V. Veteška, podpredseda NR SR: (2004-06-17):
B. Brestenská, poslankyňa: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, prečítala som si, keď som včera dostala na stôl, až neskoro večer a dnes ráno túto dopadovú štúdiu, materiál, ktorý každý má, a myslím si, že mnohé veci, ktoré sa diskutujú, sú definované aj v tejto dopadovej správe, takže treba si, myslím, prečítať tieto veci podrobnejšie a mnohé tie emócie, ktoré tu vládnu, by trošku opadli. Ja by som chcela práve prejsť na to ratio, lebo viem a rozumiem určitému strachu a obavám ako študentov, tak rodičov pri zavádzaní spoplatnenia vysokoškolského štúdia. Myslím si, my ako strana sme jednoznačne deklarovali od začiatku, že sme za spoplatnenie vysokoškolského štúdia. Dnes túto otázku vidíme tak, že už nemusíme hovoriť alebo sa nemusíme presviedčať o tom, že tie zdroje, ktoré má štát, nie sú dostatočné na to, aby sme v školstve mohli urobiť kvalitnú reformu. Čo sa týka poplatku za štúdium, tam už, myslím, mnohí rektori a dekani aj študenti pochopili, že tam by sme sa až tak sporiť nemali. Je nastavená suma od 0 po tých 21-tisíc alebo 22-tisíc. To znamená, ak zoberieme reálne, trh ukáže, ja si myslím, univerzity si nastavia veľmi rozumne, máme tu medzi sebou kolegov, s ktorými o tom diskutujeme, tú výšku poplatku a vychádza to o 300 korún mesačne, poviem 2 000 korún, 2 200 korún mesačne, teda podľa lukratívnosti, alebo sa ako budú tie jednotlivé záujmy prejavovať. V tomto v diskusii nevidím už dnes problém. Školné ako také je prijateľné a študenti aj učitelia o tom hovoria ako o nástroji, ktorým budeme môcť skvalitniť výučbu na vysokej škole. Zazneli tu otázky, že študenti, kolegyňa, moji mladí kolegovia hovorili o tom včera, ja som si tu dala poznámku, ako študenti môžu vplývať na učiteľov a pod., že akým spôsobom si budú môcť vyžadovať tú kvalitu. Ja 24 rokov učím na Univerzite Komenského a môžem vám povedať, že posledných desať rokov, alebo dvanásť, moji študenti ma veľmi zmenili. A zmenili ma k lepšiemu. Lebo si začali vyžadovať mnohé veci, ktoré sa nám učiteľom predtým zdali, však takto to tu bolo ix rokov, tak ďalších ix rokov takto to môže aj byť. A naraz prišli študenti a povedali, prečo to takto máme a prečo to nemôžeme zmeniť? A vlastnou skúsenosťou a tak, ako hovorila moja kolegynka, ako hovorili aj ostatní, môžem povedať, že ak sa jasne nastavia – a o tom som hlboko presvedčená, o tom ešte s pánom ministrom bude dôležité, myslím si, aj z na ministerstve rokovať – kritériá kvality pre učiteľa a kritériá kvality pre študenta, tak potom viem, za čo tie peniaze dávam a za čo chcem mať kvalitné štúdium. To v tejto dopadovej štúdii nemám, tu sú len finančné východiská. Ale, myslím, v Čechách je tento model, na Karlovej univerzite funguje tento model, kde sú jednoznačne definované kritériá kvality. A vtedy ani študenti nemôžu veľmi lavírovať, ani tí učitelia si nemôžu veľmi povedať, že takto budem ďalší 20 rokov robiť. Preto si myslím, že nemám obavy z toho, keby boli peniaze, príde to tak za školné, prídu na vysoké školy a budú kritériá kvality na oboch stranách, ten efekt kvality sa dostaví v priebehu pár rokov. Bude to vynútené. To v dobrom slova zmysle. Takže to je otázka diskusie, ako tie kritériá kvality postaviť k tomuto financovaniu. Preto si myslím, a podčiarknem to, nebráňme sa kvalite. Mám pocit z tej diskusie aj v novinách, hlavne v médiách, a hlavne aj to, čo sa deje, tak emociálne tu stavia, že akoby sme sa báli pustiť tú kvalitu na vysoké školy. Myslím si, že už je naozaj čas, aby sme začali. A nesúhlasím s tým, že najprv dajme peniaze a potom urobme prestavbu kvality. Ja si myslím, že obidva piliere musia ísť naraz. Lebo ak vy dáte nároky na učiteľa a nároky na žiaka, tak musí mať aj tú inú motiváciu, aj finančnú, aj s tým, že vidí kvalitu toho výstupného študenta atď. Som o tom presvedčená, moja skúsenosť mi hovorí aj v rámci projektu Infovek, ktorý robíme, ak sú jasne dané pravidlá hry, ak sa dajú financie, ak tie všetky piliere idú spoločne, vtedy sa dostaví efekt. Nie o tom, že skvalitníme školy z vody, nedáme tam peniaze a potom budeme hovoriť o tom, že bude školné. To nejde. Musí to ísť, obidva prúdy naraz. S čím máme trošku problém a myslím, že treba o tom diskutovať, tá druhá časť je sociálne štipendiá. Myslím si, že v sociálnych štipendiách sa tu hodne pohlo v rámci diskusií so študentmi, radou škôl veľmi pozitívnym smerom. Problém je, čo asi robiť, čiže nie školné, ale robiť tie náklady na pobyt počas školy na vysokej škole. Myslím, že tu treba hľadať ešte kritériá, ako tej skupine študentov, ktorým ja rozumiem, aj na našej fakulte sú, ktorá je niečo nad tým priemerom životného minima a má obavy, že už nemá nárok na sociálne štipendium, akým spôsobom bude môcť mať vykryté tie náklady. Tam vidím veľký nástroj práve vysokých škôl v tom balíku, ktorý bude mať viazaný jednak finančne na podporu múdrych, šikovných študentov, ktorí sú aktívni vo vede, vzdelávaní atď., kde môžu motivovať práve rektori a dekani týchto študentov. Ale vidím tu aj možnosť ešte v druhom čítaní, čiže ja podporujem naozaj financovanie vysokých škôl alebo platenie vysokého školstva, to v druhom čítaní hľadajme ešte kompromis, ako tie životné náklady urobiť tak, aby tie obavy študentov, ktoré sú práve nad tým minimom, sa dali vyriešiť. To vidím ako jeden problém, o ktorom ešte môžeme diskutovať v druhom čítaní. Zrovnoprávniť financovanie súkromných a vysokých škôl. Prečítala som si túto kapitolu veľmi seriózne a mám s tým určité problémy. Musím povedať, že by som bola za financovanie otvoreného trhu súkromným školám, keby sme boli urobili diverzifikáciu verejného školstva. Nevidím problém v tom, keď dáme financie, začali sme reformu. Pán minister školstva aj pán podpredseda vlády hovorili o tom, treba dať do školstva peniaze a prijali sme aj uznesenia, aby sa naozaj zvyšovala a držala sa tá hladina, pre Európsku úniu dosiahnuť postupne úroveň, ale treba diverzifikovať tri stupne na verejných školách. Na verejných vysokých školách toto nenastalo. Nemyslím si, že by verejné školy nedali tiež, neposkytli lepšie možnosti terciárneho vzdelávania, vyšší stupeň alebo percento študentov, ktorí dosiahnu terciárne vzdelávanie, toto však musí byť na verejných vysokých školách urobené. Ak toto bude urobené, nemám problém s tým, že verejné vysoké školy potom budú v konkurencii so súkromnými vysokými školami. Ale nie, že im pustíme súkromné vysoké školy, ktoré dostali rovnaké financie ako verejné školy, a ony budú určovať kvalitu. A verejné vysoké školy, ktoré, myslím si, máme naozaj rôznej úrovne a mali by poskytovať rôzne stupne vzdelávania, bakalárske, magisterské, PhD. a nie všetky všetky stupne, tak až po tejto reforme môžeme hovoriť o financovaní aj súkromného školstva. Veľmi vítam a chcem skutočne podčiarknuť dobrý aspekt zrušenia platového stupňa učiteľov na vysokých školách. To, myslím si, je vysoko motivačný faktor, ktorý udrží šikovných mladých vedeckých pracovníkov, ktorí nám, aj v tejto dopadovej správe sa hovorí o tom, ako odchádzajú nielen študenti, ale aj mladí vedeckí pracovníci, takže veľmi vítam tento krok. To je prvý vážny krok, ktorý vnímam, na to, aby mladí vedeckí pracovníci pochopili, že patria medzi lepšiu špičku, nie pod platový priemer, a že to bude motivačný aspekt, ktorým ešte aj fakulta môže potom osobným ohodnotením zvýrazniť cenu toho mladého vedeckého pracovníka a zachovať si ho, jeho pozície pre rozvoj vedy v danom odbore na vysokej škole. Čiže podporujeme tento zákon spoplatnenia s týmito výhradami, myslím si, je otvorená možnosť parkety ešte do druhého čítania, aby sme vedeli niektoré veci zlepšiť. Ďakujem veľmi pekne.