M. Dzurinda, predseda vlády SR: (2004-01-22):
Rokovania vychádzali z nasledovných princípov a predpokladov. Hlavným cieľom Medzivládnej konferencie bolo a je naplnenie dohôd z Laekenu smerujúcich k zjednodušeniu primárneho práva, k sprehľadneniu vzťahov medzi inštitúciami Európskej únie a ich lepšiemu vymedzeniu so zámerom priblížiť Úniu a jej orgány bližšie k občanovi. Východiskovým dokumentom pre rokovanie je návrh textu Zmluvy zakladajúcej Ústavu pre Európu, ktorý vypracoval, ako vieme, Konvent. Tento dokument všetky delegácie označili za dobrý základ pre rokovania, ktorý si vyžaduje len malé alebo čiastkové úpravy. Niektoré krajiny  dokonca navrhovali, aby sa  dokument Konventu prijal ako celok. Pre nás je dôležité, že po prvý raz sa všetky krajiny vrátane pristupujúcich zúčastňovali rokovaní v pozícii rovnoprávneho člena. Tento princíp bol dodržaný a rokovania boli v tomto smere korektné. Väčšina členských štátov a pristupujúcich krajín vstupovala do rokovaní s odhodlaním nájsť korektné a prijateľné riešenie pre prijatie dokumentu. Cieľom bolo dosiahnuť konsenzuálnu dohodu s najvyšším možným spoločným menovateľom. Na druhej strane sa viaceré krajiny vyslovili za to, aby kvalita textu neutrpela časovým tlakom, a to aj pri väčšinovej preferencii ukončiť rokovania do konca roku 2003. Okrem rokovaní vo formáte „25“ sa uskutočňovali  bilaterálne rokovania iniciované predsedníckou krajinou alebo s predsedníckou krajinou. Slovenská republika mala dve takéto stretnutia na úrovni predsedov vlád s predsedom Berlusconim, 21. 11. 2003 vo Varšave a 13. decembra 2003 v Bruseli. Obe tieto rokovania sme iniciovali my. A potom tu bola aj séria bilaterálnych stretnutí, konzultácií a rozhovorov medzi jednotlivými krajinami. V tomto smere boli mimoriadne dôležité a časté rokovania Nemecka, Francúzska, Talianska, Veľkej Británie, Španielska. Pripomínam veľmi významné rokovania aj s kancelárom Schröderom počas jeho pracovnej návštevy Slovenska v októbri minulého roku. Správu, ktorú som si vám dovolil predložiť, je možné rozdeliť do 4 bodov, je to po prvé  pojednávanie o pokroku dosiahnutom v rokovaniach, po druhé definícia konkrétnych výsledkov rokovaní, po tretie ich hodnotenie a na záver stanovenie istej vízie ďalšieho postupu. Takže, po prvé, pokrok dosiahnutý v rokovaniach. Po obsahovej stránke sa rokovania sústredili na inštitucionálne a na neinštitucionálne otázky. Medzi základné inštitucionálne otázky patrili nasledovné témy. Zloženie Európskej komisie. V priebehu rozhovorov získavala čoraz silenejšiu podporu myšlienka zachovania princípu jedna krajina – jeden komisár – jeden hlas, a to aj napriek pôvodnému návrhu Konventu, ktorý delil  komisárov do dvoch skupín, 15 s konkrétnym portfóliom, zodpovednosťou a ďalších 10. Vzorec jedna krajina – jeden komisár – jeden hlas sa presadzoval napr. aj sprvoti voči pomerne stabilnej a silnej pozícii Nemecka. Ďalej to bola otázka systému hlasovania kvalifikovanou väčšinou. Toto bola a naďalej aj je najzložitejšia otázka, pretože systém de facto určuje postavenie a silu alebo váhu toho-ktorého štátu pri prijímaní rozhodnutí. V tejto otázke sa Európska únia nedohodla, pretože až do záveru sa nepodarilo nájsť kompromis medzi tzv. systémom z Nice, kde, ako vieme, je stanovená trojitá väčšina, a návrhom Konventu. My, ako vieme, je stanovená dvojitá väčšina  obsahujúca polovičku štátov a 60 % obyvateľov potrebných na prijatie rozhodnutia. Ďalšou z oblastí je rozsah tých oblastí, v ktorých sa hlasuje kvalifikovanou väčšinou. Je to rovnako problematická oblasť, v ktorej sa stretli dve koncepcie, jedna sa vyslovovala za zachovanie princípu jednomyseľnosti najmä pre oblasť daní, sociálnej politiky, obrany, spravodlivosti a vnútra, ale aj napr. rozpočtu, druhá, navrhujúca rozšírenie oblastí, kde sa bude hlasovať kvalifikovanou väčšinou. Ďalšou z oblastí na rozhodovanie bola téma predsedu Európskej rady a systém predsedníctva, v tejto oblasti v podstate došlo k dohode a kompromisu, keď Európska rada by mala mať voleného predsedu a ministerským radám by malo predsedať skupinové predsedníctvo tvorené tromi krajinami na obdobie 18 mesiacov. Ďalšou z tém je postavenie alebo kreovanie ministra zahraničných vecí. Európska únia sa dohodla na vytvorení „dvojklobúkového“ ministra, to znamená člena Európskej komisie a zároveň predstaviteľa Európskej komisie pre vonkajšie vzťahy. Ďalej je to otázka zloženia Európskeho parlamentu. Oproti návrhu Konventu, ktorý znížil minimálny počet členov Európskeho parlamentu za jednotlivé krajiny, sa postavili zväčša malé a stredné štáty. Rokovania viedli k zachovaniu aktuálneho minimálneho počtu, to znamená piatich poslancov. Do skupiny neinštitucionálnych otázok o i. patrili tieto. Po prvé, zmienka o židovsko-kresťanských hodnotách v preambule, otázka, ktorá do poslednej chvíle štiepila názory účastníkov a v podstate zostala nedoriešenou  V tejto otázke sme boli dôslední a zdôraznili sme našu podporu tejto myšlienke pri každej vhodnej  príležitosti. Po druhé, spoločná zahraničná a bezpečnostná politika a obrana. Ide o oblasť, v ktorej sa podarilo dosiahnuť významný pokrok, podarilo sa nájsť prijateľné riešenie, ktoré v konečnom dôsledku vyhovovalo všetkým zainteresovaným stranám a rešpektovalo ako princíp  neutrality niektorých krajín, tak členstvo iných v Severoatlantickej aliancii. Do týchto otázok neinštitucionálnych tém by sme mohli zaradiť aj niektoré partikulárne otázky a iniciatívy jednotlivých participujúcich krajín, aj Slovensko predložilo niektoré návrhy, napr. v oblasti názvu zmluvného dokumentu, viete, že sme presadzovali názov nie Ústava, ale Ústavná zmluva, alebo je to aj otázka definovania participatívnej demokracie, turistiky, spravodlivosti a vnútra a ďalšie témy. Toto bolo v tej prvej oblasti, to znamená popis situácie alebo stavu, do ktorého sme sa dostali počas Medzivládnej konferencie. Druhou oblasťou je definovanie výsledkov rokovaní. V záverečných fázach rokovania sa viaceré krajiny priklonili k riešeniu citlivých otázok vo forme tzv. komplexného balíka. Podľa informácií z predsedníctva, to znamená z talianskej strany, bol kompromisný návrh na rokovanie summitu pripravený. Očakávalo sa iba vyriešenie systému hlasovania kvalifikovanou menšinou. K takejto dohode nakoniec nedošlo a rovnako nedošlo ani k plenárnej diskusii. Môžeme o obsahu záverečného návrhu usudzovať iba z rokovania, ktoré som mal s predsedom vlády Talianska pánom Berlusconim bezprostredne pred záverečným stretnutím vo formáte predsedov vlád a hláv štátov. Môžem povedať na základe bilaterálneho rokovania a na základe toho, ako pán premiér Berlusconi tento záverečný kompromisný balík predstavil, že návrh, ktorý predseda talianskej vlády načrtol, bol pre Slovensko veľmi výhodný. Keďže sa v konečnom dôsledku neuskutočnilo riadne plenárne rokovanie a viacstranná diskusia, môžeme o tomto kompromisnom texte hovoriť, teda, ako som už spomenul, len na základe tejto dvojstrannej konzultácie alebo neoficiálnych rozhovorov. Hodnotenie. Z pohľadu Slovenskej republiky, ako aj z pohľadu ostatných pristupujúcich krajín išlo o prvú možnosť zúčastniť sa rokovaní inštitúcie Európskej únie v postavení plnohodnotného a plnoprávneho člena. S týmto vedomím vláda Slovenskej republiky pripravila návrh pozície Slovenskej republiky a po prerokovaní mandátu tu v Národnej rade Slovenskej republiky sme ho vo vláde aj schválili. Počas všetkých rokovaní sme z tohto mandátu dôsledne vychádzali, zohľadňujúc rovnako národné záujmy, ako aj spoločný záujem európsky. Väčšina krajín počas Medzivládnej konferencie vystupovala konštruktívne a usilovala sa na jednej strane o hľadanie riešení, ktoré by uspokojili všetky participujúce štáty, a na druhej strane o prezentáciu svojich záujmov. Medzi tieto krajiny patrila aj Slovenská republika, ktorá vystupovala pozitívne, realisticky, s cieľom dospieť ku konečnej dohode. Záverečné rokovanie hláv štátov, resp. predsedov vlád v Bruseli malo v inštitucionálnej oblasti hľadať vyvážený kompromis v otázke preambuly, zloženia Európskej komisie, systému hlasovania, rozsahu hlasovania kvalifikovanou väčšinou a zloženia Európskeho parlamentu. Tento kompromis, tak ako som v úvode spomenul, sa nájsť nepodarilo, a preto rokovania v Bruseli skončili. Niektoré krajiny prezentovali postoj, ktorý dával prednosť kvalite dohody pred textom, ktorý by vznikol pod časovým stresom. Viaceré krajiny sa chceli vyhnúť situácii z Amsterdamu alebo Nice a presúvať rozhodovanie o niektorých otázkach, špeciálne o otázke zloženia Európskej komisie alebo o systéme hlasovania kvalifikovanou väčšinou, na neskôr, boli aj také návrhy. Iné krajiny sa obávali podpísať dohodu, ktorej prijatie by bolo problematické nielen politicky z pohľadu ktorejkoľvek vlády alebo parlamentu, ale najmä z pohľadu občanov tej-ktorej členskej alebo pristupujúcej krajiny. A napokon závery a ďalší postup. Výsledok rokovania určite nemožno nazvať úspechom, Európska únia rokovala po prvý raz vo formáte „25“. Dopady záverov Medzivládnej konferencie môžu ovplyvniť o. i. niektoré skutočnosti alebo tendencie, faktory do budúcnosti, uvediem päť takýchto potenciálnych oblastí. Po prvé, z medzinárodného hľadiska to môže mať vplyv na pohľad, na potenciál a možnosti Európskej únie vytvoriť nielen ekonomicky, ale aj politicky silné zoskupenie, ktoré je schopné hrať zodpovednú úlohu pri formovaní globálnej politiky. Ďalší druh dopadov vidím v oblasti dôvery v politikov a občanov vo fungovaní rozšírenej Európskej únie a v jej schopnosť efektívne v tomto formáte fungovať, týka sa rovnako súčasných, ako aj nových členských krajín. Samozrejme, vyvstávajú tu aj otázniky nad budúcim fungovaním vzťahov vnútri Únie, ako aj medzi jej jednotlivými členmi. Rovnako negatívny dosah to môže mať na doposiaľ veľmi priaznivú a korektnú atmosféru rozširovania Európskej únie. A napokon, samozrejme, je možné, že závery Medzivládnej konferencie môžu ovplyvňovať aj ďalší harmonogram a priestor na riešenie iných závažných úloh, ktoré na rozšírenú Európsku úniu bezprostredne čakajú. Spomeniem aspoň dve takéto oblasti, napĺňanie tej známej Lisabonskej stratégie alebo bezprostredne tvorbu nového finančného rámca na nové obdobie. Neuzavretie rokovaní Medzivládnej konferencie počas talianskeho predsedníctva z jednej strany nie je tragédiou, je skôr dôkazom, že Európska únia funguje na základe rovnoprávnosti a vzájomného rešpektu všetkých členov. Potrvá možno aj dlhšie obdobie, kým Únia nájde modus vivendi pre svoju rozšírenú verziu. Pre nás je dôležité, že ani odsunutie prijatia európskej ústavnej zmluvy neohrozí proces rozšírenia Európskej únie. Naďalej budú platiť doterajšie dohody a v prvom rade dohoda z Nice, ktorá nastavuje fungovanie orgánov a inštitúcií Európskej únie až do roku 2009 a ráta s maximálnym počtom členov 27. Z pohľadu Slovenskej republiky to znamená, že dňom 1. mája 2004 sa Slovensko stane riadnym členom Európskej únie za podmienok dohodnutých a definovaných v prístupovej zmluve a v doteraz platných dokumentoch Európskej únie. Takpovediac oddychový čas, ktorý si vzali členské krajiny na zhodnotenie a posúdenie ďalšieho postupu, môže za určitých okolností zmierniť názorové rozpory a vytvoriť priestor pre nové prístupy v tých najzásadnejších a najcitlivejších otázkach. Samozrejme, zostáva otázkou, možno takou najbližšou, aktuálnou, či čas do najbližšieho summitu Európskej únie, a to bude v druhej polovici marca tohto roku, bude dostatočný alebo sa naplnia skôr také pesimistickejšie výhľady niektorých členov Európskej únie, ktoré sa obávajú neprimeraného predĺženia rokovaní či dokonca ich zastavenia. Z výsledku summitu vyplynula dôležitá, zásadná úloha pre predsedníctvo Írska a s veľkou pravdepodobnosťou aj predsedníctvo Holandska v druhej polovici tohto roku, ktoré budú musieť nadviazať na prácu Konventu, ako aj talianskeho predsedníctva. Mimochodom, práve teraz o pol piatej som mal dohodnutý telefonát na žiadosť premiéra Írska Bertieho Aherna, kde pán premiér Ahern ma chce informovať, ako vidí doterajšie konzultácie s členskými krajinami Európskej únie. Ak mi to pán predsedajúci umožní, o niekoľko minút by som s pánom Ahernom mal hovoriť a v rozprave vás môžem informovať o tom, čo mi práve teraz írsky premiér povie, ako to vidí najmä po osobných konzultáciách, ktoré viedol s nemeckým kancelárom a francúzskym prezidentom, ale aj ďalšími predstaviteľmi krajín Európskej únie. (Hlasy v sále.) Odovzdám. Ja by som vám bol vďačný, lebo som odkázal, že možno mi ten priestor dáte a potom v rozprave iste sa budete vyjadrovať a v odpovedi by som vás potom informoval o aktuálnom pohľade predsedníckej krajiny. Predpokladáme, že všeobecná diskusia k ďalšiemu pokračovaniu rokovaní prebehne aj počas najbližšieho rokovania ministrov zahraničných vecí Európskej únie už na budúci týždeň 26. januára a zásadnejšie zhodnotenie urobí predsedníctvo na marcovom summite, o ktorom som už hovoril. Medzitým očakávame sériu bilaterálnych rozhovorov s členskými krajinami, môžem len uviesť, že sa chystám vo februári na návštevu Spolkovej republiky Nemecko a že v prvom polroku už ohlásili návštevu Slovenska premiéri Belgicka, Holandska a Rakúska. Slovenská republika bude presadzovať, aby rokovania pokračovali tam, kde v Bruseli skončili, to znamená, aby sa dosiahnuté výsledky vnímali ako negociačné acquis, ktoré v ďalších rozhovoroch budeme rešpektovať. Za základ rokovaní by sa mohol zobrať kompromisný návrh textu, ktorý sa rodil 12. a 13. decembra 2003 na závere Medzivládnej konferencie. Našu pripravenosť na skoré obnovenie rokovaní na tomto základe som už písomne tlmočil predsedovi vlády Írska. Všeobecným cieľom Európy, Európskej únie je vytvorenie spoločného civilizačného, občianskeho a ekonomického priestoru, ktorý je schopný obstáť v súťaži s inými. Predpokladom na jeho dosiahnutie je integrovaná Európa, postavená na základoch rovnoprávnosti jej členov, subsidiarity a inkluzívnosti. Aj z tohto dôvodu je potrebné v zmysle Laekenskej dohody nájsť takú harmóniu a vyváženosť európskych a národných inštitúcií, ktoré budú schopné pri zachovaní zodpovedajúcej úlohy členských krajín posilňovať tie integračné prvky, ktoré sú prínosom od spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky cez spoluprácu v oblasti spravodlivosti a vnútra (známy je Schengen), hospodárstva, (známa je spoločná menovaná únia) až, povedzme, po oblasť kultúry, vzdelania a podobne. Celkom na záver. Napriek istému rozčarovaniu, ktoré som v Bruseli aj ja pociťoval, som presvedčený, že širšia a hlbšia spolupráca v Európe má zmysel. Jej podstatou je to, aby sa ekonomický, politický, kultúrny a ďalší potenciál znásobil, aby získal väčší priestor pre svoje uplatnenie a aby bol schopný zaujať adekvátne miesto vo svetovej politike. Silná Európa je aj v záujme Slovenska. A myslím, že práve táto skúsenosť Medzivládnej konferencie hovorí, že je potrebné, aby sme stále viac takto hovorili aj s ľuďmi, s občanmi Slovenska aj u nás doma o tom, že sme občanmi Slovenskej republiky, ale že sa stávame aj Európanmi, občanmi Európskej únie, že Európska únia nie je ani súperom, ani konkurentom Slovenska, ale že Slovenská republika sa stáva organickou, plnohodnotnou súčasťou našej spoločnej Európy. Očakávam, že v diskusii môžeme hovoriť o mnohých ďalších otázkach. Nechcel som príliš dlho hovoriť, možno o dvojrýchlostnej Európe, možno o istých rizikách, nebezpečenstvách, ktoré zo záverov Medzivládnej konferencie vyplývajú, ale to už by som nechal na váš záujem a našu diskusiu. Ďakujem pekne. (Potlesk.)