I. Šulaj, poslanec: (2005-06-30):
Zároveň by tu však mali sedieť aj zástupcovia vlády, pretože je tu štátny záverečný účet ako jeden z najvyšších zákonov, ktorý sme schvaľovali, a to je zákon o štátnom rozpočte, zákon o verejnom rozpočte na tri roky, som rád, že tu sedí pán minister dopravy, pôšt a telekomunikácií, považujem ho za naozaj ekonóma a koniec koncov pôsobili sme istý čas v Komore daňových poradcov. Ale chýba mi tu pán predseda vlády, chýba mi tu pán minister, ale môžeme si tu aj my sami tak medzi sebou hovoriť o tom, čo by všetko v tom štátnom záverečnom účte malo byť a ako sa vlastne správame k verejným financiám. Prvá výhrada, ktorá je pre mňa veľmi dôležitá, metodika tvorby štátneho rozpočtu. Ak sa pamätáte, na predkladaný návrh, ktorý sme dostali, prvý predkladaný návrh štátneho a verejného rozpočtu na roky 2004 až 2006, tak prvá metodika hovorila, myslím, že o schodku 63 mld. korún. Následne vtedy bolo hovorené – a v tej prvej metodike, ktorú sme dostali k návrhu –, bolo povedané, že to bude schodok okolo 15 mld., ktorý bude súvisieť so vstupom Slovenska do Európskej únie. To sú tzv. intrakomunitárne operácie, ktoré vznikajú na dani z pridanej hodnoty a na spotrebnej dani. Takýto dokument ani nebol následne zapracovaný do štátneho rozpočtu a do verejného rozpočtu na rok 2004. Ja sa pýtam prečo? Veď ide o 15 mld. korún. Následne, iste, že nemohol byť ani vyhodnotený, pretože sme povedali, že nie 63 mld., ale 78,5 mld. korún. A ja sa pýtam, keď to boli také dôležité intrakomunitárne operácie, vyhodnotil ich niekto? Áno, ministerstvo financií ich vyhodnocovalo. Ale dostali sme to aj do tejto správy? Čo ak ten dosah bol 12 mld. korún, potom sme nemali mať schodok 78,5, ale 78,5 mld. mínus 12 mld. korún. Tak sa pýtam, k čomu sme sa vlastne dopracovali a ako hodnotíme štátny záverečný účet? Keďže to nebolo ani v schválenom verejnom rozpočte, tak to nevyhodnotil ani NKÚ. A ja osobne považujem správu NKÚ za veľmi dobrú a myslím si, že naozaj má vysokú vypovedaciu schopnosť. Ale takéto podstatné detaily mi tam chýbajú. Ďalej, aby som sa zaoberal trošku aj problémami, ktoré vznikli pri plnení verejných rozpočtov v roku 2004. Tak v správe – a ja sa k tomu potom aj následne dostanem – sa konštatuje, že okolo 10 mld. sme neplnili príjmy z rozpočtov Európskej únie. Všimol si niekto v priebehu rozpočtového roku, že je tento problém? Áno, ja som naň upozorňoval a vtedy som hovoril, nech vláda spracuje analýzu príjmov a výdavkov z rozpočtov Európskej únie. Teraz konštatujem, že na cashovom princípe nám niekde niečo chýba, ale keď nie je cash, tak sa ani nemôžu rozdeľovať peniaze. Hovoríme o aktuálnom spôsobe a pýtam sa: Dostaneme raz tieto peniaze? Veď to aj jednoduchý živnostník pochopí, že je rozdiel medzi pohľadávkou a jej zaplatením alebo bonitou pohľadávky hotovými peniazmi, ktoré máme. Ide o 10 mld. korún. Ale táto snemovňa vtedy povedala, že nechce vedieť túto analýzu, lebo máme dôležitejšie zákony, neviem síce, ktoré boli tie dôležitejšie. Myslím si, že o 10 miliardách sme mali hovoriť. Ďalej tu bolo spomínané, že posilnili sme programové rozpočtovanie. Súhlasím s tým, že musíme ísť systémom posilnenia programového rozpočtovania. Ale veď vy sa pamätáte, keď sme pred niekoľkými mesiacmi schvaľovali rozpočet, ktorý hovoril o programoch, že odhalíme 7 354 trestných činov, ale boli tam aj iné dôležité programy. Ja sa pýtam: Ako boli tieto programy vyhodnotené? Na jednej strane plánujeme programy, na druhej strane sa pýtam: Na tie programy bolo viacej alebo menej finančných prostriedkov alebo boli dobre alebo zle vyhodnotené tieto programy? Neviem. Je to dobré, že sme posilnili to programové rozpočtovanie, ale keď nemáme spätnú väzbu, tak si myslím, že ani nie je možná kontrola a ani následne hovoriť o efektívnosti a vynakladaní finančných prostriedkov je veľmi ťažké. Ak hovorím a budem hovoriť o niektorých problematických veciach, tak ma zaujíma, čo sa stalo v Slovenskej konsolidačnej, lebo niektoré veci a väzby som nepochopil, tak sa pýtam na ne, v roku 2004 a vlastne aj s financovaním štátneho dlhu. Keď si zoberiete materiál štátny dlh, vyskúšajte tam nájsť v tomto dokumente, nehovorím o iných dokumentoch, ktoré súvisia so štátnym záverečným účtom, vyskúšajte tam nájsť výšku štátneho dlhu. Medzitým sa menila aj metodika. Hovorí sa o verejnom dlhu 578 mld., hovorí sa o štátnom dlhu 523 mld., možnože som sa niekde trochu pomýlil, ale približne by takéto mali byť tieto cifry. Hovorí sa aj o tom, ako sa menila metodika. Mňa by zaujímalo aj prečo a z akého dôvodu. Takže poďme teraz trošku k štátnemu záverečnému účtu. Ospravedlňujem sa, že vás budem nudiť miliardami, ale viem, že čakajú aj iné dôležité zákony. Pokúsim sa byť stručný. V roku 2004 rástol HDP v skutočnosti vo výške 5,5 %. Takýto vývoj nebol zaznamenaný za 8 rokov od roku 1999, teda od nástupu staronovej vlády. Rast HDP bol však vyšší v rokoch 1994, 1995, 1996. Už v tomto období týchto rokov sme konštatovali, že je potrebné uskutočňovať reformy, aby ekonomika Slovenska sa vyvíjala zdravšie, aby dobiehanie európskych štátov bolo rýchlejšie. V tomto čase ešte občania Slovenska ani netušili o tom, že raz budeme v Európskej únie, aj keď sme mali túto snahu, alebo budeme členským štátom NATO. Pamätáme sa však aj na roky 1998, 1999, v ktorých boli občania tohto štátu presviedčaní o tom, že je potrebné prijať tzv. balíčky opatrení, ktoré boli vtedy prezentované pani Schmögnerovou a pánom Miklošom, definované napríklad ako posledné znižovanie životnej úrovne a zvyšovanie najmä DPH. V tom období sme hovorili o 10-percentnej DPH, že je to posledné zvyšovanie a že je to posledný balíček opatrení. Potom sme ju v roku 2003 vyrovnávali, daň z pridanej hodnoty, na 14 % a potom sme spravili reformu a máme 19-percentnú jednotnú sadzbu dane z pridanej hodnoty. Namieste je teda otázka: Čo predovšetkým spôsobilo rast HDP, ak som hovoril o rokoch 1994, 1995, 1996? Boli to reformy alebo vstup Slovenska do Európskej únie a NATO? Uvedenú skutočnosť nedefinuje štátny záverečný účet priamo. Možnože medzinárodné porovnanie susedných štátov, ktoré mali iné postupy pri reformách, nám môžu dať odpoveď. V Českej republike neboli robené reformy a myslím, že nikto to ani nijakým spôsobom nepopiera. I napriek tomu má Česká republika silný sociálny dosah na občana a Česká republika v roku 2004 dosiahla rast HDP 4 %. Je to nižší rast HDP ako na Slovensku, a to i napriek politickým turbulenciám, ktoré u našich susedov boli politickou realitou. Podobne sa vyvíjala i poľská ekonomika, ktorá dosiahla nárast HDP vo výške 5,4 %. Nechcem hodnotil len prostredníctvom rastu HDP silu a zdravosť ekonomík susedných štátov. Je však na zamyslenie posúdiť i skutočnosť v ich vývoji a porovnať ich so Slovenskom. Slovensko, ako aj naše susedné štátny majú jeden dôležitý spoločensko-politický fenomén a to je vstup do Európskej únie. Následne od členstva v EÚ sa vyvíja pomoc Európskej únie málo rozvinutým krajinám. Táto skutočnosť sa pozitívne prejavila i vstupom priamych zahraničných investícií na Slovensko. Priame zahraničné investície boli, budú jedným zo základných ekonomických rozvojových faktorov. Sú umiestnené na Slovensku kvôli spoločnému európskemu priestoru a lacnej pracovnej sile. V opačnom prípade si neviem predstaviť rýchly vývoj našich susedov. A budem to dokumentovať aj na parite kúpnej sily. Je potrebné úroveň HDP porovnávať na obyvateľa pri prepočte pomocou bežnej parity kúpenej sily. V priemere sa v Európe za rok 2004 vytvorila na jedného obyvateľa hodnota 29-tisíc dolárov, v Nemecku 28 700 pri raste 1,6 %, vo Francúzsku 31 100 dolárov pri raste 2,4 %, v Rakúsku 33-tisíc dolárov pri raste 1,9 %, na Slovensku 15 400 pri raste 5,5. Čo to znamená? 0,8 % Nemecka je približne našich 5,5 % rastu. Je dobré, že sa vyvíjame rýchlejšie, ale dávajme do vzájomnej súvislosti aj iné trendy. To znamená, že Slovensko ako jedna z najchudobnejších krajín sa vyvíja rýchlejšie, no jej rast v absolútnych hodnotách parity kúpnej sily na obyvateľa nebol až taký rýchly ako v ekonomicky silných krajinách alebo v niektorých našich susedných krajinách, ako je napríklad Česká republika, pretože túto paritu sily mala Česká republika vyššiu, hoci trend vývoja bol len 4 % HDP. Rast HDP v stálych cenách na úrovni 5,5 % bol pri oslabení vplyvu čistého vývozu tovaru a služieb založený výlučne na prírastku domáceho dopytu tvoreného rastom konečnej spotreby a tvorby hrubého kapitálu. Takto sa to konštatuje v správe. Je pravdou, že v roku 2004 dochádza oproti roku 2003 k rastu konečnej spotreby domácnosti oproti konečnej spotrebe verejnej správy. Pamätáte sa na rok 2003, keď sme občanom vysvetľovali, že všetci si musíme uťahovať opasok, len rast verejnej správy, spotreby verejnej správy bol rýchlejší ako spotreby domácností. Vtedy sa politické garnitúry rozhodli, že v podstate nebudeme šetriť na verejnej správe, predsa tá musí prežiť, tá musí ísť ďalej dopredu a že budeme šetriť na občanovi. To bola vtedy realita. Skutočnosť je asi taká, že mali sme definovať, aj v čom bol rast konečnej spotreby a tvorby hrubého kapitálu. Zameriam sa predovšetkým na rast konečnej spotreby domácností. S čím súvisel? So zvýšením reálneho príjmu? Áno, aj. S nárastom spotrebiteľských úverov? Jednoznačne. Rástli okolo 36 mld. korún. S poklesom peňažných úspor obyvateľstva? No áno, o 14 mld. klesli aj peňažné príjmy obyvateľstva. Takže ak hovoríme o tom, že konečná spotreba domácností ťahala ekonomiku v roku 2004, analyzujme aj prečo. A toto mi v správe o štátnom záverečnom účte chýba. I napriek tomu, že je zaznamenaný pokles rastu konečnej spotreby verejnej správ v roku 2004, nemožno považovať vývoj verejných výdavkov za uspokojivý, ekonomicky a finančne zdôvodniteľný. I naďalej pretrvávajú neproduktívne finančné výdavky súvisiace najmä s vysokými nájmami, s vysokými odmenami verejnej správy, štátnych úradníkov, nakupovaním osobných automobilov. Reforma verejných výdavkov a efektívnosť nakladania z peňazí daňových poplatníkov je teda jednou zo základných ekonomických úloh súčasnej doby, ale aj budúcej doby. A tu mi práve chýba to vyhodnotenie programového rozpočtovania. Pozitívne hodnotím stav vývoja hrubého fixného kapitálu, ale na tomto stave vývoja má pozitívny trend aj Európska únia a pomoc málo rozvinutým regiónom a štátom. Slovenská ekonomika nevedela zvrátiť nepriaznivý vývoj v salde zahraničného obchodu. Mali sme saldo okolo 35,6 mld. korún., predpokladám, že novými priamymi zahraničnými investíciami raz v budúcnosti sa tento stav môže zlepšiť. Asi najväčším ekonomických a sociálnym programom bola nezamestnanosť. Viete, keď nastupovala staronová garnitúra v roku 2003, bola nezamestnanosť 17,5 %, v roku 2004, myslím, bola 18,1 a teraz, myslím v roku 2005, 31,3, alebo k 30. 4. je to okolo 17,4. Je dobre, že tento vývoj klesá, ale ja som upozorňoval, v roku 1999 bolo 317-tisíc nezamestnaných, v roku 2004 bolo 480-tisíc, teraz je ich 460-tisíc. Bodaj by sme sa dopracovali aj k číslu 317-tisíc. Najväčší problém, ktorý tu je, sú regionálne rozdiely. Zvyšuje sa nezamestnanosť predovšetkým v regiónoch, ktoré boli slabé: - banskobystrický región, budem hovoriť roky 2003 a 2004, z 23,8 na 26,6, - prešovský región z 20,4 na 22,9, - košický región z 23 na 25. Je teda namieste otázka, že tieto regionálne rozdiely sa za roky 2003 a 2004 nepodarilo vláde nejakým spôsobom zvládnuť, a to i napriek tomu, že sú tu pozitívne trendy vstupu Slovenska do Európskej únie. U koho vzrástla životná úroveň, kde a v akých regiónoch? Problematika sociálno-ekonomických disparít regiónov bola jedna z dôležitých tém, ktoré sa mi podarilo presadiť v Národnej rade Slovenskej republiky. Na základe môjho vystúpenia sa tu v polročných intervaloch hodnotí problematika regionálnych rozdielov a vláda by mala stanovovať aj kritériá alebo úlohy, ktorými chce regionálne disparity riešiť do konca volebného obdobia. V rámci napríklad takýchto správ sme sa dozvedeli, že zavedením rovnej dane sa regionálne disparity zmenšujú. Ja si myslím, že to nie je pravda, pretože zavedením daňovej reformy doplatili na daňovú reformu predovšetkým chudobné regióny – a takisto som túto skutočnosť vedel dokázať. Navrhoval som, aby vláda spracovala daňové a odvodové zaťaženie za roky 2003, 2004 a výhľadovo do roku 2005, 2006. Nestalo sa tak, takže môžeme hodnotiť zatiaľ na základe subjektívnych kritérií. Samozrejme, táto analýza u nás je spracovaná a vieme s ňou vystúpiť. Inflácia. Miera inflácie za rok 2004 dosiahla úroveň 7,5 %. V predchádzajúcom roku to bolo 8,5 %. Keď sa pozriete na infláciu z dlhodobého hľadiska, po Maďarsku, myslím, sme druhý štát. Áno, je pravda, že ceny potravín išli smerom nadol, ale zoberte si štatistiku inflácií za 10 rokov v rámci Eurostatu a prídete na to, že sme zaujali druhé miesto. Štátny dlh. K 31. 12. 2004 dosiahol štátny dlh, nehovorím o verejnom dlhu, štátny dlh 523 mld. korún. Od roku 2000 stúpol štátny dlh takmer o 300 mld. korún. Oproti roku 2003 stúpol štátny dlh o 80 mld. korún. Myslím si, že aj nad takýmito číslami by sme sa mali troška pozastaviť. V štátnom záverečnom účte, v štátnom dlhu mi chýbala ekonomická efektívnosť nakladania so štátnymi a finančnými prostriedkami. Asi by sa mali vyhodnotiť finančné prostriedky, ktoré súviseli s obhospodarovaním štátneho dlhu, pretože tvoria hodnotu takmer okolo 30 mld. korún. Myslím si, že je to značná finančná suma, ktorá je veľmi dôležitá aj pre posudzovanie štátneho rozpočtu, verejného rozpočtu, ale aj pre ekonomické nakladanie s finančnými prostriedkami daňovníkov. Ak hovoríme o daňových príjmoch. Mal som jednu vážnu výhradu, ktorá súvisela s intrakomunitárnymi operáciami a s ich vyhodnotením, keďže táto skutočnosť nie je v štátnom záverečnom účte, budeme hovoriť len o tých veciach, ktoré v štátnom záverečnom účte sú. Hovorí sa o tom, že daňové príjmy za rok 2004 boli vyššie o určitú hodnotu financií, peňazí a aj to viedlo k tomu, že schodok štátneho rozpočtu nebol 78,5 mld., ale 70,3 mld. korún. Vzrastali predovšetkým daňové príjmy na nepriamych daniach – na spotrebných dania a na dani z pridanej hodnoty. Bolo to okolo 21,5 mld. korún oproti roku 2003. Úbytok bol na dani z príjmov fyzických osôb okolo 5,6 mld. korún. Aj táto informácia svedčí o tom, že predovšetkým konečná spotreba bola zaťažená daňami. Ak vychádzame z daňovej reformy, ktorá tu v živote nebola v tejto poslaneckej snemovni prerokovaná, tak jednou zo základných téz daňovej reformy bolo, že nebudeme zdaňovať dvakrát určitú ekonomickú činnosť. Napríklad pri ziskoch pri dani z príjmu právnických osôb. Povedali sme, že zdaníme ich len raz 19-percentnou sadzbou a všetko to, čo je už čistý zisk, nebudeme zdaňovať viackrát. Asi sa pamätáte na moje vystúpenie, keď som hovoril, že teraz pri dani z príjmu zdaňujeme znova tantiémy 19-percentnou sadzbou a to je už čistý zisk. Takže odklonili sme sa od jednej zásady, ktorá bola veľmi dôležitá pre daňovú reformu. Ale keď vieme túto zásadu použiť pri priamych daniach, ja sa potom pýtam: Prečo zdaňujeme spotrebnú daň daňou z pridanej hodnoty? To je takisto dvojité zdaňovanie, vážení páni. To je takisto konečná spotreba, ktorá bola zaťažená dvakrát. Ak niekde pri dani z príjmov sme túto zásadu porušili, tak pri dani z pridanej hodnoty a spotrebných daniach sme ju zaviedli a nechávame ju naďalej takýmto istým spôsobom bežať ďalej. Výdavky štátneho rozpočtu. Nebudem o nich hovoriť, vyjadril som sa v programovom rozpočtovaní. Vzťahy Slovenskej republiky k Európskej únii. Hovoril som o 10 mld., ktoré v podstate nevieme analyzovať a nevieme ich vysvetliť. Asi to nemá význam vystupovať ďalej k tejto téme. Možnože by som chcel ešte upozorniť na jednu vec, ktorá ma metodicky trápila. Mesiac december. Ak sa pozriete na schodky štátnych rozpočtov, prídete na to, že tam stúpol schodok štátneho rozpočtu, myslím, o 37 mld. korún. Čo tak zrušiť mesiac december? Asi by sme deťom zobrali Vianoce, ale ušetrili by sme 37 mld. A potom sa pýtam: Ako vykazujeme jedenásť mesiacov? A ako sa vykazuje aj schodok štátneho rozpočtu v roku 2004? Môžeme hovoriť o tom, že ten schodok je vykazovaný správne? To sú všetko otázky, na ktoré asi sám osobne nebudem vedieť odpovedať. Možnože prídu ďalšie generácie, ktoré sa tým budú zaoberať, pretože súvisia s riadením tohto štátu a s podstatnými problémami. Ďakujem tým, ktorí si našli chvíľu času na to, aby si ma vypočuli a aby sa možnože zamysleli aj nad problémami, ktoré sú problémami celej tejto spoločnosti. Nechcem vás už ďalej zaťažovať číslami, verím, že raz sa kvalita nášho rozhodovacieho procesu posunie ďalej. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)