Ľ. Petrák, poslanec: (2007-12-12):
Veľmi pozorne som počúval rozpravu, ktorá tu zaznievala počas dnešného dopoludnia a jednoznačne musím povedať, že zazneli tu aj odborné príspevky, ktoré sa pozerali triezvym pohľadom na dôchodkový systém a jeho problémy, ale myslím si, že podstatná väčšina príspevkov, ktoré tu zazneli, boli politicky orientované. V tejto chvíli mi nedá nepovedať, že myslím si, že pán podpredseda Hort má v strane SDKÚ zdatných nasledovníkov, takže myslím si, že v blízkej dobe sa môže pod ním triasť aj stolička z hľadiska ideologických prejavov. Dámy a páni, to, čo je podstatné na dôchodkovej reforme, je odborný pohľad. Ja si vcelku vysoko cením pohľad pani poslankyne Radičovej, ktorá sa snažila v zmierlivom tóne pomenovať alebo načrtnúť problémy, ktoré sú spojené s dôchodkovom reformou. Základná téza, ktorá tu odznela, myslím si, že je najsprávnejšia pre vystihnutie problematiky, že dôchodková reforma je systém o veľa premenných, s veľa neznámymi a s takmer žiadnou známou konštantou. Z tohto pohľadu sa musíme pozerať na celú dôchodkovú reformu. Ja len veľmi v krátkosti ukážem tým, ktorí ste tu v sále, obrázok, ktorý hovorí o deficite dôchodkového systému v percentách hrubého domáceho produktu a ktorý popisuje jednoznačne jednotlivé vplyvy jednotlivých opatrení na dlh v dôchodkovom systéme. Ak by sa nereformovalo, je to tá spodná krivka, a ak sa zavedie reforma a najvýraznejší vplyv na tú reformu má zvýšenie veku odchodu do dôchodku z pôvodného na 62 rokov, ten systém priebežného financovania sa dostane v určitej oblasti do plusových čísiel. Ak zavedieme k tomu druhý pilier, celá krivka sa posunie dole a opätovne sa nachádzame v červených číslach, to znamená, systém opätovne vytvára dlh. Veľmi veľa sa tu hovorilo o tom, či systém dôchodkového zabezpečenia priebežný má šancu na život alebo nemá šancu na život. No iste tá téza, ktorá tu zaznievala, a ja s ňou plne súhlasím, že z hľadiska stability systému, z hľadiska rozdelenia rizika je lepšie, ak sú dva piliere, to znamená kapitalizačný aj priebežný, tak tento systém v každom prípade ja osobne podporovať budem, ale druhá vec je, ako sú nastavené parametre. Ak by sme sa pozreli opätovne na ten obrázok, ktorý som ukazoval, tak len holým zvýšením veku odchodu do dôchodku sa systém priebežného financovania dostal do plusových čísiel zhruba do roku 2024, neviem to presne odčítať z toho grafu. A ak by sme hľadali odpoveď na otázku, či bolo potrebné zavádzať aj kapitalizačný pilier v pomere 9 ku 9, lebo hovoríme predovšetkým o pomere 9 ku 9, tak dovolím si o tom pochybovať, lebo myslím si, že ten systém nebol jednoznačne dobre navrhnutý a nebol vybilancovaný. Ja si dovolím tieto svoje tvrdenia podoprieť autorom týchto výpočtov, a tým autorom bol docent Melicherčík z Fakulty matematiky a informatiky z Univerzity Komenského v Bratislave, ktorý vytváral výpočtový model na popísanie javov v dôchodkovom systéme a z jeho odborných publikácií, na ktoré sa v predchádzajúcich rozpravách odvolávali aj kolegovia z opozície, sa uvádza. Z hľadiska  fiškálneho deficitu je dvojpilierový systém z dlhodobého hľadiska výhodnejší ako jednopilierový. Zohľadniac riziko výnosnosti aktív sme ukázali, že dôchodky v dvojpilierovom systéme budú pravdepodobne vyššie ako v jednopilierovom. Ja by som tu dal ťažisko pravdepodobne, lebo ten vývoj je, samozrejme, závislý od vývoja finančného trhu a môže a nemusí byť. Toto svoje tvrdenie, ktoré možno sa nie každému páči, podopriem skúsenosťami z čilskej reformy. A ja som to tu už z tohto miesta niekoľkokrát spomínal. Čilská reforma priniesla po prvých dvadsiatich rokoch reálne zhodnotenie vložených finančných prostriedkov zhruba na úrovni 1 % a zhruba pätnásť rokov po začiatku reformy došlo k turbulenciám na finančnom trhu a reálna hodnota v určitom období poklesla o viac ako mínus 10 %. To znamená, ak niekto by odchádzal v tom období do dôchodku, tak jednoducho tie peniaze, ktoré vytiahne zo sporenia a za ktoré si bude nakupovať anuitu, budú  alebo  boli  znehodnotené  o viac ako 10 %, to znamená, nedosiahli ani úroveň inflácie. Skôr treba povedať, že ten sporiteľ mal menej, ako tam vložil v reálnych číslach. Druhé tvrdenie, ktoré odopiera to, že ten jednopilierový systém nie je až taký problémový a že by ho bolo treba úplne zavrhnúť, je, a konštatuje takisto pán docent Melicherčík, že môže sa stať aj opak, že jednopilierový systém bude poskytovať vyššie dôchodky ako dvojpilierový. Otázka znie kedy? A ja si osobne myslím, že to obdobie po dobu najbližších desiatich až pätnástich rokov je zhruba obdobie, kedy sa to môže stať, nakoľko priemerné platy v Slovenskej republike sú omnoho nižšie ako priemerné platy v Európskej únii. Tým, že bude musieť zákonite dochádzať k vyrovnávaniu, bude môcť nastať situácia aj taká, že dôchodok z prvého piliera bude vyšší ako dôchodok z oboch pilierov súčasne. To, čo je však podstatnejšie, a myslím si, že to bola hlavná motivácia, prečo sa zavádzal dôchodkový systém v tom tvare, ako je zavedený dneska, sú tam podľa mňa dva dôležité ukazovatele. Prvý ukazovateľ je, aby celkové náklady na dôchodkovú reformu boli čo najmenšie. Ak by som sa pozrel opätovne na ten graf, ktorý som tu už ukazoval, náklady na reformu sú všetky, je plocha, ktorá je ohraničená krivkou a iksovou osou, to znamená, tá plocha zodpovedá celkovým nákladom vynaloženým na reformu. Teraz je otázka, kde postavíme tú hranicu, či budeme za hranicu brať rok 2050, alebo 2080, alebo niekde ďalej. Ak to postavíme takto, tak znovu si dovolím požičať tvrdenie pána docenta Melicherčíka, ktorý hovorí: „Pozitívny vplyv zavedenia sporivého piliera sa prejaví až neskôr. Po roku 2044 je už deficit dvojpilierového systému nižší ako deficit jednopilierového systému.“ A tu sa mi nedá neopýtať, ak hovoríme o roku 2044. Ak sa reforma zavádzala v roku 2004. Celkový rozdiel je 40 rokov. Vieme my popísať ekonomické javy, vieme my popísať vývoj spoločnosti, vieme my popísať demografický vývoj dostatočne spoľahlivo na to, aby sme tento model jednoznačne vyhodnotili ako model, ktorý je najlepší z dlhodobého hľadiska? Ja osobne si myslím, že tých neznámych premenných je tu tak veľa, že ak chceme mať triezvy pohľad na veci, tak sa musíme zamyslieť nad tým, či nie je náhodou potrebné meniť parametre systému. Ak dovolíte, ja by som sa v krátkosti pozastavil ešte pri petícii. Bolo tu niekoľkokrát povedané, že vládna koalícia si nectí petičné právo, že vládna koalícia mala predradiť petíciu pred prerokovaním zákona a podobne. Tvrdenia, na ktoré môže mať každý určite svoj názor, ale ja by som sa oprel vo svojom vystúpení o otázky, ktoré boli vznesené v petícii, alebo ciele, ktoré mala petícia dosiahnuť. Ľudia sa podpisovali pod nasledujúce tvrdenia. Je potrebné zabezpečiť ústavným zákonom, aby nemohli byť prijaté zmeny, ktoré zhoršujú postavenie dôchodcov. Nepresadzovať zmeny v podmienkach dôchodkového sporenia, ktoré by boli v neprospech sporiteľov. To sú prvé dva body z tej petície. Ja sa pýtam. Nie sú náhodou tieto dva body v opozícii voči sebe? Ak budeme hovoriť o zabezpečení postavenia dôchodcov, ak budeme hovoriť o deficite celého dôchodkového systému, už som pomenoval mieru neurčitosti, ktorá je pri tých výpočtoch. Druhú vec, na ktorú si dovolím upozorniť, je miera náhrady. Miera náhrady bola spomínaná, myslím si, aj pánom poslancom Miklošom pri rokovaní o zákone o štátnom rozpočte. Je pravdou, že  miera náhrady dnes niekde osciluje okolo 42, 43 % z priemernej mzdy. Čiže cieľom dôchodcov, ktorí prichádzajú z priebežného piliera, a tí dôchodcovia budú prichádzať ešte desať až pätnásť rokov, jednoznačne budú požadovať, aby miera náhrady zostala zachovaná, alebo aby sa zvyšovala, lebo toto bol jeden z cieľov dôchodkovej reformy. Na druhej strane je tu bod 2, ktorý hovorí, že opatrenia, ktoré sa vytvoria, nemôžu byť v neprospech sporiteľov. Čo je záujmom sporiteľov? Záujmom sporiteľov je, aby sporivá zložka, ktorú máme dneska vo výške 9 %, bola čím vyššia, aby mali nasporené čím vyššie finančné prostriedky. Takže na jednej strane máme požiadavky priebežného systému a terajších dôchodcov, ktorí hovoria, že potrebujú mať vyššie dôchodky a vyššiu mieru náhrady, na druhej strane máme záujmy sporiteľov, ktorí hovoria, že potrebujú mať vyššie nasporené finančné prostriedky. Môj osobný názor, ak sa na to dobre pozerám, tak je, že tieto dva body si navzájom odporujú a v podstate si myslím, že v tomto duchu je táto petícia čiastočne zmätočná. Tretí bod. Zachovať minimálne a neznižovať ani dočasne v súčasnosti platnú výšku odvodov na dôchodkové poistenie. A tu by som sa opätovne chcel spýtať. Akú výšku odvodov na dôchodkové poistenie? Máme pomer delenia 9 ku 9. Okrem toho máme rezervný fond vo výške 4,75 %, ktorý dnes zostáva v prospech Sociálnej poisťovne a aj z tohto rezervného fondu sa sanujú výpadky v prvom pilieri. Otázka, ktorá tu logicky zaznieva, je určený rezervný fond na to, aby sa priebežne sanovali výpadky z prvého piliera alebo bolo zámerom tvorcov dôchodkovej reformy pri zavádzaní rezervného fondu, aby sa vytvorili aj zásoby do budúcnosti, aby v prípade nejakých nepredvídateľných problémov, ktoré môžu nastať aj v druhom pilieri, za ktoré ručí štát, aby boli k dispozícii prostriedky na vykrytie týchto strát. Ďalšia otázka, ktorá tu je. Aké odvody ideme zachovať? Okrem týchto odvodov sú tu skryté odvody, z ktorých sa sanuje dôchodkový systém a tie skryté odvody predstavujú zhruba výšku 4,3 % z vybratých miezd alebo z odvodov miezd. Takže, ak zrátam tieto dve veci, tak dohromady každý dôchodkový poistenec okrem 9 a  9 dáva 4,75, ktorí idú do dôchodkového systému, z ktorého sa sanujú terajšie výpadky a ešte sa tam dáva z jeho daňových výnosov 4,3 %, čo zhruba predstavuje ďalších 9 %. Ja osobne si myslím, že snahou tvorcov dôchodkového systému bolo, aby sa oddelilo dôchodkové poistenie od štátneho rozpočtu, to znamená, ten systém by mal byť jednoznačne nezávislý a potom nerozumiem, o čo alebo na čo sa odvolávajú signatári tejto petície. Nepresadzovať zvyšovanie odvodov na dôchodkové poistenie ani u pracujúcich dôchodcov. No ale úplne jednoznačne si povedzme, že východisko z danej situácie je v podstate len dotáciou zo štátneho rozpočtu, ktoré znamenajú ďalšie zvyšovanie alebo skryté odvody, alebo potom máme zvyšovanie od veku odchodu do dôchodku, čo v tejto chvíli podľa mňa politicky ani inak neprichádza do úvahy, ak sa niektorá vládna garnitúra bude chcieť zaoberať touto otázkou, tak jedine po roku 2020, 2025, a myslím si, že k tej dobe príde, to znamená, potom je len ďalšia alternatíva, ak nebude dostatok finančných zdrojov v systéme, tak môže klesať miera náhrady. To si myslím, že znova nie je cesta, lebo nie je to záujmom žiadnej vládnej garnitúry a je to na úkor ľudí, ktorí poberajú dôchodok. Ďalšiu otázku, ktorú si dovolím veľmi v krátkosti otvoriť, je zachovať právo na prácu občanom poberajúcim dôchodok. No, priatelia, nikto nechce siahať na práva ľudí, aby mohli pracovať popri dôchodku, ale tá otázka stojí trošku inak. Bol zavedený predčasný odchod do dôchodku, ktorý bol, nazvem to, nezmyselne viazaný na výšku poberaného dôchodku a nebol viazaný na sociálnu udalosť, ktorou mala byť podľa môjho názoru strata zamestnania krátko pred odchodom do dôchodku alebo nejaká iná sociálna udalosť, ktorú bolo treba riešiť. Takže ani z tohto pohľadu si myslím, že trebárs bod 6 petície nie je odôvodnený, a preto aj ten postoj k petícii z našej strany je taký veľmi, veľmi váhavý. Poslednú vec, aby som zbytočne nepredlžoval dobu diskusie, by som sa spýtal kolegov z opozície a považujem to za vážny problém. Kto má niesť transformačné náklady dôchodkovej reformy? Toto je podľa mňa závažný politický problém, ku ktorému by sme sa mali kvalifikovane vyjadriť. Z tohto, čo mi vychádza z podania opozície, je, že súčasní pracujúci by mali niesť náklady dôchodkovej reformy. Nevytvorila sa dostatočná rezerva pri privatizácii národného majetku tak, aby náklady dôchodkovej reformy boli pokryté, to znamená, znovu je to hodené na plecia tých ľudí, ktorí ešte dneska pracujú. A otázka znie: Je to spravodlivé a je to poctivé? Títo ľudia pracovali od roku 1989 s vidinou toho, že za desať, pätnásť rokov tu dobehneme Európsku úniu. Zďaleka sme ju nedobehli a ďalších desať alebo pätnásť rokov ju ani nedobehneme. Títo ľudia nereptali pri ekonomických opatreniach Dzurindovej vlády a jednoducho si uvedomovali, že je potrebné vykonať niektoré zmeny, kde je potrebné vykonať niektoré reformy a niesli trpezlivo na svojich bedrách náklady týchto reforiem. A títo ľudia dneska, keď majú ísť do dôchodku, opätovne na ich plecia presúvame transformačné náklady dôchodkovej reformy. Toto považujem za neférové a jednoducho si myslím, že o týchto otázkach treba veľmi otvorene debatovať a ich otvorene pomenovať. Posledná vec, ktorej sa chcem dotknúť, je otázka dedenia. Otázka dedenia vôbec nie je taká jednoduchá, ako tu zaznieva, že ľudia vedeli, čo podpisujú a prečo vstupujú do druhého piliera. Ľudia predovšetkým vstupovali do druhého piliera z dôvodu, že budú dediť nasporené finančné prostriedky. Pravda však je taká, že v prípade, ak si kúpia za nasporené finančné prostriedky anuitu a zoberú prvý dôchodok, tak žiadne finančné prostriedky sa nebudú dediť s výnimkou toho, ak by anuita bola nižšia ako nasporené finančné prostriedky. V tom prípade by ten rozdiel boli peniaze, ktoré dostanú do svojho vrecka, ktoré podliehajú dedeniu. Toto považujem za vážny problém, ktorý ľuďom nebol dostatočne vysvetlený a ktorý im treba jednoznačne a stále opakovať a vysvetľovať, aby neboli potom pri odchode do dôchodku prekvapení. Ďalší problém, ktorý je s tým spojený, je otázka, komu tieto finančné prostriedky, ktoré po zobratí prvého dôchodku a v prípade úmrtia poberateľa dôchodku zostanú. No, zostanú jednoznačne tej spoločnosti, ktorá im ten dôchodok bude vyplácať, to znamená nejaká životná poisťovňa, čo z hľadiska filozofie celého toho systému znovu ja osobne považujem za minimálne zvláštnu konštrukciu, nad ktorou je potrebné sa zamyslieť. Kolegyne, kolegovia, nechcel som viesť svoje vystúpenie konfrontačne a verím, že ani také nebolo. Je predvianočný čas, ale myslím si, že otázky dôchodkovej reformy sú otázky veľmi vážne. Sú to otázky predovšetkým odborné. Ja chápem, že opozícia si vytvára z tejto témy svoju politickú agendu, nakoľko opozícia zavádzala dôchodkovú reformu, ale buďte, prosím vás, korektní a pozrite sa triezvymi očami na problémy, ktoré sú v dôchodkovom systéme a hľadajme spoločné východisko. Nemôže byť východiskom jednoznačné alebo presadzovanie niektorých názorov zo strany súčasnej vládnej koalície, tak ako považujem za škodlivé presadzovanie niektorých názorov zo strany bývalej vládnej koalície pri dôchodkovej reforme, lebo nástupom ďalšej vládnej koalície dochádza k zmenám a narušuje to stabilitu systému. Buďme, prosím vás, korektní k obyvateľom Slovenska, a ak hovoríme, a myslím si, že to myslíme väčšinou úprimne, že máme úprimný záujem na tom, aby mohli v pokoji dožiť svoju starobu za dôstojných podmienok, správajme sa tak a hľadajme odborné východiská a nielen politikum v tejto téme. Ďakujem pekne.