Grausová, Natália, poslankyňa NR SR (2019-09-25):
Ďakujem za slovo. Vážení prítomní, ja verím, že tí, ktorí sme tu v sále až na nejakého jedného-dvoch liberálov, že budeme tí, ktorí si hovoríme, že sme kresťania, že budeme hlasovať za všetky štyri zákony alebo aspoň jeden z nich. Ale ja by som sa chcela znova, už som to tu raz povedala, keď sme predkladali zákon prvý raz. Chcem vám, pre tých, ktorí pochybujú, a hlavne pre koaličných poslancov koalície, ktorí tu nie sú, prečítať naozaj jednu vec. Hovoriť o prof..., pretože nás tu obviňujú z kresťanstva, tak ja by som chcela povedať o profesorovi Bernardovi Nathansonovi, narodenom v New Yorku 1926, zomrel v 2011, ktorý bol americký gynekológ židovského pôvodu, čiže nebol to kresťan. A dokonca vyrastal v židovskej rodine, ale vychovával ho otec, ktorý bol ateista. Čiže tento Bernard Nathanson nielenže, on bol židovský ateista vlastne. Významne sa podieľal na presadzovaní potratových zákonov, propotratových. Bol úžasný aktivista, veľmi aktívny. Sám viedol najväčšiu potratovú kliniku v New Yorku. Bol zodpovedný za 75-tisíc potratov ako vedúci nemocnice a sám vykonal minimálne 5-tisíc potratov, medzi nimi aj potrat svojho vlastného syna, svojho vlastného dieťaťa. V roku 1984 bol autorom dokumentárneho filmu Nemý výkrik, v ktorom je pomocou ultrazvuku zobrazené vykonanie potratu 12-týždňového plodu. Posledný potrat vykonal začiatkom roku 1979. Vo svojej autobiografii napísal, že práve vývoj ultrazvukovej technológie, ktorý mu umožnil vidieť obrazy nenarodených detí, spôsobil zmenu jeho srdca a stal sa zanieteným aktivistom za život a tvrdil, že potrat je najohavnejší holokaust. Hovorím to práve pre tých, ktorí sa odvolávajú na to, že potrat, že embryo nie je človekom. Citujem zo slov Bernarda Nathansona: „Keď sa späť obhliadnem na 25 rokov, ktoré ma delia od toho odpudzujúceho fanatického diania odohrávajúceho sa na telách ťarchavých žien a na ich zabíjaných bábätkách, zmocňuje sa ma zdesenie, ako nekriticky sme k svojej veci pristupovali, aké veľké morálne a duchovné vákuum bolo v jadre tejto obludnej činnosti, a z toho, ako nespochybniteľne istí sme si boli vysokým stupňom morálnej oprávnenosti nášho počínania. Im takisto išlo o ochranu žien a ono to bolo všetko tak odporné. Prečo sme nedokázali vytvoriť spojenie medzi etikou a morálkou, medzi krikľavou zadubenosťou a hroznou nemorálnosťou konania ako takého? Prečo sme my neprišli na to, že čo je ohavné, je aj hanebné. Bol to práve ultrazvuk, ktorý po prvý raz umožnil pohľad do vnútra maternice.“ To pre tých, ktorí sa, ktorí hovoria, nestarajte sa do našich materníc. „Po prvý raz som začal premýšľať o tom, čo sme to po celý čas na klinike vlastne robili. V roku 1974, to znamená, teraz je to vyše pred 40-timi rokmi, som napísal článok, v ktorom som hovoril o mojich zväčšujúcich sa pochybnostiach a úzkostiach ohľadne toho, čo som tak dlho robil. Odvážne a otvorene som tvrdil, že som“ šesťsto..., „60-tisíc raz spôsobil smrť a že plod je život. Nemám nijaké vážne pochybnosti o tom, že od začiatku tehotenstva existuje v tele matky ľudský život. Život je pre nás všetkých plynulé spektrum, ktoré má svoj začiatok v tele matky a končí sa smrťou, a časti toho spektra sa označujú výrazmi ako plod, kojenec, dieťa, adolescent a dospelý. Musíme si konečne odvážne priznať, že sa tu pri potrate ničí ľudský život na zvláštnom stupni vývoja, a keďže väčšina tehotenstiev prebieha úspešne, musíme sa na potrat pozerať ako na prerušenie procesu, ktorého výsledkom by v opačnom prípade bol nový občan sveta. Popieranie tejto skutočnosti je najpríkrejšou formou morálneho uhýbania. Keby som ten článok písal po 20 rokoch, to znamená okolo roku ’94-’97, na základe nových informácií o genetike a reprodukčnej technológii, oplodnenie v skúmavke a tak ďalej, tvrdil by som, že ľudský život začína dokonca ešte skôr, už v komplexnom procese oplodnenia na ozajstnom to zázraku chémie, fyziológie a molekulárnej biológie vo vnútri vajcovodu. Keď príde oplodnené vajíčko, ktoré sa pomaly začína deliť a organizovať, keď príde do maternice, život už pulzuje celé tri dni. Mladosť, dospelosť, staroba, to všetko sú úseky postupujúceho spektra života. Keď som začal študovať fetálnu medicínu, svitlo mi konečne, že 9 mesiacov pred narodením je len ďalším úsekom tohto spektra. Znie to takmer ironicky, ale tých 9 mesiacov môže byť najdôležitejších z celého nášho života. Vtedy sa začínajú formovať naše orgány, mozog a my prežívame prvé zmyslové skúsenosti. V matkinom tele možno rozlišovať rozličné dub..., ako dieťa reaguje na hudbu, dieťa vycíti,“... (Ruch v sále, zaznievanie gongu a prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)