Jahnátek, Ľubomír, poslanec NR SR (2010-08-04):
Ďakujem pekne, pán predsedajúci, za slovo. Vážená neprítomná pani predsedníčka vlády Slovenskej republiky, vážení členovia vlády Slovenskej republiky, vážené panie poslankyne, páni poslanci, otvorene sa priznám, že som veľmi čakal na programové vyhlásenie novonastupujúcej vlády a osobne som bol veľmi zvedavý, čo zásadné novonastupujúca vláda navrhne, aby naplnila politické programy súčasnej vládnej koalície, ktoré boli prezentované vo volebnej kampani. Takisto som bol veľmi zvedavý, aké riešenia vláda navrhne v tých oblastiach, ktoré boli zásadne kritizované vtedajšou politickou opozíciou, súčasnou koalíciou, v predchádzajúcom volebnom období. Zosúladiť tak široký rozptyl politických záujmov, aké boli vo volebnej kampani prezentované politickými stranami SDKÚ – DS, KDH, SaS, Most – Híd, je skutočne náročná úloha. Predložený vládny návrh však ukazuje to, čo som predpokladal, t. j. že politické volebné programy boli len marketingovým ťahom s cieľom definovať nové prvky spoločenského života, ktoré mali upútať nerozhodných voličov. Sľuby ako legalizácia marihuany, registrované partnerstvá, odvodový bonus či vatikánska zmluva, resp. zásadná daňová a odvodová reforma zostali len sľubmi. Predložené programové vyhlásenie vlády sa dá teda jednoznačne nazvať generálnym podrazom na vlastných voličoch. Z porovnania volebných programov strán súčasnej vládnej koalície s predloženým programovým vyhlásením vlády vyplýva, že volebné sľuby boli jednoducho odignorované. Podraz na voličoch je predovšetkým v tom, že súčasné vládne strany chceli vo volebnej kampani upútať pozornosť voličov širokým sociálnym populizmom a širokým záberom, a tým konkurovať reálnej sociálnej politike vtedajšej vládnej koalície. Podraz na voličoch je vidieť aj v tom, že súčasné vládne strany nielen odignorovali svoje vlastné volebné programy, ale aj v tom, že nikdy nechceli ani reálne napĺňať to, čo mali vo svojich volebných programoch, ani to nemohli urobiť. Jednoducho to nejde, pretože je to v príkrom rozpore s hodnotami, ktoré pravicové strany predstavujú. Keď do volieb tieto strany podrážali svojich vlastných voličov, dnes sa dá konštatovať, že klamú a podrážajú všetkých občanov Slovenskej republiky, pretože programové vyhlásenie vlády sa týka občanov celého Slovenska a kvetnaté reči, frázy a rôzne nedokonalé pokusy o sociálny obsah nemôžu zakryť, čo v tomto dokumente reálne je. Nechcem sa konkrétne vyjadrovať ku každej kapitole, lebo to hodnotenie by bolo veľmi podobné a je to identické pre celý materiál, frázovitosť, populizmus, nekonkrétnosť, absencia originálnych riešení a ignorácia volebných sľubov. Musím priznať, že v materiáli sa nachádzajú aj dobré riešenia, ale jedným dychom musím dodať, že sú to riešenia, ktoré sú prevzaté z rôznych strategických a koncepčných materiálov vlády Roberta Fica a ktoré sú skutočne tak kvalitné, že si chtiac-nechtiac museli osvojiť aj členovia súčasnej vládnej koalície. Dovoľte mi, aby som sa teda v ďalšej časti svojho vystúpenia viac sústredil na oblasť hospodárskej politiky, vzhľadom na to, že som predchádzajúce štyri roky v tejto oblasti aktívne pôsobil. Oblasť hospodárskej politiky začnem kapitolou Podnikateľské prostredie, malé a stredné podniky. Táto kapitola začína demagogickým tvrdením, že za uplynulé štyri roky došlo k podstatnému zhoršeniu podnikateľského prostredia na Slovensku. A toto tvrdenie sa opiera o štatistiky Svetovej banky a Svetového ekonomického fóra. Nikde sa však neuverejňujú hodnotenia ratingových agentúr, ktoré, naopak, za posledné štyri roky prideľovali neustále vyšší rating Slovensku ako krajine najrýchlejšie sa rozvíjajúcej v regióne strednej Európy. Konštatovanie Svetovej banky a Svetového ekonomického fóra je negatívne preto, lebo podklady do týchto štatistík zabezpečovala Podnikateľská aliancia Slovenska, ktorú ja osobne pokladám za politickú alianciu Slovenska a ktorá bola založená politickou stranou SDKÚ a doteraz predstavuje pioniersku organizáciu tejto politickej strany. Preto niet sa čo čudovať, že Svetová banka posunula Slovensko o tri miesta nižšie v rebríčku ekonomickej prosperity, nakoľko nebolo záujmom SDKÚ, aby vláda Roberta Fica a podnikateľské prostredie v tomto období bolo hodnotené pozitívne. Nestotožňujem sa s takýmto tvrdením a zásadne ho odmietam. Kolegom z SDKÚ odkazujem, že za uplynulé štyri roky úmyselne špinili meno vlastnej krajiny na medzinárodnej úrovni. Programové vyhlásenie vlády uvažuje v oblasti zlepšenia podnikateľského prostredia so znížením administratívneho zaťaženia podnikania. Táto téza je nosným prvkom celej kapitoly 2.2. Chcem upriamiť pozornosť ctených kolegov z vládnej koalície, že Ministerstvo hospodárstva Slovenskej republiky už dva a pol roka rieši túto problematiku a vládny materiál zaoberajúci sa znížením administratívnej záťaže viac ako o 25 % je vypracovaný, je po medzirezortnom pripomienkovom konaní a vláda ho môže bez akýchkoľvek ďalších nákladov odsúhlasiť. Tento materiál podrobne analyzuje 46 najpodstatnejších zákonov, ktoré majú významný vplyv na administratívnu záťaž podnikania. Jasne definuje tie prvky týchto zákonov, ktoré treba zmeniť, resp. odstrániť. A pokiaľ bude tento materiál odsúhlasený, je garantované zníženie administratívnej záťaže pre podnikateľov o viac ako 40 %. Tento príklad som úmyselne uviedol preto, lebo aj ďalšie časti kapitoly Hospodárska politika na jednej strane uvádzajú, že je potrebné vypracovať nové strategické a koncepčné materiály, ale zároveň pri popise, čoho by sa mali nové strategické koncepčné materiály týkať a na akých základoch by mali byť tieto nové koncepcie založené, unisono sa vychádza z existujúcich materiálov predchádzajúcej vlády. To je len potvrdenie skutočnosti, že súčasní členovia vlády neprišli s ničím novým, originálnym, kopírujú niektoré materiály predchádzajúcej vlády a pokladajú to za svoje riešenia. Niekedy sa tomu hovorí aj plagiátorstvo. V ďalšom odseku kapitoly 2.2 vláda víťazoslávne deklaruje, že zruší tie právne normy, ktoré majú snahu nesystémovo regulovať trhové prostredie a ovplyvňovať výsledky dobrovoľných dohôd. A ako príklad uvádza zákon o obchodných reťazcoch, zákon o strategických podnikoch a neskôr v kapitole Energetika sa vyjadruje aj k zákonu o regulácii v sieťových odvetviach. Chcem poprosiť kolegov z vládnej koalície, že pokiaľ sa vyjadrujú k niektorým existujúcim zákonom alebo k nejakému zásadnému existujúcemu koncepčnému materiálu, bolo by veľmi dobré, aby si ho najprv prečítali a potom ho kritizovali. Zákon o strategických podnikoch bol vypracovaný a prijatý predchádzajúcou vládou ako reakcia na špekulatívne praktiky súkromných vlastníkov vo významných spoločnostiach, ktoré zamestnávajú niekoľko sto až tisíc zamestnancov. Z dôvodu podvodníckych praktík hrozil niektorým veľkým podnikom na Slovensku konkurz, resp. až samotná likvidácia. Ako príklad môžem uviesť Novácke chemické závody, či Kappa Štúrovo. Tento zákon má veľmi jednoduchú myšlienku, zabrániť podnikateľovi úmyselnými podvodnými praktikami zapríčiniť kolaps v podniku s cieľom preniesť aktíva na inú spriaznenú osobu a s cieľom obohatiť sa, a to všetko na úkor obchodných partnerov a zamestnancov. Nebyť tohto zákona, dnes už Novácke chemické závody neexistujú a 1 700 zamestnancov by bolo registrovaných na úrade práce. Takisto vďaka tomuto zákonu sú na zahraničných manažérov Kappy Štúrovo podané už dve trestné oznámenia, ktoré rieši Úrad boja proti obzvlášť závažnej trestnej činnosti. Podstatou celého zákona je, že v čase konkurzu môže štát vstúpiť do týchto podnikov. To zásadne narúša možnosť presunu aktív na iné spriaznené osoby. Takýto krok zabezpečí pokračovanie hospodárskej činnosti takto ohrozených subjektov, resp. ich riadení, ale hlavne transparentný proces konkurzu. Tiež chcem dať do pozornosti kolegom z koalície, že tento zákon bol prijatý ako protikrízový a jeho účinnosť končí 31. 12. tohto roku. To znamená, skončí skôr, ako ho vládna koalícia dokáže zrušiť. Takéto opatrenia programového vyhlásenia sú teda neúčinné. A, bohužiaľ, musím konštatovať, že takýchto opatrení je v programovom vyhlásení novonastupujúcej vlády podstatne viac. Čo sa týka zákona o obchodných reťazcoch, autori tejto pasáže zrejme nepochopili základnú podstatu tohto zákona. Zákon o obchodných reťazcoch nerieši problém obchodný reťazec – spotrebiteľ, ale vzťah obchodný reťazec – dodávateľ s dôrazom na slovenských dodávateľov. Tento zákon chráni slovenských výrobcov hlavne potravín s cieľom zachovať si potravinovú sebestačnosť. A chráni ich pred nekalými praktikami obchodných reťazcov, ako je poplatok za registráciu dodávateľa, poplatok za umiestnenie do regálu, poplatok za zvýhodnené umiestnenie v predaji, poplatok za reklamu, ktorú si robí obchodný reťazec, znášanie nákladov na rôzne tzv. akciové výpredaje na úkor dodávateľov, vrátenie nepredaného a znehodnoteného tovaru na náklady dodávateľa a podobne. Úlohou tohto zákona je obmedziť dominantné, opakujem, dominantné postavenie obchodných reťazcov na trhu vzhľadom na to, že Protimonopolný úrad nemá v tejto oblasti kompetencie, skutočne ich nemá. Zrušením tohto zákona sa oslabí postavenie prvovýrobcov a domácich dodávateľov predovšetkým potravín, textilu či obuvi. Dámy a páni, veľmi ma prekvapil ďalší odsek v tejto kapitole, v ktorom sa vláda chystá zrušiť živnostenské úrady. Slovensko si dobre pamätá chaos zo začiatku deväťdesiatych rokov, keď neboli nastavené základné inštitúty riadenie spoločnosti, a následný dopad na podnikateľské prostredie, ako bola insolventnosť podnikov, fiktívne zákazky či tunelovanie vlastných firiem. Mám dojem, že zrušením živnostenských úradov, hlavne viazaných a koncesovaných živností, čo je tam znovu napísané, nastane absolútny chaos bez možnej kontroly takýchto podnikateľských aktivít. Absencia týchto pravidiel umožní podnikať komukoľvek v čomkoľvek s hrozbou vytvorenia neprehľadnej spleti podnikateľov bez príslušnej kvalifikácie a oprávnení. Jednoducho povedané, podľa tohto geniálneho nápadu bude môcť najbližšie operovať pacienta aj inštalatér. Úplne nelogický je záver tohto odseku, v ktorom sú spomínané jednotné kontaktné miesta, ktoré sú vlastne živnostenskými úradmi a ktorých činnosť sa má dokonca podľa toho názoru tej kapitoly rozšíriť. Kladiem teda otázku, o čom je vlastne táto kapitola. Je o zrušení živnostenských úradov alebo o posilnení ich činností? Vážené panie poslankyne, páni poslanci, v úvode svojho vystúpenia som hovoril, že súčasný vládny štvorlístok oklamal svojich voličov a chce naďalej klamať celé Slovensko. Dôkazom toho je tu strana 11, odsek 7, ktorý začína vetou: „Vláda Slovenskej republiky nebude privatizovať strategické podniky.“ Zároveň už o jeden riadok nižšie konštatuje, že: „Odštátni teplárne či zostávajúce zvyšné podiely v podnikoch s vplyvom vlády.“ Pýtam sa, čo znamená odštátniť ich. Nie je to znovu privatizácia? Nie je to znovu oklamanie občanov Slovenskej republiky, že tvrdú privatizáciu, s ktorou má Slovensko z rokov 2002 až 2006 veľmi zlé a nepríjemné skúsenosti, vláda pod vedením premiérky Ivety Radičovej chce znovu zaviesť? Čiže, občania Slovenskej republiky, pripravme sa na to, že táto vláda nás bude permanentne klamať, že svoje individuálne a zároveň protislovenské záujmy bude znovu realizovať, ale navonok ich bude prezentovať kvetnatými rečami a neškodnými výrazmi, ako je odštátnenie. Dámy a páni z vládnej koalície, v rokoch 2002 až 2006 sa vám podaril unikátny kúsok. Rozkradli ste a rozpredali ste všetky strategické podniky na Slovensku, predovšetkým energetiku. Zostali ešte nejaké drobnosti. A vaša chamtivosť vás ženie k tomu, aby ste aj tieto predali. Predajom teplární sa cena tepla pre obyvateľstvo musí nutne zvýšiť, preto, že každý investor bude chcieť svoje náklady vynaložené na privatizáciu po vašom odštátnení čo najrýchlejšie naspäť. Z minulosti sú toho dobrým príkladom Slovenský plynárenský podnik, Slovenské elektrárne, Západoslovenská, Stredoslovenská, Východoslovenská energetika čiže podniky, ktoré si cez navýšené ceny pre slovenský trh zabezpečili návratnosť svojej investície za dobu menšiu ako štyri roky, perfektná investícia. Dámy a páni z koalície, varujem vás. Ak pristúpite k takémuto nehoráznemu kroku, právom vás ľudia môžu nazývať zradcami a klamármi slovenského národa. Pýtam sa všetkých štyroch politických strán zastúpených v súčasnej vládnej koalícii, prečo ste takúto zásadnú tézu, ako je odštátnenie, neuviedli vo svojich volebných programoch. A osobne sa pýtam pani premiérky Radičovej, ktorá verejne v televízii pred voľbami prehlásila, že privatizovať nebude, prečo teda podporuje snahu niektorých svojich ministrov okradnúť slovenských občanov aj o to málo, čo slovenskému štátu ešte patrí. Dámy a páni, súčasťou hospodárskej politiky programového vyhlásenia vlády je aj kapitola Investície a regionálny rozvoj. Pri čítaní tejto kapitoly som nadobudol dojem, že autori tejto kapitoly nemajú základné informácie o príleve zahraničných investícií na Slovensko. Musím upozorniť autorov tejto kapitoly, aby si dôkladne prečítali a naštudovali existujúce materiály ministerstva hospodárstva, ktoré pojednávajú o príleve zahraničných investorov. V tomto materiáli sa jednoznačne uvádza počet investorov, ktorí prišli na Slovensko od roku 2001 až do júna 2006, t. j. za vlády Mikuláša Dzurindu. Bolo ich dokopy 21. Za päť a pol roka tejto vlády Mikuláša Dzurindu vytvorilo sa 14 000 nových pracovných miest. Na druhej strane za tri a pol roka vládnutia Roberta Fica štatistiky uvádzajú, že na Slovensko prišlo 84 investorov a vytvorilo sa viac ako 30 000 pracovných miest. Agentúra Price Waterhouse Coopers začiatkom roku 2010 zverejnila svoje stanovisko, v ktorom pokladá Slovensko za najatraktívnejšiu krajinu pre podnikanie v stredoeurópskom regióne s najvýhodnejšími podmienkami, na rozdiel od tvrdenia pána ministra Mikloša. Z tohto dôvodu nechápem, prečo autori tejto časti vládneho programu navrhujú vrátiť sa v Pravidlách pre poskytovanie investičných stimulov pred rok 2006. Vysvetlenie toho je jednoduché. Znovu chcú vylúčiť domácich podnikateľov z možnosti uchádzať sa o investičné stimuly. V dobrom si myslím, že by sa skôr malo nadviazať na súčasný systém poskytovania investičných stimulov a ďalej ho rozvíjať, lebo všetko sa dá zdokonaľovať. Osobne za najpodstatnejšiu časť hospodárskej politiky pre nasledujúcich 20 rokov pokladám Inovácie. Vládny materiál sa však tejto problematike venuje až 23 riadkami, ktoré nič nehovoria. Neobsahujú ani náznak, žiadny podnet, žiadny impulz, ako chce vláda podporiť inovačný proces v slovenskom podnikateľskom prostredí a ako chce tento začínajúci proces rozvíjať. Doporučujem autorom tejto kapitoly, aby si prečítali materiál, ktorý vypracovala Slovenská akadémia vied na objednávku vlády Slovenskej republiky pod názvom Stratégia rozvoja Slovenska do roku 2020, kde je podrobne popísané, ako je možné na Slovensku proces inovácie naštartovať, rozvíjať, aké mechanizmy zvoliť a akými štrukturálnymi politikami sa dá podporovať. Znovu aj táto kapitola potvrdzuje predchádzajúce konštatovanie, že autori programového vyhlásenia nemajú základné poznatky o existujúcich zásadných materiáloch, strategických materiáloch vlády Slovenskej republiky, a navrhujú objaviť to, čo je už dávno objavené. Najzábavnejšia časť v oblasti hospodárskej politiky programového vyhlásenia vlády pre mňa osobne bola Energetika. Autori tejto kapitoly na jeden a pol strane konštatujú, že je potrebné vypracovať novú energetickú politiku Slovenska a zároveň, čo je podstatné, definujú jej východiská. To, čo prezentujú ako svoje východiská do novej energetickej politiky, už dávno obsahuje existujúca energetická politika a hlavne Stratégia energetickej bezpečnosti Slovenskej republiky do roku 2030, ktorú vláda pod vedením Roberta Fica prijala začiatkom roku 2008. Podotýkam, že tento materiál nepísali úradníci ministerstva, ale 105 najlepších odborníkov v energetike na Slovensku, odborníci zo základného výskumu, aplikovaného výskumu a z praxe a tento materiál bol veľmi pozitívne prijatý odbornou verejnosťou. Mimo týchto zásad sa táto kapitola okrajovo venuje jadrovému zdroju v Jaslovských Bohuniciach. Ako zásadnú podmienku na dostavbu nového jadrového zdroja vláda deklaruje, že: „Podporí tento projekt iba za podmienky súkromnej investície bez ďalšej účasti štátu.“ Priznám sa, nerozumiem tomu, čo vlastne vláda týmto konštatovaním myslí, ale dúfam, že si štát zachová svojich 51 % akcií v tomto spoločnom podniku a tiež že si zachová majoritu v predstavenstve, v dozornej rade, ako aj funkcie predsedov predstavenstva a predsedu dozornej rady v tom joint-venture JESS, a. s., Slovensko. Pokiaľ však vláda myslela len financovanie bez účasti štátu, môžem vás, dámy a páni, upokojiť, financovanie tohto projektu je nastavené tak, že bude vytvorené bankové konzorcium. A pokiaľ by takéto konzorcium nedokázalo zabezpečiť dostatok zdrojov, spolupartner projektu, spoločnosť ČEZ, akciová spoločnosť, Praha, sa v zakladacej zmluve zaväzuje v prípade nedostatku finančných prostriedkov dofinancovať projekt z vlastných zdrojov. A má na to dostatok zdrojov. Keby sme si boli ponechali Slovenské elektrárne, dneska by sme mohli z vlastných zdrojov stavať aj mínové jadrové bloky. Môžem vám zodpovedne prehlásiť, že štát nikdy nemal financovať nový jadrový zdroj v Jaslovských Bohuniciach a ja osobne pokladám projekt JESS za jeden z najlepších projektov Slovenska za posledné desaťročia. Ak by sa však vláda znovu podujala oklamať svojich občanov a chcela by sa vzdať tohto projektu a svoj podiel v spoločnosti JESS by chcela predať, pokladám to za skrytú formu privatizácie strategického podniku a za veľmi zlú formu privatizácie. Ďalej upozorňujem autorov tohto nápadu, že realizáciou dvoch nových jadrových blokov v tejto lokalite môže Slovenská republika získať pod kontrolu približne 40 % celkovej výroby elektrickej energie na Slovensku, čo výrazným spôsobom ovplyvní cenu komodity elektrickej energie. To umožní pre ÚRSO preskúmať výšku predajnej ceny aj v Slovenských elektrárňach, ktoré sú pod kontrolou talianskeho Enelu. Takýmto spôsobom možno znížiť cenu komodity až o niekoľko desiatok eur na megawatthodinu. To by sa malo, samozrejme, prejaviť aj v konečnej cene pre spotrebiteľov. Neuváženou privatizáciou tohto projektu Slovensko stratí na dlhé roky možnosť ovplyvňovať ceny elektrickej energie na svojom teritóriu, naďalej budú slovenskí spotrebitelia odkázaní iba na komoditné ceny Lipskej burzy a Slovensko bude ďalej závislé od vôle a nevôle talianskeho Enelu. Dámy a páni, kapitolu Obchod, služby a zahraničný obchod vzhľadom na nekonkrétnosť nie je potrebné komentovať. V tejto súvislosti ma však zaráža kapitola Ekonomická politika v zahraničí, ktorá je na strane 53, ktorá patrí ministerstvu zahraničných vecí a ktorá hovorí o tom, že obchodno-ekonomickí zástupcovia ministerstva hospodárstva, ktorí sú dislokovaní v 46 krajinách po celom svete, by mali patriť pod ministerstvo zahraničných vecí. Pokladám to za hrubú chybu a osobne by som s takýmto spojením nikdy nesúhlasil. Ministerstvo zahraničných vecí zdôvodňuje túto snahu jednotnou prezentáciou ekonomických záujmov Slovenska v zahraničí a úsporou nákladov na túto činnosť, čo, samozrejme, nie je vcelku pravda, lebo náklady na mzdy, na prenájom a ubytovanie zostávajú rovnaké a o nejakých zásadných úsporách sa tu nedá vôbec hovoriť. Ale treba ďalej aj povedať, že takáto snaha ministerstva zahraničných vecí tu nie je po prvýkrát. Objavuje sa permanentne pri nástupe každej vlády a našťastie doterajší ministri hospodárstva dokázali takejto ambícii ministerstva zahraničných vecí vždy odolať. Ministerstvo zahraničných vecí totiž presunom OBO nedeklaruje aj presun zodpovednosti za vývoj zahraničného obchodu. Zodpovednosť za vývoj zahraničného obchodu zostáva naďalej na ministerstve hospodárstva. Takéto riešenie je absolútne nesystematické. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, záverom môjho vystúpenia chcem konštatovať, že som mal skutočne úprimnú snahu o objektívne posúdenie Programového vyhlásenia vlády Slovenskej republiky. Príklady, ktoré som uviedol, jasne poukazujú na to, že vládna koalícia to s občanmi Slovenskej republiky nemyslí úprimne. Svojich voličov potrebovala len 12. júna tohto roku. Dnes uprednostňuje kapitál pred záujmami občanov a znovu sa snaží zaviesť do politického života prvky, s ktorými má slovenská spoločnosť veľmi zlé skúsenosti z rokov 2000 až 2006, t. j. uprednostnenie svojich politických záujmov, klamanie občanov nepravými pomenovaniami skutočných vecí, privatizáciou strategických podnikov či vytvorením chaosu v podnikateľskom prostredí. A to som sa zameral iba na kapitolu Hospodárstvo. Dámy a páni, uvedené skutočnosti mi neumožňujú, aby som predložený návrh Programového vyhlásenia Slovenskej republiky podporil. Pokiaľ by to rokovací poriadok Slovenskej národnej rady umožnil, doporučil by som autorom stiahnuť tento materiál na prepracovanie a predložiť ho do Národnej rady ešte raz. Ďakujem. (Potlesk.)