R. Fico, poslanec: (2002-01-30):
Dovoľte mi teraz, aby som predniesol zdôvodnenie tohto návrhu, pretože samotné otázky a krátka dôvodová správa, ktorá je súčasťou tohto návrhu, určite nie sú dostačujúce na odôvodnenie takého závažného kroku, ako je referendum o privatizácii strategických podnikov. Vážené dámy a páni, strategické podniky predstavujú hodnoty, ktoré nevytvorila ani súčasná, ani predchádzajúca vláda. Sú výsledkom dlhodobého procesu, na ktorom sa zúčastnili viaceré generácie ľudí, ktorí z už prebehnutej privatizácie nemajú nič a vyzerá to tak, že z privatizácie, ktorá prebehne, takisto nič mať nebudú. Ústava Slovenskej republiky zveruje právomoc rozhodovať o závažných hospodárskych otázkach, teda aj o privatizácii, vláde Slovenskej republiky. Takáto právomoc má svoju logiku vtedy, ak ide o vládu, ktorá požíva širokú podporu verejnosti a ktorá má jednotný názor na spôsob a rozsah privatizácie najcennejšieho majetku. Tieto podmienky, žiaľ, pokiaľ ide o Slovenskú republiku, splnené nie sú. S činnosťou vlády Slovenskej republiky nesúhlasí väčšina slovenskej verejnosti a ešte aj medzi vládnymi stranami existujú diametrálne odlišné názory, napríklad na privatizáciu 49 % akcií Slovenského plynárenského priemyslu. Vzhľadom na tieto skutočnosti je pre Slovensko životne dôležité zmeniť mechanizmus rozhodovania o privatizácii strategických podnikov. Keďže ide o spoločný štátny majetok, k zmene by sa mali vyjadriť najmä voliči. Preto predkladám návrh na prijatie uznesenia Národnej rady Slovenskej republiky o vyhlásení referenda, v ktorom by mali voliči odpovedať na dve otázky. Toto považujem za najčestnejší a najpriamejší spôsob, ako požiadať verejnosť o vyslovenie názoru na mimoriadne dôležité otázky týkajúce sa celej spoločnosti. Kým predseda vlády Mikuláš Dzurinda a podpredseda vlády pán Mikloš sa chodia vypytovať do zahraničia, ako sa má na Slovensku privatizovať, my sa chceme spýtať Slovákov, slovenskej verejnosti, ako aj ďalších občanov Slovenskej republiky inej národnosti, ako si predstavujú nakladanie s tým, čo je naozaj pre nás najdôležitejšie. Ak by referendum nebolo úspešné, to jest, ak by sa ho nezúčastnil potrebný počet voličov alebo ak by vyslovili v platnom referende nesúhlas s postavenými otázkami, nikto by už nemal spochybňovať právo 9 alebo 10 ministrov vo vláde, zväčša veľmi neobľúbených a bez akejkoľvek podpory, aby rozhodli o zmene vlastníctva miliardových majetkov. Pokiaľ ide o prvú otázku, prvá otázka znie, či občania súhlasia s rozhodnutím vlády Slovenskej republiky o privatizácii 49 % akcií Slovenského plynárenského priemyslu, a. s. Dovoľte mi teraz uviesť niekoľko dôvodov, prečo je takto postavená otázka a prečo žiadame verejnosť, ak rozhodneme o vyslovení súhlasu s takýmto uznesením, o vyjadrenie názoru. Predovšetkým chcem s úplnou vážnosťou povedať, že vláda Slovenskej republiky dostatočne nevysvetlila, prečo máme privatizovať práve 49 % akcií Slovenského plynárenského priemyslu. Je to preto, že to zákon umožňuje? Pretože zákonná úprava hovorí o maximálnom podiele na privatizácii strategických podnikov 49 %. Alebo sú tu nejaké iné, racionálne dôvody, ktoré nám kážu priamo sa pustiť do privatizácie toho balíka, ktorý umožňuje zákon o privatizácii strategických podnikov? Na túto otázku vláda neodpovedala a zdá sa, že ani nepozná presnú odpoveď, pretože keby ju poznala, tak by ju dávno poskytla verejnosti. Nie je pravda, čo hovorí vláda, že menší balík ako 49 % nie je zaujímavý pre zahraničných investorov. Nie je to pravda preto, lebo pri stretnutiach so strategickými firmami, ako je Ruhrgaz, Gazprom, ale aj ďalšie, potvrdzujú, že by mali záujem kúpiť aj podstatne menší balík, ako je 49 %. Aj preto sa zdá byť podstatne logickejšie, keby sme pristúpili k privatizácii priamo 15 % akcií Slovenského plynárenského priemyslu, umožnili vstúpiť strategickému partnerovi, zabezpečiť zvýšenie bonity akcií Slovenského plynárenského podniku a v určitom časovom horizonte uvažovať o predaji ďalšieho balíka. Ale potom už nie priamo, ale cez zahraničný kapitálový trh. Nie cez slovenský, lebo ešte aj slovenský kapitálový trh by sme dokázali skorumpovať - typickým príkladom je predaj akcií Transpetrolu, ako sme to nakoniec videli naposledy. Ďalší, druhý dôvod, pokiaľ ide o nedobrý návrh vlády Slovenskej republiky privatizovať 49 %, sa týka súhlasu vlády s tým, že okrem 49 % akcií SPP vláda odovzdá novému minoritnému vlastníkovi aj manažérske právomoci. Vážené dámy a páni, pripravuje sa akcionárska zmluva, v rámci ktorej vláda Slovenskej republiky chce odovzdať minoritnému vlastníkovi právo riadiť tento podnik. My úplne strácame kontrolu nad najvýznamnejším podnikom. Aj preto by bolo veľmi dobré, keby vláda dala k dispozícii návrh tejto akcionárskej zmluvy, aby sme vedeli, ako ďaleko sa ide, aký je rozsah týchto právomocí a či naozaj sa naplní to, čoho sa všetci obávame, že Slovenská republika, hoci bude mať 51 %, nebude schopná v každodennej činnosti kontrolovať chod tohto gigantického podniku. Chcem v tejto súvislosti vyhlásiť, že ak vláda Slovenskej republiky predá 49 % akcií a súčasne podpíše akcionársku zmluvu, ktorá umožní kontrolu nad podnikom menšinovému vlastníkovi, využijeme všetky právne cesty, aby sme takúto zmluvu napadli. Dôvodom je, že ak sme prijímali v parlamente zákon, že štát si má zachovať 51-percentnú väčšinu, úmyslom zákonodarcu bolo zachovať kontrolu štátu nad SPP. Ak však vláda Slovenskej republiky účelovo obíde úmysel zákonodarcu, ktorý hovorí o kontrole štátu nad SPP, budeme považovať takúto zmluvu za zmluvu obchádzajúcu a porušujúcu zákon o privatizácii strategických podnikov a budeme žiadať súdnou cestou jej zrušenie. Hovoríme to včas, hovoríme to ešte v okamihu, keď prebieha rozhodovanie o tom, kto by mal privatizovať, aby každý investor, ktorý pôjde do takejto pozície, vedel, že takéto riziko postupu tu naozaj je. Rovnako chcem povedať, že ak odovzdáme riadiace právomoci minoritnému vlastníkovi, zbavujeme sa suverenity nad strategickým fenoménom s mimoriadnym geopolitickým dosahom. Pravdepodobne nie všetci si uvedomujú, že na území Slovenskej republiky máme rúru, cez ktorú ide plyn z Ruskej federácie do západnej Európy, že máme v rukách strategický podnik, ktorého sa ľahkomyseľne zbavujeme. Keby mali iné štáty na svojom území takýto dôležitý strategický podnik, úplne inak by uvažovali o privatizácii a úplne inak by uvažovali o vplyve štátu nad týmto podnikom. Ako tretí dôvod, prečo nemôžeme súhlasiť a prečo sa pýtame verejnosti ohľadom privatizácie SPP, chcem uviesť netransparentnosť tohto procesu. Ako verejnosť vie, boli vytvorené dve komisie. Jednu komisiu vedie pani ministerka Machová. Varia tam výbornú kávu a ukazujú tam farebné obrázky. Táto komisia nemá absolútne žiadne právomoci, o ničom nerozhodla a o ničom nerozhodne! Z pani ministerky Machovej urobili poštárku. Čo jej pripravia vo vláde, to jej donesú, aby to potom predložila naspäť do vlády, pretože kompetencia predkladať návrhy patrí ministerke pre privatizáciu a správu národného majetku. Pokiaľ ide o druhú komisiu, druhú komisiu vedie podpredseda vlády Slovenskej republiky pre ekonomiku pán Mikloš. Táto komisia bude rozhodovať o všetkých veciach, ktoré sa týkajú privatizácie Slovenského plynárenského priemyslu. Možno ste sledovali v nedeľu v priamom televíznom prenose - pán premiér Dzurinda ponúkol účasť v tejto komisii aj predstaviteľom opozície, osobitne mne. Dokonca súhlasil s tým, že budem mať právo informovať médiá a opozičné strany o tom, čo je predmetom rokovania tejto komisie. Chcem vám povedať, akým netradičným spôsobom som bol pozvaný na túto komisiu. O štvrť na jednu ráno z pondelka na utorok po skončení jednej relácie v rozhlase mi pán Mikloš povedal, joj, zabudol som, pán Fico, dnes rokuje komisia o privatizácii SPP o 14.00 hodine. Samozrejme, v ten deň som mal zahraničnú cestu do Poľska, kde som sa stretol s poľským prezidentom Kvašniewskym, tak sme vyslali zástupcu do tejto komisie, generálneho manažéra Federiča, ktorému však odmietli, aby sa zúčastnil na tejto komisii, pretože chcel informovať médiá a chcel informovať opozičné strany, čo je obsahom rokovania tejto komisie. Komisia hlasovala a súhlasila s ním, ako s osobou, ktorá tam môže sedieť, ale keď povedal zástupca, že bude informovať médiá a opozičné strany, v tom okamihu mu neumožnili zúčastniť sa na rokovaní komisie. Čiže nešlo o to, či tam mal byť alebo nemal byť, lebo komisia s jeho účasťou súhlasila. Za týchto podmienok, musím povedať, že proces je absolútne netransparentný a za tejto situácie chcem povedať, že sa v podnikateľských kruhoch hovorí o provízii vo výške 1 % až 1,5 % nie pre poradcu, hovoríme o provízii pre politických sprostredkovateľov tohto biznisu. Ak teda nebude umožnený transparentný proces privatizácie SPP, bude tu naďalej hlboké podozrenie z toho, že takáto provízia môže byť tým, čo sprostredkujú politicky takýto biznis, aj vyplatená. Zarážajúce v tomto je aj to, že premiér Dzurinda v poslednom čase sám hovorí, že z celého boja proti korupcii sa stala iba hŕba papierov. Nuž ak toto hovorí premiér a najmä ak je zodpovedný za privatizáciu SPP človek, ktorý zodpovedá aj za koordináciu boja proti korupcii, to znamená pán Mikloš, vidíme tu obrovský stret záujmov, ktorý treba v každom prípade odstrániť. Buď teda musí odísť pán Mikloš z postu predsedu komisie pre privatizáciu SPP, alebo odíde z postu osoby, ktorá koordinuje boj s korupciou, ale nie je možné súčasne vykonávať takéto nezlučiteľné posty. Ak mi bude umožnené vstúpiť do tejto komisie, chcem vám oznámiť, vážené dámy a páni, že vždy budem informovať aj médiá, aj opozičné strany o tom, čo v tejto komisii bolo. Samozrejme, neposkytneme informácie, ktoré by mohli ohroziť hospodárske alebo obchodné tajomstvo, ale všetky informácie, ktoré budeme môcť povedať, určite povieme. Ako štvrtý dôvod by som uviedol, že nie je isté, či sa pri privatizácii SPP rešpektujú národno-štátne záujmy Slovenskej republiky. Máme historickú šancu zabezpečiť, že cez Slovenskú republiku pôjde ďalšia vetva plynovodu, Jamalská vetva, pretože na základe dohody medzi ruským prezidentom a západnou Európou má dôjsť k navýšeniu objemu dodávok zemného plynu z Ruska do západnej Európy. Aj pri stretnutí v Poľsku včera som bol svedkom toho, ako Poľsko tvrdo bojuje o svoje pozície a predovšetkým o to, aby časť Jamalského plynovodu išla aj cez Poľskú republiku, pretože každá krajina, ktorá bude mať takéto strategické plynovody, bude mať z toho nielen veľké príjmy, ale predovšetkým bude mať to obrovskú hodnotu z hľadiska strategického a geopolitického. Počúvame všetko možné v súvislosti s privatizáciou SPP, už počúvame o tom, že veľkú pravdepodobnosť výhry majú nejaké americké investorské spoločnosti. Ak vstúpi do tohto projektu iná spoločnosť, iné konzorcium ako európske, ako konzorcium, ktoré, na začiatku rúry a na konci rúry, zabudnime na Jamalu. Toto bolo jednoducho jasne povedané aj pri návšteve v Ruskej federácii, kde predstavitelia Ruskej federácie povedali, ak bude účasť firiem, ktoré momentálne pôsobia v Európe na privatizácii SPP, môžeme hovoriť o Jamale, ak to bude niekto iný, nebude žiadny záujem stavať Jamalskú vetvu cez Slovenskú republiku. Dovoľte mi uviesť piaty dôvod, a to je otázka poradcu pre privatizáciu Slovenského plynárenského priemyslu. Týmto poradcom, a to nie je žiadne tajomstvo, je Credit Suisse First Boston, a mňa veľmi mrzí, že pán podpredseda vlády pre ekonomiku Ivan Mikloš odmietol uviesť legálnu províziu, to znamená odmenu, ktorú dostane tento poradca za svoju prácu. Veď je to informácia, je niekde napísaná, je súčasťou nejakej dohody! Mám taký pocit, že táto odmena bude taká veľká, že sa boja vysloviť ju. Mám taký pocit, že ak bola odmena pri privatizácii Slovenských telekomunikácií 500 miliónov korún, pri privatizácii Slovenského plynárenského priemyslu to bude obludná suma. V poriadku, je to legitímne, ak to bolo podpísané, ale povedzme to verejnosti! Toto je poradca a za svoju prácu dostane toľko a toľko. Žiaľ, ako keby tu bola určitá obava z posúvania takýchto druhov údajov pred verejnú mienku. Chcem súčasne upozorniť aj na určitý stret záujmu, pokiaľ ide o tohto poradcu. Máme informácie, že Credit Suisse First Boston vlastnil obrovské množstvo dlhopisov, dlhopisov, ktoré už mali byť vyplatené z Fondu národného majetku. Ako mohol byť vybraný poradca pre privatizáciu Slovenského plynárenského priemyslu, ak v tom čase vlastnil možno 100 000 až 200 000. dlhopisov, jednoducho obrovský konflikt záujmov, obrovský stret. Opäť, pravdepodobne, výber bol ovplyvnený inými okolnosťami ako tým, či je to objektívny alebo neobjektívny poradca. Ako šiesty dôvod chcem uviesť znižovanie ceny Slovenského plynárenského priemyslu. Nie je pre nás dostačujúce vysvetlenie, že vďaka pohybu cien plynu na svetových trhoch a vďaka určitým stratám, ktoré má Slovenský plynárenský priemysel, keďže nakupuje za vyššie ceny, ako predáva, došlo k takému katastrofálnemu hospodárskemu výsledku. V roku 1999 Slovenský plynárenský priemysel vykazoval zisk pred zdanením 12,4 miliardy korún. V roku 2001 stratu okolo mínus 2 alebo mínus 3 miliardy korún, a to pri narastajúcich výnosoch Slovenského plynárenského priemyslu. Prosím, časť môžeme pripísať nepriaznivým tendenciám na svetových trhoch a možno aj rozdielom v cenách. Ale obávam sa, že tu môže byť umelá tendencia znižovať cenu Slovenského plynárenského priemyslu. Už nehovoriac o Duckého zmenkách, kde sa čím ďalej, tým viac objavujú informácie, že podstatná časť podpisov bola falošná, ukazuje sa dokonca, že existujú aj určité analýzy, expertízy, ktoré tento fakt potvrdzujú. Ďalej chcem povedať ako siedmy dôvod, že odmietame argument, ktorý často používa predovšetkým pán premiér Dzurinda a pán podpredseda vlády Mikloš, že štát je zlý vlastník. Nuž ale predsa v roku 1998 to bolo SDK, dnes je to SDKÚ, čo kontroluje Slovenský plynárenský priemysel. Nanominovali si tam pána Kinčeša, ktorý tam šafáril v rokoch 1998 až do roku 2001, keď bol odvolaný! Ak teda hovoria, že štát je zlý vlastník, mali nájsť manažéra, nie stranícky orientovaného poradcu, ale skutočného manažéra, buď z domu alebo zo zahraničia, ktorý by tento podnik primerane riadil. Okrem toho sami znevažujeme a podceňujeme, ak tvrdíme, že nie sme schopní riadiť podniky takéhoto charakteru. Rovnako si myslím, že takéto argumenty nepatria do diskusie o privatizácii Slovenského plynárenského priemyslu, pretože sami dobre vieme, že existujú štátne spoločnosti, ktoré sú veľmi úspešné. Nakoniec, o čom hovoríme, keď Deutsche Telekom privatizovalo Slovenské telekomunikácie, predsa Deutsche Telekom je firma, kde štát zohráva, nemecký štát, dôležitú úlohu. O čom hovoríme v súvislosti s Gaz de France, o čom hovoríme v súvislosti s ďalšími spoločnosťami, kde štát sa zdá byť veľmi dobrý správca takéhoto majetku. Obávame sa pri privatizácii Slovenského plynárenského priemyslu aj toho, že prebehne rovnaký proces, aký prebehol v Slovenských telekomunikáciách. Povedzme si, čo sa všetko stalo. Bola nízka cena, dochádza k zvyšovaniu služieb, ktoré Slovenské telekomunikácie poskytujú verejnosti, dokonca vláda Slovenskej republiky sa dobrovoľne vzdala dividend, ktoré mali prísť zo Slovenských telekomunikácií na prospech nemeckého investora. A už nehovorím o tom, v akom stave sme nechali Slovenský rozhlas a Slovenskú televíziu. Slovenský rozhlas má dnes za rok 2001 dlžobu 120 mil. Sk, Slovenská televízia 400 mil. Sk a čaká sa, že tieto peniaze budú z privatizácie SPP nahradené, ale čo budeme robiť ďalej? Opätovne bude Slovenská televízia, Slovenský rozhlas vyrábať tie isté dlžoby. Pre nás je absolútne neprijateľné, ak je rýchla privatizácia Slovenského plynárenského priemyslu zdôvodňovaná ako nevyhnutná, lebo výnosy z nej sú zarátané do príjmovej časti štátneho rozpočtu. Čiže ekonomika, štát, sú priamo závislé na výpredaji národného majetku! To je koniec ekonomiky, to je koniec štátu. Ak takto niekto definuje vzťah privatizácie a štátneho rozpočtu, jednoducho toto sa ešte snáď nikde nestalo, aby niekto rátal výdavky spojené s privatizáciou. Mohli by sme hovoriť o ďalších a ďalších argumentoch, ale myslíme si, že niekoľko ministrov, niekoľko politických strán, ktoré kolíšu na hranici zvoliteľnosti do parlamentu, nemôžu v tomto okamihu rozhodovať o privatizácii majetku, ktorý vznikol v období niekoľkých desaťročí, môžeme už hovoriť o storočí, pokiaľ ide o Slovenský plynárenský priemysel. Preto treba postaviť ľuďom otázku, či súhlasia alebo nesúhlasia s návrhom, ktorý predložila vláda Slovenskej republiky. Pokiaľ ide o druhú otázku, druhá otázka smeruje k tomu, aby o privatizácii strategických podnikov nerozhodovala vláda Slovenskej republiky, ale Národná rada Slovenskej republiky kvalifikovanou väčšinou. Tu chcem povedať, že pokiaľ ide o privatizáciu, sú krajiny ako napríklad Írsko alebo Fínsko, kde to bol parlament, ktorý rozhodoval o privatizácii najcennejšieho majetku. To nie je v rozpore s Ústavou, pretože ak by aj referendum bolo úspešné, bolo by treba prijať ústavný zákon a na základe ústavného zákona túto právomoc preniesť z vlády na Národnú radu Slovenskej republiky, čiže druhá otázka smeruje k tomuto. Chcem vás ešte poprosiť, keďže tento návrh na referendum bol predložený ešte v októbri 2001 a medzi tým došlo k privatizácii Transpetrolu, tak nie je možné potom použiť písmeno h), ktoré je v druhej otázke, ale myslím si, že tá úprava by automaticky nastala podľa skutočného stavu. Vážené dámy a páni, toľko k predloženému návrhu uznesenia. Návrh uznesenia je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky a príslušnými zákonmi, ktoré upravujú spôsob vykonania referenda. V tomto referende navrhujeme rozhodnúť o otázkach, ktoré nie sú Ústavou Slovenskej republiky priamo vylúčené a ktoré sú jasne sformulované. Pokiaľ ide o náklady na vykonanie takéhoto referenda, sú všeobecné známe a sú v porovnaní so škodami spôsobenými zlou privatizáciou alebo v porovnaní s výnosmi z rozumne uskutočnenej privatizácie absolútne zanedbateľné. Vážené dámy a páni, prosím vás o podporu tohto návrhu. V prípade, že by Národná rada uznesenie schválila, prezident Slovenskej republiky by musel referendum o privatizácii SPP, ako aj o spôsobe privatizácie strategických podnikov, vyhlásiť. Ďakujem pekne. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán kolega, nech sa páči, zaujmite miesto určené pre navrhovateľa. Teraz dávam slovo spoločnému spravodajcovi výborov pre hospodárstvo, privatizáciu a podnikanie, poslancovi pánovi Pavlovi Prokopovičovi a prosím ho, aby podal správu o výsledkoch prerokovania tohto materiálu vo výboroch Národnej rady Slovenskej republiky. Pán kolega, máte slovo.