Dostál, Ondrej, poslanec NR SR (2023-02-01):
Vážený pán minister, vážený pán podpredseda Národnej rady, vážené kolegyne, kolegovia, ťažko sa mi bude teraz vystupovať po takom silnom vystúpení predrečníka, ale teda skúsim to. Na rozdiel od môjho predrečníka by som chcel vyjadriť jednoznačnú podporu predloženému návrhu na vyslovenie súhlasu s prítomnosťou príslušníkov zahraničných ozbrojených síl na území Slovenskej republiky. Považujem to v zásade za samozrejmé, že normálni demokraticky zmýšľajúci prozápadní poslanci tento návrh podporia, ale nežijeme, samozrejme, časy a teda niekedy aj veci, ktoré možno pred pár rokmi boli samozrejmé, treba hovoriť jasne, nahlas a najmä preto, že sa ozývajú aj tí, ktorí veci, ktoré by mali byť samozrejmé, za samozrejmé nepovažujú. Ten návrh z vecnej stránky považujem za logický, bude flexibilnejšie, keď všeobecne pomenujeme, že pôjde o príslušníkov ozbrojených síl krajín NATO, budeme vedieť reagovať na situáciu, a teda osobitne chcem oceniť aj tú zmienku o Fínsku a Švédsku a dovolím si vyjadriť nádej, že čoskoro už bude zbytočná, pretože sa aj Fínsko a Švédsko zmestia pod ten pojem členské krajiny Severoatlantickej aliancie. Neboli by sme teraz v tomto bode programu, keby takto pred rokom Putinovo Rusko nenapadlo bezdôvodne svojho suseda Ukrajinu a tým nám ukázalo, aké je dôležité pre nás, pre našu krajinu, pre našich občanov, pre našu bezpečnosť, že sme súčasťou obranného spoločenstva Severoatlantickej aliancie. A ukázali nám, a to je veľmi dôležité, že vieme zareagovať a vieme podporiť nášho napadnutého suseda, ktorý bráni svoju slobodu, nezávislosť a územnú celistvosť proti agresii zo strany imperiálne sa správajúcej Moskvy. Robíme to my, robia to naši spojenci z NATO, je to tak správne a je to v našom vlastnom záujme, v záujme našej bezpečnosti. Aj my sme totiž ohrození Ruskom a ruskou agresiou. A keď som na začiatku hovoril o tom, že by to malo byť samozrejmé, tak ešte pár rokov dozadu tu existoval konsenzus vo veciach, ktoré sa týkali zahraničnopolitického smerovania, bezpečnostného ukotvenia, bezpečnostných záujmov Slovenskej republiky a jej civilizačnej príslušnosti, ale ten konsenzus, ktorý sa okrem nejakých marginálnych, okrajových a politických prejavov týkal celej relevantnej politickej scény, je, žiaľ, už niekoľko rokov preč. Skončilo to príchodom fašistov do parlamentu v roku 2016, ale dnes už z toho konsenzu o tom, že patríme na Západ, že patríme do NATO, dnes už z toho konsenzu vybočuje aj strana SMER – sociálna demokracia, ktorej dvaja poslanci budú vystupovať po mne, ako sme videli pred chvíľou, a teda zaujímavé bude, ako sa zachovajú poslanci HLAS-u, pretože je to taká pekná príležitosť, aby sa v otázkach, ktoré sú vecou národnej bezpečnosti, ktoré sú vecou zahraničnopolitickej orientácie a začlenenia Slovenskej republiky, odlíšili od svojich bývalých spolustraníkov, takže pozorne budeme sledovať, ako budú hlasovať. Moja posledná poznámka sa týka toho, že o tomto návrhu sme mali rokovať včera, ale teda vzhľadom na to, čo sa udialo počas schvaľovania programu, ten program nebol schválený a rokujeme o tom až dnes. Viem, že pána ministra to nahnevalo, dal to najavo aj novinárom a svoj hnev nasmeroval na poslancov strany Sloboda a Solidarita, ktorí tiež nehlasovali za schválenie programu včera. A ja viem, že pán minister má veľa roboty, bol som pár mesiacov štátnym tajomníkom a viem, že keď minister robí svoju prácu poctivo, tak nemá čas, nemá čas len tak niekde vysedávať. Videl som to u pani ministerky Kolíkovej, u ktorej som bol štátnym tajomníkom, a nepochybujem, že aj pán minister Naď je takým ministrom, ktorý nemá času nazvyš. Ale je to tak, sme v parlamentnej demokracii, vláda sa zodpovedá parlamentu, niektoré veci nemôže rozhodovať sama, potrebuje, aby jej to odsúhlasil parlament, tak je logické, že ministri niekedy musia počkať na poslancov, kým prídu na rad. A ani vecne, myslím si, že tá kritika namierená na SaS nesedela, lebo my sme reagovali len na to, že pán predseda Národnej rady nepostupoval v súlade so zákonom o rokovacom poriadku alebo podľa nášho názoru nepostupoval v súlade so zákonom o rokovacom poriadku, upozornili sme na to a keď ani napriek tomu upozorneniu nedošlo k náprave, tak sme jednoducho nemali inú možnosť, ako prejaviť svoj názor, ako to, že sme nehlasovali za schválenie programu schôdze. Ale ja chcem teda ubezpečiť pána ministra, že nemusí na nás nejako vylievať svoj hnev, lebo my nie sme jeho nepriatelia, my, naopak, ja mám pocit, že vo všetkých zásadných veciach sme na jednej lodi, lebo zásadné veci, nie to, že či o nejakých návrhoch budeme rokovať v utorok, alebo v stredu a či to bude o dve hodiny skôr, alebo o dve hodiny neskôr, zásadné veci sú tie, o ktorých som hovoril, otázky konsenzu zahraničnej politiky a v bezpečnostných záujmoch, a tam verím, že to vidíme rovnako a určite to naši poslanci vyjadria aj svojím hlasovaním o predloženom návrhu.