M. Hort, podpredseda NR SR: (2009-10-15):
Skôr ako zo svojho pohľadu pomenujem tieto dva zásadné dôvody, dovoľte mi krátku reminiscenciu v súvislosti s blížiacim sa 20. výročím novembrových udalostí z roku 1989, ktoré zvykneme označovať niektorí ako obdobie, kedy k nám prišiel dar slobody. Som presvedčený, že pre všetkých ľudí dobrej vôle, žijúcich dovtedy za železnou oponou, boli udalosti novembra skutočným požehnaním. Asi je treba nechať na posúdenie každého z nás, ako sme s týmto darom slobody, predovšetkým v súvislosti s osobnou zodpovednosťou, naložili. My politici, novinári, tretí sektor, ale aj cirkvi a v neposlednom rade aj my ako občania. Ten výpočet pohľadov, názorov a možnej úprimnej sebareflexie by bol určite dlhý a rozdielny. Aj keď sme pod pojmom sloboda nie všetci vnímali rovnakú hodnotu, stále som presvedčený, že rovnako silnou túžbou po páde totality bolo presadenie spravodlivosti do každodenného života. Skúsenosti z 50. rokov minulého storočia aj z čias tzv. normalizácie po roku 1968 nemohli žiadneho slušného človeka nechať ľahostajným. Postupný prechod k demokratickým princípom sa v našom vnútri spájal aj s najúprimnejšou túžbou presadiť spravodlivosť závislú na práve, na dodržiavaní ľudských práv, ochrany dôstojnosti človeka a predovšetkým so slobodou tých, ktorí o práve a spravodlivosti rozhodujú. Ľudsky povedané, že už nedopustíme stav, aby tretí pilier demokracie bol neslobodný, aby niekedy ešte, nebodaj, bol závislý na niečom inom ako na práve a spravodlivosti. To boli nielen sny, ale aj skúsenosti všetkých demokratických krajín, čo je treba robiť pre to, aby totalitné spôsoby nemali ani v našej krajine už nikdy živnú pôdu. Asi sa vzácne zhodneme – a myslím tým teraz aj koalíciu, aj opozíciu –, že súčasný stav v súdnictve Slovenskej republiky je vskutku alarmujúci. Všetci vieme, že proces jeho ozdravovania od pádu komunizmu bol komplikovaný. Nie všetky kroky, aj dobre myslené, priniesli očakávaný efekt. Ale, kolegyne a kolegovia, aby sme sa dostali do stavu, že väčšina spoločnosti, až 70 %, vníma tretí pilier demokracie a predovšetkým jeho nezávislosť už iba ako nezávislosť na práve a spravodlivosti, tak to je zatiaľ najvážnejšie memento a odkaz, ako nám tí, čo nás zvolili do funkcií, môžu poslať. Áno, páni kolegovia a kolegyne z koalície, áno, aj pani ministerka spravodlivosti, po tri a pol roku vládnutia je toto už vaša zodpovednosť za stav vecí verejných v justícii. Namiesto rozmýšľania a prichádzania s návrhmi, výsledkom ktorých mohlo byť zvýšenie vymožiteľnosti práva, urýchlenie a doriešenia káuz, a tým zákonitým spôsobom zvýšenie úcty k právnemu štátu, sa tu tri a pol roka zabávate presúvaním kompetencií z predsedu Najvyššieho súdu na ministra spravodlivosti a naopak, podľa toho, ako sa pán Harabin vo vzťahu k svojej kariérnej budúcnosti práve vyspí. A to všetko, samozrejme, nie s tichým súhlasom, ale viacnásobným verejným odobrením predsedu vlády pána Roberta Fica. Tak ako vás kritizujeme a budeme kritizovať za všetky kauzy spojené s rozkrádaním, nekompetentnosťou v oblasti hospodárskej politiky a mrhaním vytvorenými hodnotami, či už pri rozpočte na rok 2009 alebo 2010, tak v oblasti justície a jej nezávislosti, rešpektovania práva a spravodlivosti naberáte smer spred roka 1989. Pani ministerka, prípady od sudcu Sojku cez sudkyne Benešovú, Kuchtovú, sudcov Ružičku, Paludu až po pani sudkyňu Janu Dubovcovú sa stali prípadmi a kauzami kvôli ich nekompetentnosti alebo preto, že si dovolili slobodne povedať svoj názor? Aký môže mať dopad na sudcovský stav na druhej strane prípad sudkyne Miriam Sninskej, ktorá je trestne stíhaná pre korupčný trestný čin, a váš rezort zareagoval až po dvoch rokoch, aj to až pod tlakom médií. Tiež sa dozvedáme z prostredia vášho rezortu, že tých 105 sudcov, ktorí sa podpísali pod Päť viet, sú vlastne všetko ľudia, ktorým sa nechce robiť. To sa vo vašich očiach stali lenivcami až vtedy, keď si dovolili vyjadriť svoj názor, aj keď možno nie vo všetkom pravdivý? Vzťah bývalého ministra spravodlivosti k sudkyni Jane Dubovcovej bol dlhodobo známy. Jeho zbabelosť a zákernosť sa prejavila aj v tom, že jej kariérnu popravu nechal na vás ako na poslušnú vykonávateľku svojich praktík. A to je, pani ministerka, z vašej strany všetko možné, len nie presadzovanie niečoho, čo som sa nedávno dočítal ako definície, možnej definície spravodlivosti, a síce, že „spravodlivosť je morálny princíp požadujúci rešpektovanie právnej normy, je to cnosť spočívajúca v rešpektovaní práv druhých“. Ak ste boli ochotná zobrať si na zodpovednosť riadenie rezortu spravodlivosti po vašom predchodcovi, ešte k tomu v takom stave, človek by očakával, že prídete s riešeniami, ktoré budú aspoň náznakom pripomínať pomyslené svetlo na konci tunela. Namiesto toho sme svedkami pokračovania praktík, ktoré sme tu zažívali pred rokom 1989. Že si váš šéf vo vláde vo svojom živote november 1989 nevšimol, je nám všetkým dostatočne známe. To však neznamená, že nový minister spravodlivosti by mal tak rýchlo rezignovať na hodnoty, ku ktorým nás dar slobody zaväzuje. Z uvedeného dôvodu, pani ministerka, podporím aj ja návrh na vaše odvolanie. Ďakujem pekne. (Potlesk.)