B. Bugár, podpredseda NR SR: (2005-01-19):
L. Polka, poslanec: Vážený pán podpredseda, vážený pán minister, vážení a vzácni kolegovia poctivo, čestne načúvajúci argumentom za i proti, dovoľte mi niekoľko poznámok a chcel by som ubezpečiť pána spravodajcu, že netrvám ani nebudem predkladať žiadne pozmeňujúce návrhy, pretože si vážim prácu ústavnoprávneho výboru a ďalších kolegov, ktorí pripravili množstvo pozmeňujúcich návrhov, a rovnako si vážim aj prácu komisie a tímu ľudí, ktorý pripravil veľmi, by som povedal, až historicky významnú normu, ktorá by mala možno, a dúfajme, aspoň na nejakých ďalších 30-40 rokov ovplyvňovať trestnú politiku štátu, ktorého máme česť sa podieľať na normotvorbe. Ale ide o – kolegovia, história vám to nezabudne a dúfajte, že ani pán minister na to nezabudne pri najbližšom odmeňovaní – ide však o normu, ktorá je základnou represívnou normou a ktorá by mala vyjadrovať trestnú politiku štátu z hľadiska jeho dlhodobých aspektov. Žijeme v zvláštnej dobe, žijeme v dobe, keď sú ľudia podozriví z terorizmu, unášaní alebo odnášaní dokonca z kontinentu na kontinent, zo štátu do štátu, keď sa bežnou praxou vyšetrovacích orgánov stávajú brutálne, agresívne, tvrdé výsluchy hraničiace až s poškodzovaním zdravia, dokonca i života. Sme svedkami, keď niektoré zákroky aj trebárs slovenskej polície pod kuratelou alebo vykonávané tzv. kukláčmi sú na úrovni zákonnosti, na hranici únosnosti a nie vždy som presvedčený, že sú potrebné. Štát niekedy ako keby sa chcel brániť metódami a formami, ktoré sú typické pre terorizmus, pre zločincov, a takýto štát by sa skutočne veľmi rýchlo dostal do problému. Budeme o tom hovoriť ešte aj v súvislosti s Trestným poriadkom, samozrejme, ale treba to spomenúť aj pri Trestnom zákone. Doterajšie naše úsilie bolo prezentované a hlavne mediálny tlak bol vyvíjaný na zvyšovanie trestných sadzieb. Dámy a páni, úspešnosť tejto doterajšej koncepcie je charakterizovaná štatistikami o celkovej kriminalite za rok 2004. Celkom napadlo na Slovensku 131 244 trestných činov, čo je o 19 287 viac ako v uplynulom roku, pričom bolo objasnených 51 635 trestných činov, čo je o 48 menej a výsledný efekt je 39,3 % objasnenosti. Dámy a páni, nechcem porovnávať s rokmi minulého režimu, keď objasnenosť pod 90 % znamenala okamžitý „vyhadzov“ alebo preloženie príslušného okresného náčelníka, ale chcem len poukázať na objasnenosť, ktorá bola v Slovenskej republike, už v Slovenskej republike, na hranici 50 %, čo sa považovalo za také kritérium primerané úspešnosti. Svedčí to o tom, ten nárast kriminality svedčí o tom, že ani drakonické trestné sadzby nie sú a nevplývajú na znižovanie trestnej činnosti. Naopak, prikláňam sa k argumentom, ktoré uvádzal pán poslanec Fico, že v mnohých oblastiach sme zanedbali vývoj predovšetkým v oblasti prevencie a predovšetkým v istých sociálnych aspektoch trestnej politiky. Návrh Trestného zákona zavádza do slovenskej právnej úpravy inštitúty, ktoré nemajú v jej histórii oporu. Jedným z inštitútov je trestná zodpovednosť právnických osôb. Nemôžem s navrhovaným inštitútom súhlasiť, tak ako je navrhovaný, pretože zodpovednosť za konanie právnickej osoby majú štatutárne orgány, a to prostredníctvom zodpovednostných ustanovení Obchodného zákonníka, a pritom je možné dostatočne postihovať konanie štatutárnych orgánov. Sme presvedčení, že správnym riešením je riešenie zodpovednosti prostredníctvom Obchodného zákonníka. Navrhované riešenie zakladá možnosť stíhania dvoch osôb za jedno konanie, pretože fyzická osoba, ak koná za právnickú osobu a dopustila sa trestného činu, je to zároveň trestný čin právnickej, tak aj fyzickej osoby. Už z druhu trestov, ktoré tu figurujú v návrhu, je zrejmé alebo je skôr úsmevné, akým postihom by bol trest zrušenia právnickej osoby napríklad v prípade nebankových subjektov. Myslím, že aj tí, čo sú v base, teda vo väzbe by sa nad tým pousmiali. Dovoľte niektoré príklady. Spomínal som to dvojité potrestanie za jedno konanie. Ďalej pri trestnom čine obmedzovania slobody vyznania. Doteraz bol trestný čin obmedzovania slobody vyznania v § 236 Trestného zákona upravený tak, že sa ho dopustil „ten, kto násilím, hrozbou násilia alebo hrozbou inej ťažkej ujmy zdržuje iného bez oprávnenia od takejto účasti“. V návrhu sa vypustilo slovo „bez oprávnenia“. Podľa takéhoto návrhu sa zamestnávateľ dopusti trestného činu obmedzovania slobody vyznania, aj keď nepustí zamestnanca na povedzme na náboženskú púť v čase pracovného času zamestnanca. Z dôvodu narušenia plnenia úloh zamestnanca mu zamestnávateľ nedá voľno a upozorní ho, že ak nenastúpi na pracovnú zmenu, tak ho prepustí. Keďže toto upozornenie môže byť kvalifikované ako hrozba inej ťažkej ujmy, tak zamestnávateľ naplní skutkovú podstatu konkrétneho trestného činu. Návrh na podvodný úpadok bez konkrétneho úmyslu poškodiť iného alebo obohatiť seba alebo iného považuje sa za trestný čin. Aj keď ide o úmyselný čin, je potrebné doplniť špecifický úmysel. Nesmie byť kriminalizovaný neúspech podnikania. Podobne pri zavinenom úpadku. Trestný čin zavinenia úpadku spácha ten, kto spôsobí úpadok právnickej osoby a vo väčšom rozsahu zmarí uspokojenie jej veriteľa. Podnikateľská činnosť je vykonávaná v konkurenčnom trhovom prostredí. A nie je možné vopred s istotou určiť, či daný obchod nakoniec nebude stratový. Preto zámer trestnoprávne postihnúť investovanie do stratového obchodu bez zodpovedajúceho finančného krytia je kriminalizáciou podnikania. Takisto by som mohol pokračovať v niektorých ďalších príkladoch, ktorými by sme sa asi dostali mimo filozofie tohto zákona. Dámy a páni, vo vedomí záväzkov, ktoré Slovenská republika prijala v oblasti trestnej zodpovednosti právnických osôb, a to najmä prijatím Druhého protokolu k Európskemu dohovoru o finančných záujmoch Európskych spoločenstiev z 19. 6. 1997, ktorým zaväzuje členské štáty zaviesť zodpovednosť právnických osôb za korupciu, podvod a pranie špinavých peňazí, ďalej Trestnoprávny dohovor o korupcii prijatý Výborom Rady ministrov v Štrasburgu 4. 11. 1998, ktorý sme podpísali 27. 1. 1999 a zaviazali sme sa prijať nevyhnutné opatrenia na to, aby mohli byť aj právnické osoby zodpovedné za trestné činy úplatkárstva, nepriamej korupcie a prania špinavých peňazí. Som presvedčený, že prijatí týchto dokumentov Slovenská republika prejavila a v podstate aj z hľadiska našej ústavy rešpektuje tieto ustanovenia a je možné postupom času vyvodzovať zodpovednosť. Ale keď sme hovorili o Kaprune, dámy a páni, ťažko posúdiť z mediálnych informácií, či tu bola naplnená zodpovednosť právnickej osoby, či vyšetrovatelia neboli schopní – to, čo povedal pán kolega Abelovský – ustanoviť individuálnu zodpovednosť konkrétnej osoby. Niekto tam tie farby navláčil, niekto spôsobil, že sa manipulovalo s horľavinami, niekto asi bol trestne zodpovedný. Ale stáva sa a často sa stáva, ak sme hovorili o 131-tisíc trestných činoch za uplynulý rok, z ktorých bolo 50 na 1 000 objasnených, tak sa to stávalo viac než v 50 percentách prípadov, dokonca v 60 percentách prípadov, že musíme skloniť hlavu pred tým, že niekto, bohužiaľ, „bol schopnejší“ zakryť svoju trestnú činnosť. Dámy a páni, dovoľte mi niekoľko poznámok k jednej z podmienok trestnej zodpovednosti, a to k veku. Áno, deti páchajú trestnú činnosť, ale položme si otázku, či ony sú skutočne tými zodpovednými za túto trestnú činnosť. Chýba mi tu odpoveď na otázku: Čo s rodičmi, ktorí „prechlastajú“ nielen zarobené peniaze, ale aj sociálne dávky určené priamo deťom? Čo s rodičmi, ktorí priamo navádzajú na trestnú činnosť a školia na trestnú činnosť svoje vlastné deti? Čo so starostami, primátormi a obecnými či mestskými zastupiteľstvami, ktoré predali ihriská, športové štadióny pre hypermarkety a supermarkety, v ktorých teraz s odporom pozeráme, ako deti kradnú? Čo s riaditeľmi a učiteľmi, riaditeľmi škôl a učiteľmi, ktorí v zúfalom boji o svoje platy pozabudli na deti? Pozrite sa v Petržalke na zavreté školy, na zavreté telocvične, zavreté plavárne. Sú pod kľúčom, zamknuté na desať zámkov. Čo s občianskymi združeniami, ktoré vyvíjajú pravidelnú bohumilú zberateľskú činnosť, organizovaných zbierok na čokoľvek a deťom sa venujú akurát na Vianoce, hlavne pred televíznymi kamerami? Čo s verejnoprávnymi inštitúciami, ktoré spomínala pani profesorka Tóthová, ktoré už chrlia filmy so zabijakmi aj v podobe bábok? Čím sme nahradili deťom Pioniersku organizáciu, ktorá údajne bola ovládaná a manipulovaná komunistami? – keď som sa v tejto organizácii naučil esperanto, hrať na harmonike, chodili sme na turistické výlety, robili sme tisíce, tisíce akcií, samozrejme, pod vedením učiteľov, ktorí sa o tieto organizácie starali. Nevidel som tam komunistov ani sme tam žiadnu komunistickú ideológiu nepreberali, možnože to bolo niekde zďaleka, ale žeby to na mne zanechalo nejaké veľké stopy, neviem. Ale hľadám odpoveď na to, čo teraz? Kto pôsobí na tých školách? Pred oknami mám nový chrám. Tento kostol postavený určite za veľké peniaze je zamknutý na sto západov s výnimkou nedele od 8.00 do 11.30 hod., keď tam prebieha svätá omša. Ináč sa tam nedostanete, ani keby ste neviem ako chceli s niekým tam komunikovať. Neviem prečo? Čo robia tisíce policajtov, ktoré za môjho pôsobenia na Vysokej škole ZNB chodili medzi deti a mládež a vyvíjali tzv. preventívno-výchovnú prácu. S nemým úžasom som pozoroval jednu hovorkyňu Krajského riaditeľstva v Bratislave, ktorá hovorila, že uplatňujú holandský projekt, asi 5 policajti chodia medzi deti a hovoria s nimi o dopravnej výchove, o trestnej činnosti a tak ďalej. Holandský projekt sme museli prijať na Slovensko, to, čo tu bolo pravidlom, a to, čo sa tu bežne používalo! Čo s tými zavretými deťmi, už sme s pánom ministrom na tú tému diskutovali, dáva záruky toho, že sa budú školiť, vychovávať, dokončia školu. Chýba mi tu kontinuita s pracovnoprávnymi vzťahmi, s ďalšími vecami. Predstavte si chlapca, ktorý ja neviem niečo ukradne alebo sa niekde pobije a spácha ozaj aj závažný trestný čin, ktorý pôjde do výkonu trestu v 14. roku veku a potom bude chodiť po svete s vysvedčením z nápravno-výchovného ústavu Sučany alebo Nitra, alebo ktorý. No neviem. Myslím, treba vyvodzovať trestnú zodpovednosť voči mnohým iným, nie voči tým deťom a pozrieť sa na to, akým spôsobom by sme sa dostali do istej roviny, aby sme týmto deťom pripravili krajšiu budúcnosť, aby sme naplnili tú tézu o tom, že je to držiteľka nášho rána. Dámy a páni, skutočne by som ešte raz chcel oceniť prácu ľudí, ktorí či už pod názvom komisia alebo pod egidou ministerstva spravodlivosti vykonali veľký kus práce. Priznám sa, trošku mi chýbala vedeckejšia alebo exaktnejšia diskusia k tejto veľmi zložitej problematike. Možnože sa niektorí zľakli tvrdých argumentov alebo tvrdení pána ministra, ktorý zahriakol advokátsku komoru, že vyvíja agresívnu loby. Pán minister, ale kto iný, keď nie advokáti majú v tejto oblasti mať svoj názor a pevne za týmto názorom stáť?! Vďaka im za to, že tento názor uplatnili. Ďakujem pekne za pozornosť.