E. Angyalová, poslankyňa: (2004-06-16):
Myslím si, že niektoré veci, ktoré boli akceptované pánom ministrom smerom od študentov, naozaj za dobré považovať možno. Týka sa to napr. práva veta pri schvaľovaní použitia získaných prostriedkov zo školného, aj keď si myslím, že by sa to mohlo rozšíriť a že postavenie študentov by naozaj mohlo byť posilnené, pretože sa to netýka len toho, ako bude prerozdeľované školné, ale množstva iných otázok, kde študenti práve preto, lebo majú tretinu v senáte, málokedy môžu naozaj vážne ovplyvniť tú-ktorú vec. Za druhú dobrú vec považujem zmenu vo zvýšení vymedzenia priamych nákladov študenta z 1,2-násobku na 1,5-násobok životného minima. Myslím si, že to bolo dobrým krokom. Za tretiu dobrú vec považujem mechanizmus, ktorý zamedzuje tomu, aby sa zbytočne skokovito veľmi zvyšovali poplatky za štúdium študenta, ktorý začal pri nejakej sume. A za štvrtý dobrý bod považujem pre prvé dva roky možnosť nulového školného, aj keď musím povedať, že, a toho sa dotknem neskôr, si myslím, že taká možnosť by proste mohla byť vôbec, nielen na prvé dva roky. Veľmi veľa sa diskutuje o financiách a o financovaní v tomto systéme. A, samozrejme, tento návrh je najmä o peniazoch. Ale myslím, že by bolo veľmi dobré, keby sme sa začali sústrediť na iné aspekty, ktoré sa reformy vysokého školstva týkajú, pretože naozaj mám pocit, že tá diskusia sa zužuje vyslovene na to, že v systéme chýbajú peniaze, treba ich tam dodať, existujú rôzne filozofické bázy, ktoré hovoria o tom, ako by sa tie peniaze tam mali dodať, a keďže táto vláda je pravicová, tak to navrhuje takto. Skrátka si myslím, že to je taký zúžený pohľad a že veci sú trochu inak a že sa naozaj na to nedá dívať iba cez prizmu financií. Takže sa skúsim dotknúť tých iných vecí. Po prvé si myslím, že kľúčovým bodom reformy vysokého školstva by mala byť snaha o veľmi precízne vymedzenie toho, aká je v danej chvíli kvalita a aký je cieľový stav, ku ktorému sa chceme dostať, a kedy to má byť. Ja som často počula o tom, že, tiež to trošku zjednoduším, teda poplatky v dlhodobom horizonte sa rovnajú kvalite. Ja by som sa chcela spýtať pána ministra, že ako sa tým, že budú zavedené poplatky, zvýši kvalita. Ale pýtam sa to úplne exaktne a prosím vás o úplne konkrétnu odpoveď, lebo som vždy počula také zoširoka vysvetľované veci, že finančné prostriedky u študentov môžu kvalite pomôcť. Ja sa pýtam hlavne na väzbu študenta, na to, ako je vyučovaný, kým je vyučovaný, aké sú technické prostriedky na škole, ďalšie skutočnosti, ako vyzerá jeho ubytovanie, ako vyzerá jeho stravovanie a tak ďalej, všetky tie súvislosti okolo. Chcem sa spýtať, ako plánujete programovo diverzifikovať školy a ako súčasne chcete vyriešiť problém toho, že strašne veľa odborov je duplicitných. Ja som osobne mala tú skúsenosť, že som bola na jednej škole, na jednom predmete a pozrela som si sylabus, vyučovalo sa úplne niečo iné ako na mojej škole, a pritom hodnota toho predmetu bola identická. Chcem sa spýtať, ako sa zlepší orientácia na študenta tým, že sa zavedú poplatky. Ja mám svoje živé skúsenosti z toho, ako študent môže vplývať na učiteľa. V zásade je to tak, že ako študent napriek tomu, že máte isté formy, typické, povedzme, cez senát alebo cez iné študentské organizácie, v čase, keď ide o skúšku a keď ide o predmet, váš vyjednávací priestor je úplne mizivý, pretože vaše hodnotenie v podstate, v zásade závisí od toho, ako ten učiteľ vás subjektívne zhodnotí, či to viete alebo to neviete. Iste sú tam nejaké objektívne kritériá, ale sú veľmi slabé a veľmi často dochádza k tomu, že študenti tým pádom sú vytlačovaní, ak sa chcú ozvať, príp. ak im čosi nevyhovuje na predmete. Robia to väčšinou takí tí jedinci, ktorí aj tak nemajú problém sa vyjadriť aj v iných veciach. Ale poznám prípady študentov, ktorí sa radšej nevyjadrili ani ku kvalite, ani ku formám, akými boli skúšaní, príp. k tomu, akú dostali známku, lebo vedeli, že by to zhoršilo ich pozíciu v budúcnosti. A to je len smerom k tomu, ako vyzerá skúška. Rovnako to môžeme aplikovať na to, či je dostatok počítačov alebo ako vyzerá škola, alebo ďalšie skutočnosti. Takže ja by som vážne chcela, pán minister, keby ste veľmi presne, exaktne popísali, ako bude študent vplývať na výučbu. Najmä o to mi ide. Ešte stále je pomerne zložitý proces prenosu kreditov, čo je jedna taká oblasť, kde sa dá posudzovať, ako sa zlepšuje prístup ku vzdelávaniu a vôbec prístup k tomu, ako môžete z jednej vysokej školy na druhú vysokú školu prestúpiť. Zase mám svoju osobnú skúsenosť. Ja som bola v čase, už keď sme mali kreditný systém zavedený na škole, v zahraničí. A moje zahraničné štúdium vyzeralo tak, že som išla na štyri mesiace do Varšavy. Tam som si odkrútila štyri predmety, potom som sa vrátila na Slovensko a z nich mi uznali ako predmety dva, jeden v ďalšom ročníku a jeden predmet o dva ročníky, čo znamenalo, že v danom ročníku som si musela urobiť päť skúšok počas 10 dní. Takže aj takto môže vyzerať to započítavanie kreditov. A viete, to je otázka, ktorú treba riešiť, a nie... K tomu sa ešte dostanem. Ďalšia možnosť, ako by sme mohli hovoriť o tom, že by sa mohla sledovať kvalita, je jednak pôsobenie študentov. O tom som hovorila, že majú len jednu tretinu v senáte. Čiže to je obtiažne. Ale druhá možnosť, ktorá sa využíva, sú dotazníky. Zase poviem svoju skúsenosť. Spätná väzba prostredníctvom dotazníkov je, nechcem byť považovaná za demagogickú, v mnohých prípadoch nulová. Ja som do dotazníkov písala a viem o tom, že mnohí moji kolegovia do dotazníkov to tiež robili, vážne veci, pretože boli anonymné a zdalo sa nám, že to môže byť dobrá forma, ako vyjadriť svoj názor. Absolútne nemám pocit, že to posúvalo školu dopredu. A to neznamená, že mám na mysli, že tá moja konkrétna škola sa k tomu správala macošsky alebo zle. Ale proste, že napíšem, že toto a toto mi vadilo, ako sa dostanem k tomu, že v budúcom roku už študenti sa tomu vyhnú alebo že to zlepšenie vyjde, ja vôbec nevidím väzbu medzi tým, že ak si za to zaplatím, by sa to malo zmeniť. Iná možnosť, ako kontrolovať kvalitu, je kontrola nejakou nezávislou inštitúciou, napr. ratingovou agentúrou. Taká u nás nie je. Aj keby rovno dneska vznikla, tak si myslím, že potrebuje aspoň rok, aby sa etablovala. Za istých okolností by mala kvalitu garantovať Akreditačná komisia. Neviem, koľkí z vás mali šancu sa stretnúť počas svojho štúdia s Akreditačnou komisiou. Ja som sa stretla s jej niektorými predstaviteľmi. A viem, že niekedy, nehovorím, že vždy to bolo, prebiehajú, neviem, ako sa to presne volá, hospitácie pomerne formálne. A vie sa dopredu, že prídu. A dá sa prispôsobiť celá tá hodina, ako to mám nazvať, práve tomu. Ja som o tom presvedčená, pán minister, že takto navrhnutý zákon neobsahuje ani ďalšie kroky, ktoré avizujete, neobsahuje žiadnu garanciu kvality za to, že zaplatím ako študent školné. Hovorila som o nulovom školnom. Považujem to za dobrú vec, ale nepovažujem za dobré to, že to bude možné vlastne iba prvé dva roky. Ja sa opýtam: Ak nejaká vysoká škola bude dostatočne schopná sa vyfinancovať, a hlavne teda mám na mysli súkromné školy, z iných zdrojov plus z príjmu zo štátneho rozpočtu, prečo by mala chcieť školné od študentov? Ak bude taká schopná na trhu, prečo ju nútite k tomu? Vôbec tomu nerozumiem, najmä ak bude chcieť pritiahnuť študentov a bude jej jasné, že, povedzme, hoci z populačného hľadiska to môže byť za takých pár rokov pre určité typy štúdia problematické. Navyše, a to je druhá vec, ktorá je problematická s nulovým školným, aj keď, hovorím, považujem to za dobrú vec, že síce obsahuje sociálny aspekt, ale tie vysoké školy, čo sú na tom zle, budú na tom zle ešte viac, a čo sú na tom dobre, pravdepodobne si polepšia. Mám na mysli to, že ak právnická fakulta alebo ekonomická fakulta a niektoré univerzity vedia, že o ich štúdium je záujem, no tak nemajú problém dať tam to školné a pravdepodobne budú tí uchádzači nútení ho zaplatiť, kým tie, o ktoré je malý záujem, budú z obavy, že by mali málo uchádzačov, pravdepodobne nútené ísť na tú nulu. To znamená, že nielen tie prvé dva roky sa môže stať, že tie, čo sú už teraz podfinancované, budú podfinancované vzhľadom na ostatné ešte viac. Nestretla som sa nikde, pán minister, s jasnou odpoveďou na to, či to máte zanalyzované (a pravdepodobne je to preto, lebo tvrdíte, že ten odchod nebude masívny), čo sa stane po zavedení školného vzhľadom na možnosti študovať naokolo zadarmo, teda nie úplne zadarmo, ale bez platenia školného. Ja som o tom presvedčená, že istá časť študentov, a nebudem to tu odhadovať, lebo nie som expert, koľko to bude, sa práve preto rozhodne ísť do Čiech a inde naokolo, kde štúdium je v tomto zmysle bezplatné. Veľmi ma zaráža, že ste sa rozhodli na poslednú chvíľu zaviesť do návrhu možnosť, teda financovanie súkromných a verejných škôl na rovnakom princípe, pretože si myslím, že to je znemožnenie rovnosti, proste šancí, príležitostí tých vysokých škôl. Takto keď súkromná škola má x možností, ako sa dofinancovať a verejná škola nieže nemá tú možnosť, ona je z toho explicitne vylúčená, tak potom je zjavné, že nemajú rovnakú štartovaciu čiaru. Zatiaľ som sa dotýkala teda kvality štúdia a financovania škôl, rada by som sa ešte zastavila pri ubytovaní a pri stravovaní. Chcela by som sa spýtať, že po tomto modeli, ktorý chcete zaviesť, ako sa vlastne zlepší tá kvalita ubytovania a stravovania, čo vlastne môže študent očakávať. Som o tom presvedčená totižto, že tým, že chcete zaviesť model, aký chcete, jedálne a ubytovacie domovy sa budú snažiť zahrnúť iba tie náklady, ktoré sú nevyhnutné na to, aby fungovali, najmä operatívne, nie kapitálové, pretože aj tak to zvýšenie bude skokové a veľkým skokom to bude. To, že sú domovy podfinancované, predsa nie je vinou študentov, ktorí konkrétne v tejto chvíli študujú na vysokých školách. To je nejaký proces, ktorý nastáva už roky. A myslím si, že stáť by za to malo zobrať aspoň elementárnu zodpovednosť a rozprávať sa o tom, v akom stave sú tie domovy a akým spôsobom ich dostať do stavu, že tie vnútorné dlhy, ktoré sú naakumulované, sa znížia. A nemalo by sa to takto nenápadným spôsobom presúvať na konkrétnych študentov, ktorí študujú oddnes ďalej, ak by mali byť poplatky zavedené na celý ten systém financovania. Takže si myslím, že sa môže stať to, že sa skokovo zvýšia tie náklady na ubytovanie, tak, ak sa tie domovy budú snažiť zachovať aspoň také kapacity, aké majú, a pritiahnuť študentov, aby tam boli ubytovaní, tam proste zahrnú do poplatku iba nevyhnutné náklady, ktoré musia niesť, čo znamená, že nebudú mať na to, aby vylepšovali, aby opravovali strechy, kapacity a tak ďalej, a čo je viac, mnohé sumy, ktoré sú odhadované, sa blížia už k nákladom na prenájom v dvojici alebo trojici, čoho výsledkom môže byť, že ešte menej ľudí pôjde do tých domovov a ešte menej peňazí tie domovy budú mať a skryté dlhy sa tam budú kumulovať naďalej. Neviem, či toto je naša snaha, aby sme podporili privátny sektor, aby v ňom študenti žili cez takéto nájmy a aby postupne tie domovy ešte viac chátrali. Posledná vec, ktorú chcem povedať. Z makroekonomického hľadiska si myslím, čo sa týka formy, ako je naformulované, ako môže si študent požiadať o pôžičku a ako bude úročená, štát ušetrí už tým, že študent zaplatí časť peňazí, ktorú by musel inak hradiť štát, ak by sa rozhodol, že nechce takéto viaczdrojové financovanie, že ušetrí pomerne veľkú sumu peňazí tým, že ju tam nalejú študenti. Preto si myslím, že je absurdné hovoriť o tom, že je to nesystémové, aby dostávali pôžičku za, povedzme, 3 % ročne, kde by bol odklad úročenia až do konca štúdia. Štát by na seba zobral aspoň malú časť tých nákladov, ktoré takto ušetrí. Vôbec v tom nevidím nič neekonomické, sú takéto systémy aj v iných štátoch a bola by to malá forma podpory voči tej forme podpory, ktorú by bolo treba dať, keby štát plne financoval vysoké školy, tak ako to, samozrejme, potrebujú. Dovoľte mi na záver byť trošku osobnou, pán minister. Ja som z toho pomerne unavená, že v Smere sme často označovaní za populistických a antireformných, lebo som o tom presvedčená, že nebojujeme proti reformám, ale proti ich forme. Ja vám chcem povedať osobne za seba, že ja nie som proti spoplatneniu a rozumiem všetkým súvislostiam, ktoré sa tam vnášajú, rôznym motivačným faktorom, rôznym ekonomickým faktorom. Ja som proti spoplatneniu touto formou, v tomto čase, za takých podmienok, aké v danej chvíli máme, po toľkých reformách, ktoré v tejto republike už boli. A hlavne čisto z hľadiska reformy vysokého školstva som a priori proti tomu, aby sme sa najprv nezaoberali kvalitou, tým, ako tú kvalitu chceme dosiahnuť, tým, že odstránime niektoré vnútorné dlhy, a potom spoplatnením, vyzerá to totiž, akoby spoplatnenie bolo riešením všetkého, že keď prídu takéto peniaze do toho systému, tak zrazu tá kvalita nejako sama zvnútra, inherentne vyrastie. Keby ste najprv prišli s takýmito koncepčnými materiálmi, tak potom by sa úplne inak bavilo o tom, že má byť štúdium spoplatnené. Takto sa to naozaj nedá podporiť. Ďakujem vám pekne za pozornosť. (Potlesk.)