Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2013-10-29):
Ďakujem za slovo, vážený pán podpredseda Národnej rady Slovenskej republiky. Vážení kolegovia, kolegyňa, chcem poďakovať za túto diskusiu, ktorá z hľadiska počtu účastníkov by nemusela byť charakterizovaná ako nejaká hromadná, ale viete, v živote je to už neraz tak, že možnože prelomové chvíle ani nepostrehneme, prejdú okolo nás tak ako keby nenápadne a až história, keď sa otočí dozadu, tak povie, veď to bola historická chvíľa. A ja to možno trocha nadsadím, ale myslím si, že sme svedkami istej historickej chvíle, a to nielen z pohľadu lesníkov a lesníctva, ale naozaj z pohľadu toho, čo je fundamentálne pre život všetkých, politikov a nepolitikov, občanov tejto krajiny. Vecí, ktoré sme predložili v novele zákona, nie je mnoho a dajú sa, keď sa tak rozhodneme, opísať veľmi stručne a veľmi rýchlo a ja som aj rád, že sme to tam nezaplnili množstvom nejakých drobných poznámok a že sme ostali pri tom, čo som si dovolil nazvať ako strategické, aktuálne a prelomové. A preto chcem veľmi pekne poďakovať za tú spleť reakcií mojich kolegov spolupredkladateľov, ale aj ďalších účastníkov v tej diskusii, ktorí práve tou pestrosťou svojich vstupov dokázali a dokumentovali, že bohatstvo lesnej produkcie je naozaj bohatstvom a že každý si môžeme zvoliť ten svoj pohľad. Ja teraz si dovolím prejsť najprv také zásadné moje postrehy a reakcie k tomu, čo bolo povedané, aby boli námety aj zodpovedané, alebo aspoň urobím o to pokus a začnem možno pánom profesorom Hubom. Napadlo ma, napadli mi, aby som hovoril správne, to, že sme tu dosť často hovorili o troch profesoroch, ktorí vytvárajú veľmi jasnú chronologickú niť vývoja lesníckeho poznania v 20. aj v 21. storočí, a že možno to bolo nespravodlivé, pán poslanec Huba, že sme zabudli povedať, že sú to vlastne štyria profesori, pretože ty ako poslanec momentálne si predovšetkým celoživotným bojovníkom za životné prostredie a dosiahol si pri tomto boji veľmi spravodlivo a veľmi primerane aj túto pedagogickú hodnosť profesora a ty si vlastne štvrtým profesorom, ktorý rozvíja tú múdrosť tých svojich kolegov, a ja chcem zdôrazniť moment, ktorý sa mi veľmi páči, že si prvým nelesníckym, ale ekologickým profesorom, a preto sa mi zdá, že ako keby to bol istý symbol, a to je tá jedna z tých historických, historickosti tejto chvíle, že ten nezmyselný a neodôvodnený boj niekedy lesníkov a ochranárov, a keby, ako keby práve v tej podobe, že tu pristupuje jeden z profesorov, ktorý nie je lesník, a napriek tomu vyjadruje sa veľmi cenným spôsobom o hodnotách lesa a o tom, čo v lese treba robiť, a veľmi z nadhľadu, že je to to nádherné potvrdenie možno toho, že dokumentujeme aj týmto zákonom skutočnosť, že ten nezmyselný boj začína byť prekonaný a my sa vieme pozrieť na hodnoty lesa naozaj nie z tých zákopov lesnícko-ochranárskych, ale z toho pohľadu, ktorý by mal byť vždy pri týchto dôležitejších veciach – s nadhľadom. A ja veľmi ti ďakujem za to, že si naviazal na túto niť aj s týmto spoluautorstvom, mali sme diskusie, ktoré niekedy zaznievali ako istá výmena názorov, ale veľmi prirodzene sme našli spoločný cieľ v tom, že naozaj pohľad na hodnoty lesa má byť pohľadom ľudí, ktorí nepresadzujú len svoju optiku, ale ktorí sa snažia nájsť to, ako ty rád hovoríš, čo je spoločným menovateľom, a myslím, že práve v tých bodoch, ktoré predkladáme, ten spoločný menovateľ sa nachádza pre všetkých a ja som rád, že istým symbolom je toho aj táto chvíľa a tento zákon. Pán poslanec Fecko, zase, Martin, ty si to uchopil z tej stránky, ktorá vôbec nie je len idylickou, ale ktorá veľmi jasne – a ty si to povedal veľmi pôsobivo – vystihuje hodnoty lesa, ktoré nie sú dané žiadnymi technografickými parametrami, žiadnymi číslami, žiadnymi tržbami, ale ktoré sú dané niečím, čo, by povedal básnik, je medzi nebom a zemou, a vyjadril si, verím, že pocity mnohých ľudí, ktorí nie sú ani lesníkmi, ani ochranármi, ani poslancami, a napriek tomu pri vstupe do lesa cítia, že nie sú medzi drevom, ale že sú medzi hodnotami, ktoré nepotrebujú pomenovať, ale o ktorých vedia, že ich pre svoj život nevyhnutne potrebujú. Ďakujem ti aj za tento pohľad, lebo je dôležitý, a vytvára tu komplexnosť hodnotenia reálií, ktoré sú spojené s lesníctvom ako so službou, s poslaním pre krajinu. Zareagujem aj na faktickú poznámku kolegu pána poslanca Igora Hraška. Veľmi sa mi páči, že si zaspomínal on na svoj žiacky prístup k tomu, k tomu stromu, k tomu dielu ktoré vykonával, pretože to je presne to, čo sledujeme aj týmto zákonom. Ja sa ešte o tom zmienim. Osvetová činnosť je vôbec nie činnosťou okrajovou pri lesníctve. Vedieť správne uchopiť práve aj tento diel lesníckej práce, robia to už veľmi úspešne lesní pedagógovia a mne si, Igor, len vyvolal spomienku na projekt, ktorý som kedysi tiež mal tú česť rozbiehať so svojimi kolegami ešte v lesoch, nazvali sme to Stromy poznania a išlo o každoročnú výsadbu nových stromov pri školách, v areáli škôl, s vysvetľovaním, s plagátmi. Vznikali maličké arboréta, niekde už stihli aj zaniknúť, niekde ešte existujú ale tie stromy poznania mali hovoriť práve o tom poznaní, nielen ktorý strom sa ako nazýva, ale o tom poznaní hodnôt, ktoré stromy všetky bez ohľadu na druh, veľkosť, vzrast a druh ihličia alebo olistenia predstavujú. No na záver – a tiež veľmi ďakujem aj pánovi spravodajcovi kolegovi z nášho výboru pre pôdohospodárstvo a životné prostredie pánovi poslancovi Muránskemu, že nadhodil zase pohľad, ktorý mi umožňuje vrátiť sa k niektorým záležitostiam podrobnejšie, pretože vyhodnotil každú činnosť, každý ten bod zo svojho pohľadu – a mne sa žiada k tým pohľadom niečo dodať. Veľmi správne ten výberkový spôsob nazval pán poslanec ako istou snahou o priblíženie sa k ideálu. Nuž my sa k ideálom približujeme možno každou svojou činnosťou alebo by sme sa aspoň mali a nepopieram, že aj tento jeho náhľad je správny. My sa približujeme k ideálu a ja to môžem dokumentovať práve pri výberkovom hospodárskom spôsobe tým, že v časoch, keď som začínal svoju lesnícku kariéru, pred tými 30 rokmi, tak nám naši pedagógovia hovorili, no viete, máme tu takú, takú hračku, takú krásnu vec, ktorá sa však nedá použiť na území Slovenska, lebo výberkové lesy máme síce, je to taká náhoda, predstavujú jedno, možno 1,5 percenta lesov z územia Slovenska. Uplynuli roky a na akademickej pôde sa začalo pripúšťať z úst odborníkov, že zdá sa, že výberkový hospodársky spôsob je uplatniteľný aj na 30 % územia. Uplynuli ďalšie roky, a keď sa rozprávame s pánom profesorom Sanigom, tiež s ďalším veľkým lesníckym pedagógom a vedcom, tak sa dostávame k poznaniu, že možno 60, možno 70 % slovenských lesov umožňuje, aby bolo v nich hospodárené výberkovým spôsobom. Nuž, hľa, aký krásny príklad približovania sa k ideálu. Ani nie za života jednej lesníckej generácie obrovský posun v poznaní. Práve o tom som chcel hovoriť, aj o tom som rozprával, že tá krivka poznania, netýka sa to len lesníctva, je skutočne nádherne progresívna. Spočiatku tými stáročiami stúpalo to poznanie pomaly a teraz sme svedkami toho, že to, čo voľakedy sa muselo posúvať behom troch-štyroch generácií, aby došlo k nejakému legislatívnemu a odbornému posunu, tak dneska nám stačí na to pár rokov a zistíme, že máme tu zásadné zmeny v nazeraní a veľmi správne a veľmi presné, preto ďakujem za to, že to nazval ideálom, a ja ďakujem predovšetkým všetkým lesníkom za to, že k tomuto ideálu sa môžeme približovať, a ďakujem hlavne tým, ktorí sú spolustrojcami tohto zákona, totižto tento návrh ohľadom výberkových lesov vôbec nevznikol tu na hradnom vŕšku ani v parlamente, ani v kanceláriách, tu sme mu dali isté ošatenie, ale tu treba povedať, že tento zákon, jeho parametre, tá veta, že výberkový spôsob sa uplatňuje všade tam, kde sú preň vytvorené podmienky alebo kde takéto podmienky je možné vytvoriť, vznikol v lesníckych kruhoch medzi obetavými lesníkmi, ktorí už desaťročia pracujú na tom, aby dokázali nie rečami, ale svojimi konkrétnymi rukolapnými výsledkami v lese, že lesnícka práca môže byť nielen nádherná, ale vysoko efektívna a že dokáže urobiť súhrn všetkých činností tak, aby sa blížili k tomu ideálu. Takže je to veľmi dobré, že môžeme práve lesníkom poďakovať za túto úžasnú vec, že takto vytvorili zákon, ktorého sme sa my, poslanci, zmocnili tak, ako nám ukladajú naše ústavné možnosti a povinnosti. A je to teda niečo, čo by som v každom prípade považoval za potrebné zdôrazniť. A to je aj odpoveď, pán Muránsky, aj na to, čo ste spomínali. Udialo sa to, že to, ktosi na tom pracoval, blížil sa k ideálu a dnes sme mali možnosť ten ideál premeniť – alebo sa pokúšať o to – na zákonnú normu. No môže byť niečo logickejšie a krajšie? Žiadne znásilňovanie, žiadne diktovanie, že počúvajte, vážení páni, ak nebudete poslúchať, tak bude s vami zle, zákon vám to ukladá a láskavo sa buď prispôsobíte, alebo budete tu mať nejaké pokuty. Ani nás nenapadlo tu vkladať nejaké postihy. Tá samotná citácia toho textu, jeho vyznenie je naozaj nie donucujúce. Uplatňuje sa všade tam, kde pre to existujú podmienky, alebo tam, kde je možné tieto podmienky vytvoriť. Túto vetu sme si prvýkrát naformulovali v tejto podobe práve na tom stretnutí poslaneckom v Smolníku, kde bolo ozaj úžasné stretnutie viacerých skupín lesníkov z Lesov Slovenskej republiky, profesorov z lesníckej fakulty, kolegov zo závodu z Košíc, ktorí to pripravili, a nás poslancov, lesníkov aj nelesníkov, a táto veta tam dostávala také základné parametre. A ona sa dostala do toho zákona spôsobom, že máme tu dva zákony o lesoch, som to spomínal v úvodnom slove, ten vládny a ten poslanecký, a oni sa na tejto vete zhodli. Ja si pamätám na niektoré tie úsmevy, ktoré v tom Smolníku zazneli, že no ešte aj pán prof. Saniga to nazval, že, no, pán kolega Mičovský, vy chcete ísť, už si nepamätám, ako to povedal po latinsky, ale asi tak v doslovnom preklade alebo vo voľnom preklade, bojom ku hviezdam. Ale niekto by ma vedel asi opraviť, ale nepoznám to, takže to vyznelo skoro tak, že možno je to až veľmi odvážne v tom máji tohto roku, že niečo takéto do zákona, že no. Je sympatické, že bojujete, ale viete, asi príliš rýchlo ste vyrazili do toho útoku. A pozrime sa! Október 2013, a keď budeme realisti, no poslanci z opozície asi nemusia veľmi dopredu sa tešiť na úspech svojho podania, ale môžeme sa smelo tešiť na to, že vládny návrh pravdepodobne, vysoko pravdepodobne prejde. A táto veta je tá istá. Priznám sa, vážení kolegovia, kolegyne, že to považujem naozaj za historický úspech toho, čo sme dosiahli. Ničoho sa nedopúšťame donucovacieho, netrestáme, nevykladáme, že je to vašou povinnosťou, a napriek tomu sme presvedčení, že táto veta ovplyvní naozaj v tom najlepšom slova zmysle život budúcich generácií. Je to veta, ktorá je tu veta pre budúcnosť. Je to maličká krátka veta, ktorá silne ovplyvní ľudstvo, a na území Slovenska budeme možno, tak ako to boli doterajšie tradície, že sme za tie stáročia boli mnohokrát na čele svetového lesníctva, táto veta nám umožní na tomto čele ostať. Samozrejme, s dodatkom, ktorý tu musí zaznieť, že to nebude samo od seba. My máme skupinu lesníkov, ktorí roky, desaťročia už presadzujú v rámci hnutia Pro Silva práve tento spôsob. Niekedy sa na nich ich nadriadení pozerajú ako na – v tom lepšom slova zmysle – nadšených lesníkov, ktorí majú svoje hoby. To možno niekedy v horšom prípade ako na ľudí, ktorí si zbytočne vyrábajú problémy, ale ono práve táto skupina ľudí sa zaslúžila o to, že tento spôsob sa dostáva do zákona. A verte tomu, že aj keď to vládny návrh ignoroval, a my sme to dali do nášho, že hovoríme, že je prednostným, prvoradým spôsobom, výberkový hospodársky spôsob, vo vládnom je to len jeden zo spôsobov, ktorý sa uplatňuje všade tam, kde sú pre ňu vytvorené podmienky. Budúcnosť nám celkom iste potvrdí, že sa nemýlime. To je vec, na ktorú môžeme dať skutočne krk. Výberkový spôsob bude základným hospodárskym spôsobom, pretože tak krídlo ekonómov bude chcieť vždy drevo a bude chcieť, aby z toho boli aj peniaze, krídlo milovníkov lesa bude chcieť, aby ten les vypadal nádherne, a výberkové hospodárske riešenie práve takúto úžasnú kombináciu skutočne umožňuje. Takže v tejto chvíli poďakovanie spolupredkladateľom a predovšetkým tým, ktorí položili základný kameň výberkového hospodárskeho spôsobu. Nemôžem menovať všetkých, tak sa nepatrí, aby som menoval niektorých. Ale, vážení kolegovia, patrí vám za to nesmierna vďaka a som hrdý, že so svojimi kolegami sme mohli vaše poznatky, ktoré nadiktoval život, zhmotniť do tejto novely zákona o lesoch. Pán Muránsky ale bol voči nám, lebo pri tých výberkových sme zhodli, je to síce ideál, ja súhlasím, ale on zase veľmi otvorene ‒ a mne sa to aj hodne páčilo, veľmi sa mi to páčilo ‒ poukázal na ten bod č. 3, ktorý nazývam prelomový, ak je výberkový bod č. 1 strategickým riešením, toto je prelomovým, a to je učenie o komplexnej hodnote lesa, že sa mu zdá, že je to príliš akademicko-idealisticky, ak som si dobre poznamenal, že je to riešenie, ktoré v podstate život nemôže ako keby osvedčiť, že je to len preto, aby sa možno vedátori mali o čom baviť. Nuž napadla mi jedna nádherná odpoveď, pán kolega, ono aj toto je vo vývoji. Zoberme si drevo, zoberme si minulé stáročia, myslíte si, že našich prapraotcov, keď išli na drevo v stredoveku, keď potrebovali sa zohriať a postaviť kolibu, že ich napadlo, že by za drevo mali platiť? Že je tam nejaká hodnota, ktorú by mali vyjadriť akýmsi dukátom z Kremnice? Čerta starého! Drevo bolo úplne bez hodnoty. To drevo bolo bez hodnoty a každý, kto ho potreboval, si išiel zobrať. Aj kráľ, panovník, ten sa tiež o svoje lesy staral len kvôli tomu, aby boli poľovné revíry. Vôbec ho netrápilo, že z jeho lesov mizne drevo, pretože bane ešte nefungovali, huty nefungovali, dreva bolo dostatok a nebol najmenší dôvod sa domnievať, že by drevo malo aj nejakú hodnotu. A pozrime sa! Uplynuli stáročia, 4-5 stáročí, koho by ešte dnes napadlo povedať, že drevo nemá hodnotu, že drevo je bez ceny? Teda hodnota a cena, ja viem, to sú rôzne kategórie a práve hodnotu malo vždy, no a cenu dosiahlo práve tým, že sme zistili, že, že je po ňom dopyt a že je potrebné teda mu dať aj cenu k tejto hodnote. A práve preto je táto chvíľa – a to je ďalší dôvod – historickou, že prvýkrát do tej siete úžasných lesníckych zákonov, ktoré máme od Maximiliána II., od Márie Terézie, od toho zákonného článku 31, prvýkrát sme sa dopracovali k tomu, že poukazujeme na reálnu hodnotu, ktorú je možné oceniť práve aj pri tých iných, ako sú nedrevné funkcie našich lesov. Takže ak sa zhodneme, a určite sa zhodneme, že drevo má svoju cenu, ktorú nikto nespochybňuje, tak verte tomu ‒ a to nie je odpoveď len vám, samozrejme, ale to je odpoveď všetkým ‒, že sa môžeme pokojne zhodnúť a dať na to stopercentne isté sázky, že drevo neostane jedinou hodnotou, ktorá je spojená s oceňovaním, s reálnou cenou, ale že práve tak, ako to aj pán prof. Huba menoval, niektoré tie taxatívne hodnoty, že aj tieto hodnoty sa v blízkej alebo možno aj mierne vzdialenejšej budúcnosti stanú oceňovanými. Ja som použil ten príklad vody. Ale tých príkladov môžeme použiť oveľa viacej. Možno tá voda bude prvou záležitosťou, kde presvedčíme o tom, že lesnícke opatrenia sú veľmi významné preto, čo vodári nám predávajú za svoje ceny. Tá hodnota nevzniká vo vodárňach. Tá naozaj vzniká v lesoch. Najväčším rezervárom Slovenska nie sú ani priehrady, ani prehrádzky, ani toky. Najväčšou zásobárňou vody sú štyri miliardy kubíkov pod lesnými pozemkami. Ale môžeme načerpať aj do iných pohľadov. Čo tak sa pozrieť na otázku hotelierov? Myslíte si, že do tých parádnych hotelov, do tých nádherných stredísk by naozaj prichádzali hostia len kvôli tomu, že tam majú čašníčky krátke sukne a že tam je výborná kuchyňa, že tie okolité lesy sa nespolupodieľajú na týchto hodnotách a že lesníci ich neovplyvnili svojou prácou? No verte tomu, že ovplyvnili, ovplyvňujú a vedia ovplyvňovať. A čo taká erózia? Čo také spraše? Čo také odvievanie vetrom? Čo naši poľnohospodári? Myslíte si, že neexistuje priamy dopad a súvis medzi kvalitou poľnohospodárskej produkcie a vetrolamami a ochranou, ochrannými plášťami našich lesov, ktoré spôsobujú to, že tá pôda sa vytvára a zachováva? Mohli by sme takýchto príkladov vytvárať veľa, ale určite nie je na to správna chvíľa, aby sme hovorili o každom príklade osobitne. Ale správna chvíľa je na to, aby sme zdôraznili, že tá komplexná hodnota lesa je pojmom, ktorý sa určite nestratí. Možno ho niekto premenuje, možno autorské práva stratíme, aj keď som veľmi rád, že to máme odsúhlasené s odborníkmi, že nie mimoprodukčné funkcie lesa, ako sme doteraz rozprávali, ale komplexná hodnota lesa je tým správnym pomenovaním. Ale tu vám chcem dať jedno porovnanie, lebo to tiež pán poslanec Muránsky spomenul, že... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)