Kažimír, Peter, podpredseda vlády a minister financií SR (2014-07-08):
Ďakujem, pani podpredsedníčka, za slovo a za možnosť zareagovať. Toto je bod rokovania schôdze každý rok, ktorý dáva priestor hociktorému členovi tejto váženej snemovne sa naozaj vyjadriť skoro k hocičomu v tejto krajine, pretože hovoríme o štátnom záverečnom účte. A k tej samotnej podstate, štátny záverečný účet naozaj nie je nič iné ako obraz o hospodárení tejto krajiny. Dovolím si vám neskromne pripomenúť jednu vec, že od roku 2006, ja teraz hovorím o svojej skúsenosti, a tá história siaha ďalej dozadu, sa kvalita štátneho účtovníctva vykazovania hospodárenia štátu zásadným spôsobom zmenila a zlepšila. Je to vlastne výsledok takého jedného projektu, ktorý sa volá projekt štátneho účtovníctva, ktorý išiel naprieč troma vládami, nemal v sebe žiadny ideologický rozmer. Je to v podstate o poriadku vo verejných financiách, o tom, aby verejnosť, odborná verejnosť, ale aj zvolení zástupcovia ľudu mali naozaj obraz o tom, ako štát hospodári. Ale v tom najširšom slova zmysle dnes štátny záverečný účet je už rozdelený dokonca do takých dvoch, dvoch fáz: tú jednu máme teraz, tú jednu končíme, tú druhú, tá druhá bude založená v podstate na druhej jesennej notifikácii, to znamená, na definitívnom potvrdení hospodárenia, výsledku hospodárenia, ale aj na základe zozbieraných všetkých auditovaných výsledkov hospodárenia, všetkých ďalších súčastí verejnej správy, ktorou sú, pre ktorých, tí, ktorí sa tomu nerozumejú, aj, aj samosprávy. To znamená, skoro 2 900 miest, obcí a vyšších územných celkov. Za tých 5 – 6 rokov sme naozaj urobili obrovský krok dopredu, kde v podstate výsledok hospodárenia je akási auditovaná správa, ktorú na jednej strane potvrdzuje aj predseda Najvyššieho kontrolného úradu, tak ako to urobil aj vo svojom vystúpení, ale robia ju naozaj aj externí audítori, ktorí potvrdzujú, potvrdzujú v podstate preukázateľnosť týchto, týchto údajov. Samozrejme, že vždy môžete ma skúšať z tej veľkej knihy a môžete nájsť nejakú 34. stranu a tam nejakú tabuľku alebo nejaké číslo. Samozrejme, že nie sme dokonalí. Samozrejmé ale je aj to, že dnes nikto nič nezakrýva. A z hľadiska argumentácie a vytrhávania jednotlivých čísel tu môžeme samozrejme robiť vzájomnú, môžeme pokračovať vo svojej ideologickej vojne, v ktorej tu žijeme už 20 rokov. Ale to nič nemení a ani nedelí, ani nenásobí na tom výsledku: a tým výsledkom sú samozrejme tie hlavné makroekonomické ukazovatele, tie hlavné čísla. Je tu naozaj snaha aj v súlade so zákonom o rozpočtovej zodpovednosti pracovať na novom koncepte čistého bohatstva. To je proste projekt na ďalšie desaťročie. Je to o tom, že vyťahujeme spod koberca také tie staré, často nepriznané veci, tzv. implicitné záväzky, mnohé dlhy, ktoré má v tom najširšom slova zmysle štát na svojom, na svojom, nesie si ich na svojom chrbte. No a ja by som zareagoval v podstate na svojich dvoch predrečníkov. A z tohto pohľadu samozrejme bolo pre mňa zaujímavé počúvať aj pána poslanca Zajaca, aj pána poslanca Kollára. Ja nemôžem ako opäť na jednej strane poďakovať za, za veľmi racionálny postoj. Na druhej strane asi to je proste súčasť hry, ktorej sme všetci účastní, a sú tu isté ideologické šťuchance, zádrapky, ktoré, ktoré sme tu mohli vidieť aj dnes v priamom prenose. Pán poslanec Kolár napríklad dával otázku v oblasti udržateľnosti výsledkov, ktoré sme dosiahli v roku 2013. Tu si dovolím veľmi sucho poznamenať, že legenda o neudržateľnosti alebo udržateľnosti, legenda o jednorazových opatreniach sa vyčerpáva vtedy, ak si uvedomíte, že štrukturálny deficit v roku 2013 klesol z hodnoty 3,9 na úroveň 1,9, to znamená o jednu, o celú polovicu. Štrukturálny deficit je parameter, s ktorým ste ma tu mučili pri prijímaní rozpočtu na tento rok. Bolo tu, vzniklo tu veľa odborníkov na túto tému, ale to je vlastne taký ten skutočný teoretický deficit v teoretickom vákuovom prostredí, ak si to tak vieme proste predstaviť, a naozaj z hľadiska výkonu ekonomiky tá udržateľnosť sa v roku 2013 zásadným spôsobom zlepšila. A to preto, že klesla z hodnoty skoro štyroch percent na hodnotu dvoch percent. Keď toto uznáme, že je pravda, a v týchto číslach sa málinko odlišuje či už rozpočtová rada alebo Európska komisia alebo Medzinárodný menový fond alebo OECD, všetci hovoria, že je to o polovicu menej, tak ak povieme, že toto je pravda, tak reči o udržateľnosti si treba nechať na nedeľnú omšu, alebo proste niekam, niekam inam, kde to môže mať význam z pohľadu toho, že vždy treba byť pripravený na to, že to môže byť horšie. Vždy to môže byť horšie. Viete, ja z podstaty svojho povolania musím rátať s rizikami a musím veci vidieť horšie a musím aj prijať to, že existencia rizík tu je. Vy ráno vyjdete na ulicu a žijete s rizikom, že sa vám niečo stane. Každému sa, sa niečo môže stať, takisto ako sa môže stať štátu, ako sa, môže prísť o nejaké príjmy, môže mať dodatočné výdavky. A moji predchodcovia veľmi dobre vedia potvrdiť asi to, že v akom režime žije rezort financií. A teraz odhliadnuc od farby zafarbenia vlády, je to o tom, že, že operatívne realizujete rozpočet, ktorý je prijatý na základe nejakých objektívnych prognóz, o ktorých hovoria, ktoré na jednej strane sú daňovými alebo nedaňovými príjmami, na druhej strane plánovanými výdavkami. Bola tu aj otázka už politickejšia, ako sa chceme vysporiadať s následkami krízy. Následky krízy tu sú, tie najmarkantnejšie vidíte na číslach nezamestnanosti. Myslím si, že sa všetci vľavo a vpravo zhodneme, že to je kľúčový problém našej krajiny. Všetci si ale musíme spomenúť aj na to, že v roku 2008, to znamená v roku absolútnej svetovej konjunktúry, vrcholu svetovej konjunktúry, keď sme všetci mali ruky hore, táto krajina mala nezamestnanosť 8 percent. A možno si spomeniete, že investori, zahraniční investori, ktorí vtedy aj naozaj húfne prichádzali, lebo sme im veľmi dobre platili za to, aby prišli, už signalizovali nedostatky pracovných síl pri 8-percentnej nezamestnanosti. Väčšina krajín okolo nás nemá takúto vysokú nezamestnanosť v čase nedostatku pracovných síl. Je to proste dané charakterom našej krajiny, charakterom zmien, ktorými sme prešli v 90. rokoch, z krajiny, ktorá bola, Československo bolo krajinou 4 – 5 vo svete vo výrobe zbraní, z krajiny, ktorá bola industriálne formovaná ako, ako centrum ťažkej chémie, ťažkého priemyslu. My sme naozaj prešli za 20 rokov veľký kus cesty, nerobíme tanky a nerobíme delá, robíme autá, špecializujeme sa na strojárenstvo v tom najširšom slova zmysle. Viete, že máme ďalšie nohy našej ekonomiky, ako je elektronický priemysel alebo digitálna ekonómia. Ale pravdou je, pravdou je, že štrukturálny problém nezamestnanosti tu je stále. A on je samozrejme zamotaný, ten uzlík, keď si ho začneme rozuzlovať, je tam proste tých problémov oveľa viac: je to otázka infraštruktúry na východnom Slovensku, je to otázka mobility pracovnej sily, je to otázka vzdelanej pracovnej sily, je to otázka obchádzania zákonov, čiernej práce, poberania dávok a práce v zahraničí. Množstvo, množstvo problémov, ktoré do toho, do toho vzorca, ktorého výsledkom je veľká nezamestnanosť, na pomery Európskej únie veľká nezamestnanosť, do toho vzorca vstupu. A dovoľte mi trošku sa ohradiť z pohľadu toho, že, že či sa vieme alebo nevieme vysporiadať s následkami krízy. Tento rok naozaj každý mesiac klesá, klesá nezamestnanosť a zvyšuje sa zamestnanosť, každý mesiac sa vytvára, vytvárajú tisícky nových pracovných miest vo veľmi dobrej štruktúre, lebo je to naprieč toho, toho zoznamu nezamestnaných z pohľadu vekovej štruktúry, vzdelanostnej štruktúry, z ohľadu, ako dlho sú nezamestnaní. A prichádzame aj s novými iniciatívami. A tu, tu trošku, tu mi je trošku, považujem za nefér, ak sa vyjadrujete k veciam, ktoré sme dali na stôl. V mnohých oblastiach sú naozaj ako z učebnice o tom, ako čo máme robiť. Mnohokrát sú to proste odporúčania, ktoré nám tu 5 rokov kopíruje Európska komisia alebo iné medzinárodné inštitúcie, a vy pochybujete. Pri všetkej úcte, nemôžte byť vždy vy tými, ktorí, ktorí vedia proste veci pomenovať, či to tak je alebo to tak nie je. Proste nie ste, pri všetkej úcte, páni poslanci, vy, ktorí označíte nejaký krok vlády za reformu alebo nereformu podľa vás. A za tým, za tým všetkým je samozrejme aj nejaké úsilie, aj dobrý úmysel. Pripusťte, preboha, aj dobrý úmysel z tohto pohľadu. A označiť napríklad, pán poslanec Kollár, zníženie odvodov pre nízkopríjmových zamestnancov ako to, že to nie je reforma, no tak, ak vo vašom ponímaní jedinou reformou odvodovou bolo, ten, to koliesko, ktoré sa vám rozpadlo v októbri v roku 2011, alebo vám rozpadlo v prvom rade, niekomu sa to tu proste rozpadlo. No výsledok je dôležitý. Nič! Výsledkom bolo nič, žiadna zmena. Čiže vláda v závere tohto roka alebo na jeseň tohto roka predstúpi s jasným plánom zníženia príjmov štátu, asi na socialistov sa vám toto bude pozdávať ako science fiction, ale naozaj predstúpime so znížením príjmov štátu s tým efektom, že ľudia v príjmovom pásme okolo minimálnej mzdy, ktorá bude tiež následne môcť byť zvýšená, budú naozaj z mesiaca, z decembra v roku 2014 na január 2015 môcť zarobiť naozaj skoro o 10 percent v čistom príjme viac a bez toho, aby to malo nejaký negatívny dopad, samozrejme, na náklady práce. Podľa mňa to je reforma, pretože táto, táto zmena má zvýšiť motiváciu pracovať, má zvýšiť spokojnosť s tým, že človek pracuje, pretože dostane viac v čistom vyjadrení na svoj účet, a samozrejme nevytvára to dodatočné žiadne prekážky pre zamestnávanie zo strany zamestnávateľov. A každý zamestnávateľ by mal byť a, predpokladám, že aj je spokojný, ak je jeho zamestnanec spokojný. Ak tu bola otázka na tzv. country-specific recommendations, to jest tie odporúčania, do akej miery ich plníme, ten priemer 15 percent za EÚ je naozaj zahanbujúci. Ale ja môžem povedať, neviem to vám teraz z hlavy vyrátať, ale som presvedčený, že to percento plnenia zo strany Slovenskej republiky je oveľa vyššie, pretože len na rok 2014 sme prijali opatrenie odpustenia odvodov opäť pre dlhodobo nezamestnaných, čo je proste oblasť, ktorá sa týka, v angličtine to je tzv. tax budget, to znamená opäť ten problém veľkého odvodového zaťaženia pre nízkopríjmových. A teraz prichádzame so záležitosťou odpočítateľnej položky. Chceme sa venovať škôlkam, ktoré, ktoré sú priamo spojené samozrejme aj s natalitou a s demografickou krivkou, aj so spôsobom modernej, spôsobom života modernej slovenskej ženy. Ale sú tu aj proste oblasti, na oblasti aktívnych politík práce, v oblasti životného prostredia, možno menej, menej konkrétnych opatrení v oblasti regulácie cien energií. Ak pán poslanec Kollár nastolil ešte otázku fiškálneho kompaktu dlhovej brzdy a všetkých tých pravidiel, podľa ktorých sa dnes musíme správať, a máme ich zakomponované do spôsobu svojho správania, tak to má byť. Viete, že v prípade dlhovej brzdy si nachádzame svoju procedúru. To tretie sankčné pásmo nebolo nikdy využité, bolo písané v nejakej teoretickej rovine. To znamená, teraz si musíme prekliesniť tú cestu reálnym životom, ako to má byť. A samozrejme, že aj predstúpime pred Národnú radu, presne, ako nám to zákon prikazuje, s jednotlivými opatreniami a budeme prezentovať jednotlivé postupy. A snáď len poznámka v oblasti rezervy 250 mil. eur, tu som pocítil od poslanca Kollára trošku takú pochybovačnosť, respektíve ako keby to bolo, že ľahším spôsobom urobené. Tá rezerva nebola vytvorená pre, pre prípad výpadku príjmov. Tak to bolo v roku 2013. Na rok ´14 sme si vytvorili prvýkrát v histórii rezervu na lepšie príjmy. To znamená, my sme sa zaviazali a verejne sme sa zaviazali vybrať viac dane z pridanej hodnoty na základe hlavne kontrolného výkazu, ktorý sme dali do života od februára tohto roku. No a na základe júnovej prognózy môžem povedať, že plán sme splnili, pretože tie daňové príjmy sú vyššie, ako sme sa pôvodne zaviazali. Čiže už sú dnes na úrovni 290 mil. eur a, a nie 250. Dokonca oproti rozpočtu navrhujem 400 mil. eur, pretože júnová prognóza vo výške 292 len v porovnaní voči februárovej prognóze, nechcem vás proste teraz nejako obťažovať detailmi, ale pravdou je, že to sú, boli dodatočné príjmy, na ktorých bola vytvorená rezerva na výdavkovej strane. To znamená, nebyť zopnutia tretieho sankčného pásma a viazania 3 %, takej obmedzenej výdavkovej obálky vo výške 305 mil. eur, nebyť tohto opatrenia, tak vláda mohla minúť tieto peniaze na iné výdavkové priority, o ktorých by verejnosť bola samozrejme informovaná rozpočtovými opatreniami alebo uzneseniami vlády. Keďže sme vybrali viac peňazí, mali sme výdavkové neutrálne tituly, tak tieto sme zrušili a v podstate štát neminie týchto 250 mil. eur. To znamená, tie výdavky nebudú, sa nebudú diať. Proste, proste nebudú existovať. Samozrejme, že dodatočne do tých 300 mil. eur sme museli ešte viazať aj výdavky naprieč všetkých kapitol. A týkalo sa to kľúčovo, ja som okolo toho robil samozrejme aj tlačovú konferenciu a médiá s tým pracovali veľmi jasne, išlo o viazanie aj istého percenta výdavkovej základne v oblasti tovarov a služieb a mzdových výdavkov s každou kapitolou nemilosrdne. Jedna z kapitol, ktorá sa aj verejne sťažovala, bola napríklad kapitola ombudsmanky, ktorá tiež týmto spôsobom bola postihnutá, či kancelária prezidenta, či kancelária Národnej rady, každý na ten zvyšok sa musel vyskladať. Nezdá sa mi to nejaké bezbolestné opatrenie. Treba sa opýtať správcov kapitol, ako sa im to páčilo ako z tohto pohľadu. Myslím si, že im to robilo vrásky a robí vrásky na očiach. Otázka Medzinárodného menového fondu a jeho poslednej správy. No tu musím povedať, ja sa nebudem dotýkať odporúčania ohľadne dlhovej brzdy, moje vyjadrenie je známe, ale chcem upozorniť na jeden iný fakt. Medzinárodný menový fond, ktorý sa asi ťažko môže považovať za pioniersku organizáciu napríklad Socialistickej internacionály, to asi nie je z hľadiska svojej histórie, naozaj Slovensku odporúča vzhľadom na štruktúru svojej ekonomiky, mieru podielu výdavkov, mieru prerozdeľovania, mieru podielu príjmov na HDP, aj MMF nám v podstate odporúča, aby sme viac konsolidovali na príjmovej stránke. Toto si proste treba prečítať, tam je to v tých riadkoch napísané, pretože najmä vyslovuje, Medzinárodný menový fond vyslovuje obavu nad udržaním kvality verejných služieb v opačnom prípade. Nehovorím o efektivite, hovorím o objeme výdavkovej obálky ako takej. A to z pohľadu debaty, odbornej debaty v tejto krajine je zmena paradigmy, ktorú si všimol aj pán poslanec Kollár, ktorý je predstaviteľom veľmi neoliberálneho krídla z hľadiska vnímania verejných politík a verejných financií, a je to legitímne, to je proste jeho pohľad na svet. Ja len z hľadiska reality sa musím vrátiť k jednej téme, a to je ideologická hegemónia, ktorá je tu naozaj 12 rokov. Pán Zajac nám tu zrátal na dni, koľko sme pri vláde od roku 2006. No len vás musím upozorniť, že pravicové zoskupenia boli pri moci od roku ´98 a samozrejme, že otlačili svoju packu aj do verejných financií, a to s tým výsledkom, že dnes Slovensko patrí ku krajinám, ktoré majú spolu s Rumunskom najmenší podiel príjmov na hrubom domácom produkte. Slovensko patrí ku krajinám, ktoré majú veľmi malý podiel mzdového, objemu miezd na hrubom domácom produkte. To niečo hovorí o chudobe našich ľudí a Slovenska ako takého a bohatstve takej menšej skupiny ľudí. A Slovensko patrí aj ku krajinám s veľmi malou mierou prerozdeľovania, to znamená malým podielom výdavkov na hrubom domácom produkte. A toto, dámy a páni, je výsledok naozaj desaťročnej ideologickej hegemónie pravice. A vidíte, že to nehovorím s nejakou emóciou, proste je to fakt, ktorý bol pretlačený aj do mediálneho vnímania, do vnímania toho, aký štát potrebujeme, či potrebujeme veľký alebo malý štát. Ja vás upozorňujem, že z hľadiska čísiel, my máme malý štát, sa tu môžeme ako nadrapovať, že my chceme väčší a vy chcete menší, ešte menší, až najmenší, my máme malý štát. Máme malý štát. Problémom je, že vážená pravica, keď teda sekala príjmy a robila to, čo pán poslanec Novotný v piatok hovoril, že v zásade znižovala daňové zaťaženie, opäť sa pýtam: a komu, preboha?! Lebo vieme komu, vyšším príjmovým skupinám, biznisu ako takému, a zvyšovala daňové zaťaženie cez nepriame dane, zase degresívne dane nižším príjmovým skupinám. Ale dobre, aj toto je proste realita. Tak vážená pravica zabudla ľuďom povedať, že je fajn mať malé príjmy, mať malé dane, ale zabudla povedať, že potom treba mať aj primerané výdavky k tomu. A to už proste, lebo to je už nepopulárne povedať, páni, že áno? Je nepopulárne povedať, že keď nemáte malé príjmy, no tak aby ste mali vyrovnaný rozpočet, o ktorom všetci teda hovoríme, že ho chceme, len sme ho nikdy nemali. To je tiež taký Yetti, chceme ho, ale nikdy sme ho nemali. Ani si nepamätám návrh rozpočtu, ani zodpovednej pravice, ani zodpovednej ľavice, že by tu niekedy vyrovnaný rozpočet bol. No ale prečo? Z hľadiska fundamentov to nikdy nebolo možné, pretože sme si nepovedali, do toho zrkadla sa tu nikto nepozrel, že keď máme malé príjmy, tak máme platené školstvo, máme skutočne platené zdravotníctvo, máme vlastnú, súkromné, teraz budem preháňať, bezpečnostné služby. Však nemusíme mať policajtov! Každý, bohatšia ulica si obstará vlastnú bezpečnostnú službu a bude si platiť. Postavíme si vyššie ploty a cez ne nám budú skákať nezamestnaní, alebo nepreskočia ako z tohto pohľadu. Toto, toto je pohľad, toto je pohľad pritiahnutý za vlasy, ale výsledkom tejto hegemónie je to, že odvaha na to, zrušiť výdavkové tituly alebo taký väčší štát z pohľadu občana, nebola. Veď nebola! Veď to je politicky nepopulárne. Ale odvaha znížiť daňové príjmy bola, lebo to je populárne. No a my máme z tohto pohľadu nerovnováhu. Máme trvalú nerovnováhu. Dovolím si vám, vás upozorniť, že táto krajina počas svojej modernej histórie nikdy nemala ani len vyrovnaný, ani blízko vyrovnaný rozpočet a že prvýkrát plánujeme s tzv. primárnym prebytkom, pretože musíme a pretože aj chceme, lebo sme pochopili, že musíme. A z hľadiska kritiky na debt brake alebo dlhovú brzdu jedná jediná veta z hľadiska MMF, kritika, a tá je makroekonomická, nie z hľadiska tých parametrov a techniky, je to, že má procyklický charakter. Pán poslanec Kollár rozumie, v čase ekonomického cyklu, keď ste v kríze, keď máte nižší hrubý domáci produkt, tak toto vás tlačí ešte, ešte viac, ten nos vám ešte viac to tlačí do zeme z tohto pohľadu. Čiže toto ja chápem ako základ na veľmi slušnú intelektuálnu a odbornú debatu, procykličnosť opatrení. A tu sa dostávam aj k veľmi sexi téme, a to je reforma SGP alebo Paktu stability a rastu, respektíve to, čo sa eufemisticky nazýva vyššia flexibilita fiškálnych pravidiel. A pán poslanec Kollár zase spomenul červenú sobotu v Paríži pred dvoma, troma týždňami, keď sa stretli vlastne premiéri-socialisti a vyjadrili svoj postoj k tomu, že následkom krízy je naozaj v Európskej únii o 17 mil. ľudí viac na uliciach. A to je problém. A teraz len z hľadiska procyklických opatrení, ktorým politika austerity alebo politika uskromňovania je z tohto pohľadu úplne jasná, je na stole téma vyššej flexibility vnímania terajších pravidiel. Ja môžem len potvrdiť postoj za Slovensko, že sme vždy patrili ku krajinám Severu, ak to chcete povedať, alebo ku krajinám „jadra“. Sú dokázateľné a nedokázateľné postoje veľmi spoločné s Nemeckom, Holandskom a Estónskom, opäť naprieč rôznym vládam. Aj v tejto situácii budeme sa správať veľmi opatrne, pretože krajina ako my potrebuje pravidlá. My sme za to, proste my sme z hľadiska svojej geografickej, ale fyzikálnej veľkosti krajina, ktorá potrebuje pravidlá, aby ich neprekračovali tí veľkí, ktorí si to v zásade z hľadiska zase svojej fyzikálnej veľkosti vždy mohli dovoliť. Čiže pravidlá potrebujeme, ale pridávam, potrebujeme rozumné pravidlá. Pretože ak mám byť svedkom toho, čo som bol svedkom pred dvoma mesiacmi, keď ministra Rakúska zahnali do kúta na základe nejakých hókusov-pokusov s tabuľkou v štrukturálnom deficite vo výške 0,1 %, pri štrukturálnom deficite Rakúska na úrovni 1 % mínus jedna, my sme stále lepší, ale máme mínus dva, tak toto nepovažujem za rozumné. Nepovažujem za rozumné, rigidnosť pravidiel a hlavne netransparentnosť výkladu týchto pravidiel, pretože vám nemusím asi, to je asi verejné tajomstvo, ak vám poviem, že ani my nevieme, ako ráta Európska komisia štrukturálny deficit, tzv. output gap a všetky tieto ďalšie veličiny. Čiže požadujeme transparentnosť, vypočítateľnosť a flexibilitu snáď z pohľadu ochoty krajiny robiť štrukturálne reformy, robiť veci, ktoré bolia, ktoré majú svoje náklady, ale ktoré majú zmysel z hľadiska dlhodobej alebo strednodobej udržateľnosti. Takým opatrením je napríklad aj otázka znižovania odvodového zaťaženia pre ľudí s nízkym príjmom. Toľko som asi chcel povedať. Prepáčte, že to tak cries cross, naprieč všetkému, ale v každom prípade ďakujem za túto debatu, ktorá tu mohla prebehnúť. Ďakujem pekne. (Potlesk.)