorov inými formami. Nebudem to tu podrobne rozpisovávať. Samozrejme, odmietli ste to. Dnes, keď je situácia veľmi vážna a máme, znova poviem, tých milión exekúcií na súdoch, keď spoločnosť už sa začína búriť proti tomu, verejnoprávna televízia o tom vysiela relácie, s kolegom Hlinom, Kaníkom robili sme nejaké protesty proti úžerníkom, chytili sa toho médiá, kolega Hlina spal pred ministerstvom spravodlivosti, aby takouto formou bojoval proti úžerníkom. Vtedy, po dvoch rokoch, skoro dvoch rokoch vlády, vláda SMER-u prišla s návrhom zákona. Jeden návrh zákona predkladá minister hospodárstva, ten sa naozaj dotýka skôr predaja na diaľku, toho boja proti šmejdom, hoci otvára tam aj ďalšie zákony, ktoré, mimochodom, aj predkladatelia otvárajú tak isto. Takže aj vládni poslanci SMER-u, desiati prišli s návrhom zákona, sami deklarujú, že to pripravovali s ministerstvom spravodlivosti. Ja som tu aj v minulosti niekoľkokrát povedal, že ak má problém ministerstvo spravodlivosti s medzirezortným pripomienkovým konaním, teda s časom, nech príde v skrátenom legislatívnom konaní, my to podporíme. Pretože tu naozaj ide o obrovské hospodárske škody, o peniaze, o ktoré prichádzajú dennodenne občania Slovenska, o nemovitosti, o ktoré prichádzajú, o byty, o domy. Preto som povedal, príďte, a myslel som na ministerstvo spravodlivosti. Alebo spolu s ministerstvom hospodárstva nech prídu so skráteným legislatívnym konaním. Dneska takto cez poslancov SMER-u to predkladá ministerstvo spravodlivosti spolu s poslancami. Dobre. Poviem, čo sa týka samotného návrhu zákona. Budem hovoriť za seba, ale aj za viacerých kolegov z KDH. Ja podporím tento návrh zákona, aj keď ešte budem ho kritizovať a budem spomínať chyby, ktoré má. Sme v situácii na Slovensku, keď si nemôžme dovoliť luxus nerobiť nič. Ten luxus si dneska na Slovensku nemôžme dovoliť. Poukázal som na tie návrhy, ktoré sme dávali ako opoziční poslanci. Všetko, čo sme robili, odmietli ste to, ale my nie sme ješitní. Podporíme tento návrh zákona a samozrejme budeme sa snažiť ho do druhého čítania vylepšiť. Ak bude komunikácia, ak bude komisia, o ktorej hovorila kolegyňa Lucia Žitňanská a navrhla ju, a pani Laššáková to nepriamo prisľúbila za klub SMER-u, tak budeme aktívni a budeme sa snažiť vybrať z tých šiestich návrhov zákonov, ktoré momentálne sú v pléne, to najlepšie, aby prešlo, aby sa objavilo v druhom čítaní, aby sme to nenechali len na to druhé čítanie a na nejaké naše pozmeňováky. Naozaj si nechceme robiť nejakú, nejaké politické body na tom. Tu ide dneska o občanov Slovenska, ktorí sú likvidovaní týmito nebankovkami a následne exekútormi. Trošku ma potom prekvapilo, očakával som, že navrhovatelia príjmu túto ponuku od Lucie Žitňanskej, aby to zastrešovalo ministerstvo, a že stiahnu svoj návrh zákona. A my sme boli tiež pripravení stiahnuť naše návrhy zákona a presadiť v tej komisii to najlepšie z týchto návrhov. Ale dobre. Návrh ministerstva hospodárstva je protišmejdiacky, váš je skôr zameraný na nebankovky, spotrebiteľské úvery. Prejde to prvým čítaním, predpokladám, že poslanci SMER-u to podporia a chcem deklarovať, že chceme pomôcť vylepšiť tento návrh zákona. Pre mňa, keď idem k samotnému návrhu zákona, je kľúčové ohraničiť strop úrokov pri spotrebiteľských úveroch. Naozaj toto považujem v celom návrhu zákona za kľúčové. A pomenujem, ako to bolo roku 2010, čo v určitej chvíli skritizoval kolega Beblavý, hoci sám priznáva, že v súčasnosti Slovensko potrebuje mať ohraničené stropy úrokov pri spotrebiteľských úveroch. A sám s kolegyňou Žitňanskou to navrhuje. A takisto tento bod, tento jediný bod, ako ohraničiť stropy úrokov spotrebiteľských úverov, navrhujem aj ja. A skúsim nejaké porovnanie poukázať a možnože by to bol dobrý základ pre tú komisiu, alebo pre to druhé čítanie, aby sme vylepšili to, čo dneska máme od navrhovateľov na stole. Do roku 2010 takisto sa v zákone hovorilo o odplate, ktorá bola odvodzovaná od, od dvojnásobku RPMN alebo, alebo zároveň stropom bol štvornásobok vážených priemerov RPMN. Takto to fungovalo do roku 2010. Takže nielen dvojnásobok priemerov RPMN, ktoré zahŕňali všetky spotrebiteľské úvery, nielen bankové, ale zároveň úrok nesmel presiahnuť štvornásobok vážených priemerov. Pre kolegov, ktorí túto problematiku nepoznajú, musím povedať, že v súčasnosti je vážený priemer RPMN 18 percent. To znamená, aj ja v navrhovanom zákone, kde ohraničujem tento strop, navrhujem, aby bol dvojnásobok RPMN podľa jednotlivých úverov, to znamená podľa výšky, čiastky, ktorú si požičia spotrebiteľ, a dĺžky splácania, alebo štvornásobok RPMN. A po mojich skúsenostiach a debatách s advokátmi, ktorí zastupujú spotrebiteľov, som od nich počul, že veľakrát na súdoch býva problém s pojmom odplata. Bola používaná do roku 2010, aj ja som toto slovné spojenie v máji ešte použil. Odplata, každému človeku sa povie, veď to je jasné, čo je odplata. No na súdoch to vždycky jasné nebolo, pretože veľakrát jeden znalec do toho zahrnul poplatky a ďalšie finančné plnenie, ktoré spotrebiteľ musel plniť, a druhý znalec do toho nezahrnul všetky tieto náležitosti. A preto keď ja som pripravoval tento návrh zákona, tak som našiel v návrhu zákona o spotrebiteľských úveroch, že je tam pojem, ktorý je presne zadefinovaný, a to je, celkové náklady spotrebiteľa. Celkové náklady spotrebiteľa, je to § 2 písm. g): „Celkovými nákladmi spotrebiteľa spojenými so spotrebiteľským úverom, všetky náklady vrátane úrokov, provízií, daní a poplatkov akéhokoľvek druhu, ktoré musí spotrebiteľ zaplatiť v súvislosti so zmluvou o spotrebiteľskom úvere a ktoré sú veriteľovi známe, okrem notárskych poplatkov. Do celkových nákladov patria aj náklady na doplnkové služby súvisiace so zmluvou o spotrebiteľskom úvere, a to najmä poistné, ak spotrebiteľ musí navyše uzavrieť zmluvu o poskytnutí takej doplnkovej služby, aby získal spotrebiteľský úver.“ Všimol som si v navrhovanom zákone, tak ako to kolegovia predkladajú, že zavádzajú pojem „najvyššia prípustná odplata“. A ten som si našiel vo vyhláške, ktorá je prílohou tohto návrhu zákona. A tam v § 2 v ods. 2 sa píše, že táto odplata bude dvojnásobok, aby som to presne prečítal, „dvojnásobok priemernej úrokovej miery požadovanej bankami pri obdobnom úvere alebo pôžičke ročne za každý kalendárny mesiac, štvrťroka, predchádzajúcemu uzavretiu spotrebiteľskej zmluvy“. Je to niečo podobné ako tie celkové náklady spotrebiteľa. Alebo v ods. 3 to pokračuje: „Na účely stanovenia priemernej úrokovej miery podľa ods. 2 sa vychádza z priemerných úrokových mier, z úverov poskytnutých v eurách rezidentom eurozóny zverejňovaných na webovom sídle Národnej banky Slovenska.“ Čiže v tom bode 3 už sa nepíše, či tieto priemerné úrokové miery z úverov sú len z tých bankových úverov alebo zo všetkých spotrebiteľských úverov. Toto je veľmi dôležité presne exaktne zadefinovať. Preto sa tomu stropu pri úrokoch toľko venujem, pretože zadefinovať ten strop znamená zadefinovať úžeru. Cez aké percentá už je úžera? Kolega Beblavý so Žitňanskou zadefinovali 70 % plus základná úroková miera Európskej centrálnej banky. Ja to definujem ako celkové náklady spotrebiteľa, dvojnásobok RPMN podľa jednotlivého typu úveru alebo štvornásobok vážených priemerov. A znova to vychádza. Ak máme dneska vážený priemer 18 %, strop by bol, maximálne prípustný strop pri všetkých úveroch by bol 72 percent. Vaše definovanie tej najvyššej prípustnej odplaty sa mi zdá vo vyhláške, minimálne poviem, také vágne, nepresné. A keďže to považujem za kľúčové, bolo by dobré, aby to bolo exaktne dané, aby každému na súde sudcovi, advokátovi, znalcovi bolo jasné, ktokoľvek bude požadovať všetky poplatky od spotrebiteľa vyššie, ako je stanovený tento strop, nemá, zmluva je neplatná, tak ako to navrhujem ja v zákone, predpokladám, že aj vy, kto prekročí strop, zmluva bude neplatná a bude mať spotrebiteľ za povinnosť platiť iba základ, istinu. Takže bolo by to vhodné, aby to bolo jasné, aby nemuseli rôzni znalci k tomu rôzne pristupovať, aby, a je jedno, naozaj, ako to povedal kolega Hlina, či sa to bude volať najvyššia prípustná miera, alebo celkové náklady spotrebiteľa. Vychádzal som z toho, že tie celkové náklady spotrebiteľa sú už dnes, dnes zadefinované v základe, ale nie je podstatné, či tá mačka je biela alebo čierna, či sa volá mačka alebo nejako inak, ale či chytá myši. Takže keď takto exaktne zadefinujeme tento strop, keď to všetkým na súdoch bude jasné, predpokladám, a to predpokladám, že sa určitým nezodpovedným nebankovkám alebo úžerníckym nebankovkám neoplatí poskytovať niektoré úvery. Lebo veľa z tých pôžičkární a nebankoviek dneska žije z toho, že je tam také perfektné zhodnotenie, také vysoké zhodnotenie ich kapitálu, niekoľko sto, niekoľko tisíc percent. Predpokladám, že ak by ten strop bol zadefinovaný striktne, veľa z tých pôžičkární, nebankoviek by ani neexistovalo, lebo pri určitých rizikových klientoch, naozaj pri ľuďoch, občanoch Slovenska, ktorí žijú zo sociálnych dávok, tak je poskytnúť nejakú pôžičku aj riziko zo strany toho podnikateľa, čomu rozumiem. Ale ak ten človek nie je schopný pomaly splácať istinu, ako môže splácať niekoľko tisíc percent? A oni idú práve po tom vysokom zhodnotení. Niektorí liberálni kolegovia mi namietajú, že nemá byť žiadna, žiaden strop. Nemám obmedzovať podnikanie na Slovensku. Ja si myslím, že prešli tým aj krajiny v západnej Európe a museli pristúpiť tak k nejako definovanému stropu. Prešlo tým susedné Česko, kde museli minulého roku zadefinovať tento strop. Je zhruba na úrovni 70 percent. A Slovensko to dneska naozaj potrebuje. Nemôžeme takto občanov Slovenska likvidovať. Určité nebankovky, určité pôžičkárne, kde im dajú podpísať niečo, čo nie sú schopní splácať a následne prichádzajú napríklad o nemovitosti. Prepáčte, že som sa tak dlho venoval tejto jednej téme. Venujem sa jej už ako dlhodobejšie a chcem aj navrhovateľov upozorniť na to, že budú atakovaní zo strany asociácie nebankoviek a rôznych lobistických skupín, ktorým sa toto nariadenie nebude páčiť. A je jedno, ako ho nazveme. Nie je celkom jedno, ako ho nastavíme, koľko to bude percent, o tom môžeme viesť diskusiu. Ale nech sú pripravení na to, že tieto nebankovky, pôžičkárne, toto im veľmi vadí. Toto je, kolega Hlina to nazval, to DNA tohto podnikania. Oni sú viacerí pripravení na licencovanie a keď im zadáte nejaké podmienky, aké má spĺňať, oni si niekoho zamestnajú alebo na dohodu zamestnajú, aby na papieri mali príslušného človeka. A o ďalších veciach sa môžeme baviť. Ale toto im neskutočne vadí. Takže pripravte sa, že ten útok pred druhým čítaním príde. Budeme to, samozrejme, veľmi podrobne sledovať aj v druhom čítaní. A ak by k niečomu takému malo prísť, a nemusí to byť od navrhovateľov, môže to byť od hociktorého poslanca Národnej rady, ktorý môže určitým pozmeňujúcim návrhom alebo návrhom na gestorskom výbore, o ktorom sa poslanci v pléne niekedy pomaly ani nedozvedia, budeme to veľmi, veľmi strážiť a sledovať. Mohol by som hovoriť o ďalších atribútoch, ktoré v tomto návrhu zákona sú. Naozaj, viaceré z nich sa mi páčia, ale ich vykonateľnosť podrobili kritike kolega Kadúc alebo Lucia Žitňanská, ktorí poukazovali na to, že môže dôjsť k situáciám, keď je váš návrh zákona v kolízii s návrhom zákona ministra hospodárstva alebo so samotnou vykonateľnosťou. Ale keďže ten strop úrokov považujem za kľúčový, tak tým by som chcel skončiť a povedať, že podporím tento návrh zákona.