D. Čaplovič, poslanec: (2003-02-06):
Vážení prítomní, stotožňujem sa s názorom, že bojovať proti medzinárodnému terorizmu a vojnovému nebezpečenstvu nie je možné armádami a kobercovým bombardovaním štátu, ktorý je členom Organizácie Spojených národov. Tragédia irackého civilného obyvateľstva, najmä detí a žien, v dôsledku diktátorského režimu a medzinárodného embarga, tak ako skonštatovali nedávno poslanci Európskej únie, ktorí navštívili Irak, by bola krvavo znásobená takýmto vojenským atakom. Mojím východiskom nie je populárna téza o zrážke civilizácií, ktorá rozdeľuje ľudstvo a vedie k neeurópskemu zbožňovaniu jedinej, unifikovanej a diktovanej takzvanej modernosti a jediného politického náboženstva. Mojím východiskom je dialóg. Tak ako upozornili napríklad Zbigniew Brzezinsky alebo Hillary Clintonová, že v duchu nových perspektív nemôže ísť o vyhlasovanú vojnu, ale o dialóg, pretože sme čoraz od seba závislejší a svet sa musí konečne dohodnúť. Aj preto bude moje stanovisko k vyslaniu vojenskej jednotky slovenskej armády do bojových akcií v Iraku negatívne. Predovšetkým sa však domnievam, že dnešným naším rozhodnutím naznačíme odpovede Slovenska na tri základné aktuálne otázky svetovej a aj európskej politiky. Po a, prvú otázku kladiem ministrovi obrany, či akceptujeme novo sa formujúcu doktrínu preventívnych útočných vojen v prípade, že veľmoci usúdia, ktorákoľvek veľmoc, že z hľadiska potenciálneho budúceho nebezpečenstva je nutné napadnúť nejaký iný štát. Ide doslova o prelom v medzinárodnom práve, ktorý dáva veľmociam právo na vedenie akejkoľvek vojny, pokiaľ ju zabalia do dobre presvedčivých propagandistických fráz. Toto môže mať nedozerné následky pre celý svet. V tomto smere sa plne zhodujem s nedávno publikovaným názorom Henri Kissingera, ktorý povedal: „Nemôže sa stať ani kvôli národnému záujmu, ani kvôli celosvetovému záujmu, že sa budú živiť princípy, ktoré udelia ktorémukoľvek národu neobmedzené právo uskutočňovať preventívne útoky proti ohrozeniu vlastnej bezpečnosti.“ Toľko citát. Po b, druhú otázku kladiem ministrovi zahraničných vecí. Aký bude náš vzťah k Organizácii Spojených národov? Budeme ju naďalej rešpektovať ako garanta medzinárodného práva a v tomto zmysle pre nás budú záväzné aj jej rozhodnutia, predovšetkým Bezpečnostnej rady? Alebo budeme bagatelizovať jej činnosť a tak prispejeme k návratu do medzivojnového obdobia minulého storočia, keď bola jediným štátom alebo jedným štátom a jeho satelitmi spochybňovaná Spoločnosť národov, čo napokon viedlo k najväčšej vojenskej katastrofe v dejinách ľudstva. Tá druhá možnosť môže napokon viesť aj k opakovanému porušovaniu nedotknuteľnosti štátnej zvrchovanosti. Po c, tretiu otázku kladiem pánovi premiérovi a celej vláde. Či je pre nás šťastné delenie Európy na starú a novú. Uvedomme si, že tu sa hrá o dlhodobý trend Európy. Či bude čoraz jednotnejšia, alebo bude rozdeľovaná a oslabovaná. A niekomu na tom oslabovaní Európy a rozdeľovaní veľmi záleží. Som presvedčený, že slovenským strategickým záujmom je silná Európa a do takej patríme z hľadiska histórie, ale aj z hľadiska budúcnosti. V tomto zmysle ma prekvapuje, že tí slovenskí vládni politici, predovšetkým vlády, ktorí doteraz najhlasnejšie hovorili o európskej integrácii, ju začínajú nepriamo podrývať tým, že sa ľahkovážne pridávajú k účelovým zoskupeniam takzvanej, hovorím takzvanej, novej Európy. Najmä premiérovi Mikulášovi Dzurindovi by som chcel pripomenúť, že aj tie najväčšie investície k nám prišli a prichádzajú práve z tej takzvanej starej Európy, nad ktorú sa on už zrejme cíti byť povýšený. Vážená Národná rada Slovenskej republiky, som proti vojne, a preto opakovane odmietam vyslanie vojenskej jednotky do bojových akcií v Iraku, ale taktiež poskytnutie vzdušného priestoru pre prelety vojenských lietadiel, letísk na území Slovenskej republiky, pretože aj to je už, buďme úprimní, podiel a účasť na bojových operáciách. V tomto zmysle vám chcem pripomenúť aj varovanie zavraždeného prezidenta Spojených štátov amerických Johna Fitzgeralda Kennedyho, ktorý povedal: „Ak ľudstvo neskoncuje s vojnou, skoncuje vojna s ľudstvom.“ Nezabúdajme ani na stanoviská významných osobností kresťanského, humanistického a demokratického svetového ducha. Osobností vedy a kultúry, cirkví a náboženských spoločenstiev, ktorí odmietajú tak terorizmus na jednej strane, ako aj hrozbu vojny s tým, že jestvujú, citujem „...morálne jednoznačné silnejšie a účinnejšie prostriedky v zápase so zlom a pri presadzovaní spravodlivosti vo svete, že múdrosť politikov a štátnikov, na ktorých sa tu často dovolávame, alebo na ktorých sa odvolávame, sa môže prejaviť len v odvahe riešiť aj tento konflikt bez použitia zbraní“. Vážený pán premiér, vážená vláda, malý omyl na začiatku sa stáva veľkým na konci. Vraví sa, že mýliť sa je ľudské, ale zotrvávať v omyle je diabolské. Aj o tom nás učí naša história, nielen svetová, európska, ale aj slovenská. Položil som vám tri otázky, na základe ktorých trvám na tom, že vyslanie našich vojakov do akejkoľvek vojny mimo územia Slovenskej republiky musí byť v súlade s rozhodnutím Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov. Toto svoje stanovisko chápem ako uprednostnenie dialógu a riešenia konfliktu bez použitia zbraní pred uplatnením vojenskej sily z pozície akýchkoľvek, a to podčiarkujem, akýchkoľvek veľmocenských cieľov. Vážení poslanci, vážené poslankyne, sú medzi nami mnohí, ktorí sú stúpencami dialógu, tolerancie a ľudskosti, ale aj takí, ktorí prednostne obhajujú vojenské strety, silu moci a násilia. A sú aj takí, ktorí za peniaze, za podiel na moci predajú svoje vlastné svedomie, svoj hlas. Dnes sa aj v Národnej rade Slovenskej republiky budú lámať charaktery. Preto dokážme práve dnes a práve dnes odmietnuť hrozbu novej jazvy na našej tvári, opakujem, novej jazvy na našej tvári, správajme sa suverénne a európsky, a nie opäť, po koľkýkrát v tejto zemi, vazalsky. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)