J. Binder, poslanec: (2002-02-06):
Trampoty s maďarským štátom, ktorý začal uplatňovať svoju legislatívu na území iných susedných štátov s výnimkou Rakúska, sú na programe dňa. Poniektorí sa aj čudujú, čo sa to vlastne deje. Niet na tom nič neobvyklé. Ja to chápem ako samozrejmú maďarskú postupnosť krokov, ktorých cieľom je vytvorenie unitárneho maďarského štátu všetkými spôsobmi a prostriedkami, predovšetkým však asimilovaním národov, ktoré žili v Uhorsku. V roku 1900 žilo na území Uhorska viac Nemaďarov ako Maďarov. Podľa sčítania ľudu v roku 1900 žilo na tomto území 8 679 114 Maďarov, čo bolo 45,4 % obyvateľstva. Druhým najpočetnejším národom boli Rumuni v počte 2 785 000, čiže 14,6 %. Tretím boli Nemci 2 114 423, čiže 11 %. Štvrtí boli Slováci, ktorých bolo 2 008 744 osôb, čo predstavovalo 10,5 % všetkých obyvateľov Uhorska. Nasledovali Chorváti s 1 670 905 obyvateľov, čiže 8,7 %. Potom prišli na rad Srbi, ktorí mali 1 042 022 a ktorí tvorili 5,5 %. Rusínov bolo 427 825, čo je 2,2 % občanov vtedajšieho Uhorska. Nakoniec sa v štatistike objavuje kolónka „iní“, ktorých bolo 394 142, čiže 2,1 %. Nemaďarov bolo v Uhorsku 10 443 326, čo bolo 54,6 % všetkého obyvateľstva. Všetka česť odvahe, ktorá na svojich vlnách niesla maďarských politikov pri realizovaní odnárodňovacích snáh, veď pohltila 10,5 mil. Nemaďarov 8,5 mil. Maďarov, čo je úctyhodný výkon. Jediné, čo ma prekvapuje, je prekvapenie mnohých Slovákov, ktorí v súčasnom maďarskom ťažení, mimochodom nijako nie utajovanom a dlho dobre známom, vidia akýsi osihotený akt nášho suseda. Suseda, ktorému sa zachcelo vnucovať svoje zákony aj nám. To je naša chyba a nie chyba ich. Len ignoranti historických faktov ešte nepochopili, že naši susedia nikdy nestratili svoj strategický cieľ. Cieľ byť veľmocou v stredoeurópskom priestore, a to aj rozlohou územia, aj počtom obyvateľov. Najradšej samých Maďarov. Uhorský štát a neskôr aj maďarský vždy plnili úlohy výrobne Maďarov. Ten stav trvá tisíc rokov a nikdy neprestal. Najcielenejšie sa to úsilie začalo prejavovať po roku 1780, keď čerstvo korunovaný cisár Jozef II. nahradil vo svojom mocnárstve latinčinu ako úradný jazyk a na jej miesto pasoval nemčinu. Reakcia uhorských stavov bola oprávnená, keď si vymáhali priestor na maďarčinu. Neoprávnené bolo ich potláčanie iných jazykov. To sa dialo. Poznamenané týmto faktom bolo celé 19. storočie a neprestalo to doteraz. Zvlášť ošklivé časy nastali v roku 1867 po rakúsko-uhorskom vyrovnaní. O rok neskôr prijali zákon o národnostiach. Tento zákon bol rafinovaným právnym aktom, ktorý pod pláštikom, krásnym pláštikom, skrýval dýku, veľa dýk. Vražedný atak na zbavenie slovenského národa svojej identity nastal v roku 1875 zatvorením Matice slovenskej a troch slovenských gymnázií. Matici zhabali jej zbierky aj s muzeálnou expozíciou a doteraz ich nevrátili. Išlo o akt štátneho zlodejstva. Ako vidno, dobrým učiteľom je i Kňažkovo ministerstvo v jeho postojoch a v likvidácii Matice slovenskej. Maďarské vlády napospol vo svojich programoch asimiláciu Slovákov považovali za svoju prioritu. Predseda vlády Dr. Wekerle 2. 6. 1906 v parlamente vyhlásil, že nie je schopný splniť ustanovenia národnostného zákona, ktorý bol prijatý roku 1868, a vôbec sa za to nehanbil. 11. 7. toho istého roku poslanec parlamentu barón Bántfy povedal: „Právny štát je aj naším cieľom, ale touto otázkou sa môžeme zaoberať, až keď sme už zabezpečili národný štát. Záujmy Uhorska vyžadujú vybudovať ho hoci aj na najšovinistickejších princípoch.“ O rok neskoršie bol tento poslanec ešte „zdieľnejší“, keď sa o národnostnej otázke vyjadril: „Táto otázka sa nedá vyriešiť mierovou cestou. Medzi nimi a nami nemôže nastať zhoda, pretože my chceme unitárny štát, unitárny maďarský národný štát, a oni chcú mnohojazyčný štát s rovnoprávnymi národmi.“ Kto by chcel tieto citácie spochybniť, tomu odporúčam do láskavej pozornosti archív maďarského parlamentu, prípadne súdobú tlač, najmä Pesterlioyd. Odnárodňovanie sa stalo pre maďarských politikov vytúženým, hoci dlhodobým cieľom. Sčítania ľudu potvrdzovali, že je to prostriedok, pomocou ktorého možno dosiahnuť vytýčené méty. Svedčí o tom táto štatistika: V roku 1780, t. j. pri nástupe na trón Jozefa II., celkove žilo v Uhorsku 8 003 000 obyvateľov. Z toho bolo Maďarov 2 321 340, čiže 28,9 %, Nemaďarov bolo 5 681 660, t. j. 71,1 %. Ale už v roku 1910 žilo v Uhorsku 18 265 000 obyvateľov, z toho Maďarov bolo už 9 944 000, čiže 54,4 %, Nemaďarov 8 321 000, čiže 45,6 %. Podľa ministra Jázsiho sa v roku 1780 až 1910, t. j. za 130 rokov, pomaďarčilo 3 mil. obyvateľov. V čase versaillských rokovaní po 1. svetovej vojne, po stanovení hraníc novovzniknutých štátov na Slovensku žilo 500 000 Maďarov, takisto ako Slovákov v Maďarsku. Nie je však všeobecne známe, že v roku 1780 žilo v Budapešti 90 000 Slovákov, že Budapešť bola najväčším slovenským mestom. V župe Budapešť žilo vtedy 52 % Slovákov. Hneď po prechode frontu v roku 1945 opustilo 31 780 maďarských občanov, tzv. anyásovcov, územie Slovenska. Boli to poväčšine vykonávatelia okupačnej moci po Viedenskej arbitráži. V čase príprav presídľovacej akcie maďarský minister Gyongyesi uviedol, že podľa štatistík žije v Maďarsku 70 000 Slovákov. Slovenskí presídľovací komisári ich tam ešte narátali 473 552. Maďarské štatistiky napríklad uvádzali, že v obci Bánhida žije podľa štatistiky z roku 1930 len 99 občanov slovenskej národnosti. Ale na presídlenie sa ich prihlásilo 874. Podľa tej istej štatistiky v Böcsi nemal žiť žiadny Slovák, ale na presídlenie sa ich prihlásilo 231. V Níregyháze malo byť len 120 Slovákov, ale presídliť sa ich chcelo 1 437. Toto je hodnovernosť a takúto hodnovernosť majú teda maďarské štatistiky. Na presídlenie sa prehlásilo 95 421 Slovákov. V skutočnosti bolo presídlených 73 273. Zo Slovenska odišlo 74 407 osôb. 73 273 Slovákov bolo roztrúsených do prevažne maďarského etnika. A to bola pomsta Širokého vlády a Širokého „Melody boys“ proti slovenskému národu. To som sa už dostal do obdobia krátko po oslobodení. Maďari by povedali, do obdobia tvrdého uplatňovania Benešových dekrétov. Áno, boli. Nejeden tvrdo postihol maďarskú komunitu. Rád by som však pripomenul, a to viem, na vlastnej koži som to skúsil, pretože som žil na tomto území, že bolo za čo. Viedenská arbitráž, násilné vysťahovanie slovenských rodín, streľba do bezbranného davu, zatvorenie slovenských škôl, zmaďarizovanie cirkevného života, vylúčenie slovenčiny z verejného života, asimilácia Slovákov všetkými, aj najbrutálnejšími prostriedkami, to bola dennodenná prax nových nositeľov svätoštefanskej myšlienky. Bola by to hrubá kniha, keby som chcel povyberať vyjadrenie minulých, ale aj súčasných predstaviteľov maďarského národa, ktoré vyriekli na adresu Veľkého Uhorska. Za všetkým tým sú, ak beriem obdobie po Trianone, iredentistické požiadavky. To aj v čase, keď maďarská menšina na Slovensku v čase, keď žijeme, má v európskom porovnaní nadštandardné práva. Vieme, už sme si na to zvykli, že bude vždy požadovať nové, ďalšie, pretože je to jedna z metód, ako dosiahnuť svoj strategický cieľ. Stretol som sa s názorom, že maďarská nadradenosť je pozostatkom minulosti, že súčasné maďarské myslenie má iný charakter. Nesúhlasím. Maďarský zákon, o ktorom je reč, má vraj ochraňovať maďarskú národnosť v potrianonských štátoch. Nebudem sa zaoberať situáciou v ostatných štátoch, ktorých sa zákon týka, venujem sa Slovensku. Ak sme hovorili o zneužívaní náboženstva, tak mám na to dostatok dôkazov, že obavy podobného druhu, ktoré by mal odstraňovať spomínaný zákon, sú na Slovensku neopodstatnené. 540-tisícová maďarská menšina je nábožensky plne zabezpečená. Na národnostne zmiešanom území sa v maďarčine odbavujú pobožnosti takto: V Bratislavsko-trnavskej diecéze je to 71,4 %, v Nitrianskej diecéze 41,4 %, v Košickej diecéze 35 %, v Západnom dištrikte evanjelickej cirkvi augsburského vyznania 54,5 %, vo Východnom dištrikte tej istej cirkvi je to 18,1 %. Podobná situácia je aj v ostatných cirkvách. Oproti tomu môžeme s poľutovaním konštatovať, že v 372 obciach na jazykovo zmiešanom území Slovenskej republiky sa nevykonávajú žiadne bohoslužby v slovenskom jazyku. Za týždeň sa však na zmiešanom území odslúži 1 131 bohoslužieb v maďarčine. Pýtam sa teda slovenskej vlády a kompetentných, dokedy mieni trpieť toto národné potláčanie Slovákov v Slovenskej republike? Maďarsko nemusí chrániť Maďarov žijúcich na Slovensku. Slovenská republika ich chráni dostatočne. Tí majú všetky práva, aké majú Slováci, aj čosi navyše. Ale ak už Maďari čosi veľmi chcú, tak by mali prehĺbiť svoju úctu k pravde, to aj k pravde historickej. Týka sa to všetkých. Aj človeka na Slovensku uznávaného, spisovateľa váženého, bývalého prezidenta Maďarskej republiky Árpáda Göncza. Nemožno mu zazlievať jeho maďarské myslenie. Možno mu však vyčítať jeho historickú „nevedomosť“, to som dal, prosím, do úvodzoviek, ktorú hlásal kde-kade po svete, podporujúc tak maďarský šovinizmus, ktorý je v úzkom spojení s iredentizmom. Pán Göncz, súc v roku 1995 ocenený čestným doktorátom Oxfordskej univerzity, sa pri tejto príležitosti pred tam prítomnou váženou spoločnosťou o stredoeurópskom priestore vyjadril, citujem: „Po Avaroch prichádzali Maďari, ktorí sa ako prví až dodnes udomácnili v Karpatskej kotline.“ Náhoda? Nie. Zámer. On totiž ani o rok, nie neskôr, to isté zopakoval pri takej istej príležitosti na parížskej Sorbone, kde tvrdil, že v spomínanom priestore pred Maďarmi žili Kvádi, Húni, Avari. Spomenul aj Turkov. Ale Slovania sa mu do ním predneseného výpočtu nezmestili. Tak sa zachoval vážený človek, uctievaný Árpád Göncz, bývalý prezident. Pamätajme si to! Nechcem vás zaťažovať viacerými údajmi, ale je ich veľmi veľa. Chcel by som skončiť svoj príspevok smutno, ale optimisticky. Maďarské vlády ukončili na svojom území genocídu národností. Veď od Trianonu za 80 rokov z takmer 500 000 Slovákov žijúcich na maďarskom území zostalo sotva 10 000. Obdobne to platí i o ostatných národnostiach. Stratilo sa 2,1 mil. Nemcov. Chobotnica siaha i na naše územie. Tento parlament prijatými zákonmi tomu napomohol. Teraz, hoci je 5 minút po dvanástej, je potrebné konať, aby nám oči nezostali iba na plakanie. Pretože nikto neuverejnil vyhlásenie delegátov matičných subjektov o zákone o Maďaroch a nikto sa o tomto dokumente nezmienil. Ako člen Prezídia Matice Slovenskej považujem za potrebné, aby som prečítal toto vyhlásenie, aby to zostalo aspoň v archíve Národnej rady Slovenskej republiky, keď je už v Slovenskej národnej rade. Neprečítam to celé, ale časť: „Aktivity maďarskej vládnej moci na Slovensku otriasajú ústavnosťou, právnym poriadkom a zakladajú medzinárodný precedens vládnej svojvôle cudzieho štátu na suverénnom území druhého štátu. To posilňuje iredentu, hrozbu okupácie slovenského juhu, etnickú autonómiu, uráža väčšinový národ a spochybňuje suverenitu Slovenskej republiky v medzinárodných politických a diplomatických súvislostiach. 1. Ako príslušníci väčšinového národa žijúci na jazykovo zmiešaných územiach žiadame Národnú radu Slovenskej republiky a vládu Slovenskej republiky okamžite zastaviť a nedopustiť zakladanie stredísk, ktoré slúžia cudzej štátnej moci na území nášho suverénneho štátu, pri riešení tzv. maďarských preukazov a ostatných záväzkov vyplývajúcich z tohto zákona. 2. Ukončiť akékoľvek diskusie, ktoré majú viesť k neželaným kompromisom, pretože maďarská výzva je jednostranná, historicky spochybnená, narušujúca medzinárodné dohovory a ústavnosť Slovenskej republiky a protirečí princípom uznávaným v štátoch kultúrnej Európy. 3. Zamedziť vytrvalej diskriminácii Slovákov na území svojho vlastného štátu a jednoznačne vylúčiť akékoľvek praktiky favorizujúce všetkých občanov Slovenskej republiky na etnickom princípe, čo znamená kategoricky odmietnuť uplatnenie Zákona o Maďaroch žijúcich v susedných štátoch na suverénnom území Slovenskej republiky. K odstráneniu pôsobenia Zákona o Maďaroch žijúcich v susedných štátoch z územia Slovenskej republiky nevedú nijaké diskusie, ale jednoznačne treba uskutočňovať politické a právne kroky na jeho úplné vylúčenie zo suverénneho územia Slovenskej republiky. V tom istom čase, v ktorom Maďarsko pristupuje k svojim krajanom veľkoryso, Slovensko postupuje opačne. Obmedzuje svoju starostlivosť o Slovákov žijúcich v zahraničí. Pripravuje zrušenie slovenských málotriedok, jednotriedok a škrtí Maticu slovenskú. Tú Maticu slovenskú, ktorá by mohla byť pevná a prirodzená protiváha diskriminačných maďarských úsilí najmä na slovenskom juhu. Vláda Slovenskej republiky a Národná rada Slovenskej republiky musia zastaviť tlaky iredenty a Maďarsku vystaviť kartu štátnej suverenity a medzinárodného poriadku. Signatári stretnutia Slovákov z južného Slovenska. V Šuranoch 28. januára 2002.“ Ďakujem. (Potlesk.) J. Migaš, predseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Faktické poznámky na vystúpenie pána poslanca Bindera. Ako prvý pán poslanec Mikloško, ako posledný pán poslanec Finďo. Uzatváram... (Reakcia z pléna.) Posledný pán poslanec Cuper. Uzatváram možnosť sa prihlásiť s faktickou poznámkou. Nech sa páči, pán poslanec Mikloško.