M. Vášáryová, poslankyňa: (2009-02-04):
Veľmi oceňujem, pán minister, že máme  na stole reštriktívnejší zákon. On je naozaj veľmi reštriktívny. Dokonca som sa  niekedy čudovala, aký je reštriktívny, a mám len niekoľko otázok k nemu. Ja si myslím, že reštrikcia sama osebe zas až toľko nerieši. Dôležité je, aby občania vedeli, prečo a na základe čoho je to také reštriktívne, a aby dostali jasné a zrozumiteľné  pravidlá. Zdá sa mi, pán minister, že  sú tam pasáže, ktoré nie sú zrozumiteľné. V porovnaní s poľským  a českým zákonom, ktorý som si v tomto ohľade pozrela, a dokonca aj s tým naším starým z roku 2002, ak sa nemýlim, sa mi zdajú niektoré pasáže nejasnejšie. Ale mám aj niekoľko otázok, ak dovolíte, ale nebude to veľmi dlho. Chcela by som sa vás opýtať, prečo v tomto zákone zdôrazňujete, že určitých ustanovení sa  netýka správne konanie. Znovu sa vraciam k právam občanov. Ak nebudú mať občania  možnosť v správnom konaní napadnúť rozhodnutie úradníkov ministerstva kultúry, nebudú sa vôbec môcť brániť a nebudú si môcť vyžiadať, prečo sú im určité veci, dajme tomu s nakladaním ich súkromného majetku, zabránené. V pripomienkovom konaní vám to niektoré subjekty aj vytkli. V pripomienkovej správe je uvedené, že ste zapracovali tieto podmienky, ale zdá sa mi, pán minister, že nie celkom stopercentne. Nerada by som bola, keby ministerstvo kultúry bolo akýmsi sudcom, ministerstvo nemôže byť sudcom. A ja sa nechcem hrať na Pýtiu, hoci v mojom veku by som si už mohla na to snáď robiť nárok, ale jednoducho sa mi zdá, že niektorými reštriktívnymi vecami v zmysle toho, že sa potom občan nemôže spýtať, prečo bolo takto rozhodnuté, sa zvyšuje priestor pre korupciu. A by som bola veľmi nerada, keby v takých citlivých veciach sa takýto priestor vytváral. Tým, že v zákone ošetrujete len starožitníkov, a nie súkromných majiteľov, aspoň teda tak ako všetky tie ostatné kategórie, zdá sa mi, že občan a jeho práva sú zľahčované a že  inštitúcie a právnické osoby sú najväčším vaším záujmom. Ja naozaj  oceňujem, že sa týmto zaoberáte, nakoniec, čakali sme na takýto zákon, potrebujeme ho, ale zdá sa mi, že reštrikcia sama všetko nevyrieši. To by sa týkalo napr. aj nastavenia dotácií. Prečítala som si v pripomienkovom konaní odpoveď na to, prečo fyzické osoby nemôžu dostať dotácie. Zdá sa mi, že jednoducho zase dávame prednosť inštitúciám a právnickým osobám  pred fyzickými osobami, pred súkromníkmi. Znovu by som sa obrátila na český zákon, ktorý jasne definuje päť druhov chránených kultúrnych predmetov. Ten zákon som si prečítala a rozumiem mu. A keď mu rozumiem, predpokladám, že aj všetci občania,  ktorí si to prečítajú, z Českej republiky mu rozumejú. A znovu tomuto zákonu vyčítam vágnejšie definície, kde vlastne zase ochraňujeme všetko, ale keď všetko, tak vlastne nič. Povedzme si napr. takú vec, Máte nejakú knihu. A idete ju vyviezť do zahraničia. Voľakedy bola možnosť spýtať sa na ministerstve kultúry príslušného odboru: „Myslíte si, že toto je pamiatkovo chránený predmet?“ Oni vám povedali, že áno alebo nie, a tým to skončili. Či tomu rozumeli alebo nie, toto teraz neriešim. Dnes takúto možnosť nemá, má možnosť si nechať urobiť znalecký posudok za 5 000 korún, ale možno ten predmet, ktorý vyváža, bude mať hodnotu 20 eur. To nemôžeme vylúčiť. Takže zdá sa mi, že toto by bolo treba, pán minister, upraviť, lebo sa mi zdá, že je to znevýhodnenie občana. Vy ste to sám vo svojej úvodnej reči povedali, že budeme mať lepšie podmienky na to, aby sme, obrazne povedané, mohli doviezť Rembrandta a vystaviť ho pre slovenských konzumentov umenia, pre milovníkov výtvarného umenia. Moja otázka je, pán minister, a tu naozaj som zvedavá na vašu odpoveď: Máme my výstavný priestor na Slovensku, kde by sme Rembrandta z niektorej svetovej galérie mohli vystaviť tak, aby spĺňali sme všetky podmienky na ochranu, klímu a všetky ostatné podmienky, aby sme to mohli urobiť? A podľa mojich vedomostí a podľa môjho svedomia nemáme taký priestor. Tým nechcem povedať, že toto je zbytočný zákon v tomto zmysle, ale, pán minister, mne ako bývalej veľvyslankyni, ktorá pripravila štyri obrovské výstavy v krajinách, kde som pôsobila, a nehovorím o tých menších, ale naozaj o tej klase jedna, toto nič nerieši, pokiaľ ide o možnosti prezentovania slovenskej kultúry v zahraničí. To je totižto oveľa ťažší oriešok, aj čo sa týka  poistenia. Ja oceňujem, že teda Rembrandt, ak budeme mať priestor pripravený, bude môcť sem prísť. Ale to nerieši nič, pokiaľ ide o to, akým spôsobom sa my, ako slovenská kultúra, budeme môcť prezentovať v zahraničí. A to mi naozaj chýba. Ale, ako vidím, nebolo to vo vašom záujme, takže ťažko vám to môžem nejako zásadne vyčítať. A pokuty. Reštrikcie so sebou nesú pokuty, pokuty sú mastné. Dokonca som zistila, že vlastne ste to po pripomienkovom konaní aj zmiernili, lebo pokuty boli naozaj veľmi veľké. Ja rozumiem, že pendrek je potrebný, ale pýtam sa vás, prečo nejdú tieto pokuty, dajme tomu, do „Obnovme si svoj dom“ alebo do fondov, ktoré budú ďalej financovať našu kultúru. Ako to, že idú do štátneho rozpočtu? To tak bolo vždy, bolo to pred rokom 1970 tak, bolo to po roku 1970 tak, po roku 1989 je to tak. Stále to ide späť do štátneho rozpočtu. A tieto peniaze, ktoré by mali zostať v kultúre, sa rozplývajú. A už úplne posledná otázka, ktorá sa týka prvého čítania: Prečo ste skrátili, pán minister, európsku normu, ktorá hovorí, že hodnotným predmetom je predmet, ktorý má 100 rokov, my tu máme 50 rokov. Európska norma hovorí o finančnom ohodnotení. My finančné ohodnotenie nepoužívame. Toto považujem ja za dôležitú vec, pretože ak hovoríme, že sa prispôsobujeme európskym normám, tak poviem, že v tomto sa neprispôsobujeme európskym normám. A predsa len ani päťdesiatročná kniha na Slovensku už nemá tú hodnotu, nakoniec, vždycky vychádzala v niekoľkých exemplároch. Takže preto sa pýtam, prečo ste k tomuto pristúpili. A posledná otázka. Ja rozumiem, že potrebujeme sprehľadniť, sprísniť evidenciu predmetov kultúrnej hodnoty, ale pýtam sa, prečo je tento paragraf v tomto zákone. A nakoniec ešte jedna vec. A o tom sme už hovorili v predošlom zákone. Ministerstvo financií v pripomienkovom konaní vás upozorňuje, že: „Výška finančných prostriedkov  potrebná na poskytnutie dotácií na náhradu škody vzniknutej pri súčasnom dovoze kultúrneho tovaru na územie Slovenskej republiky nie je zahrnutá v návrhu rozpočtu verejnej správy na roky 2009 až 2011, preto všetky výdavky spojené s predloženým návrhom musia byť zabezpečené v rámci výdavkov Ministerstva kultúry SR.“ Moja otázka je: Máme na tie dotácie, pán minister? Ďakujem pekne.