Ďuriš Nicholsonová, Lucia, podpredsedníčka NR SR (2018-02-07):
Ďakujem pekne a ospravedlňujem sa pánovi poslancovi Petrákovi, že som sa takto predbehla, ale umožňuje mi to rokovací poriadok. Musím povedať, že so záujmom počúvam túto diskusiu a plne sa stotožňujem s tými kolegami, ktorí tvrdia, že osemročné gymnáziá nie sú ničím iným iba leukoplastom na absolútne nefunkčné základné školy na Slovensku. A ja tu teraz nevystupujem ani tak ako politička alebo niekto, kto by sa tváril, že tomu, nedajbože, veľmi rozumie, ja som tu ako rodič. Ako rodič a práve teraz mňa sa to bytostne dotýka, lebo práve teraz stojím presne pred tou situáciou, že budem musieť sa pokúsiť umiestniť moje dieťa na osemročné gymnázium. Moje dieťa má deväť rokov, je štvrtáčka a chodí na základnú školu v centre Bratislavy, ktorá je považovaná za jednu z tých lepších verejných škôl v Bratislave. A napriek tomu, odkedy som ju tam dala, tak počúvam od rodičov starších detí, len nedopustite to, aby chodila na túto školu na druhý stupeň. To je niečo, čo sa medzi nami šíri tradovaním, hovoríme si to, keď nosíme deti ráno do školy a keď ich popoludní z tej školy berieme, naozaj sa to stalo takým strašiakom, že by sa dieťa dostalo teda na druhý stupeň tejto školy. Takže ja som jedna z tých, čo som tomu teda podľahla a dala som dcéru na doučovanie, aby sa nám podarilo zabojovať o to osemročné gymnázium. Keď to sledujem, tú debatu, tak naozaj si neviem predstaviť, že ako to dopadne, ja sa strašne bojím toho, že tými všelijakými percentami, piatimi percentami, desiatimi percentami, spôsobíte akurát to, že sa začnú nečisté boje o to, aby sa nejaké dieťa uplacírovalo na osemročnom gymnáziu, pretože pokiaľ nezačnete riešiť príčinu a príčina sú tie nekvalitné základné školy, tak rodičia ako ja, ktorých sú tisíce, budú sa snažiť zabezpečiť pre svoje dieťa kvalitné vzdelávanie a jednoducho ich na tie základné, na tie osemročné gymnáziá budú zapisovať. Ja som tá generácia, že mám naozaj okolo seba veľmi veľa priateľov, to sa netýka iba mňa, veľmi veľa priateľov a priateliek, ktoré majú rovnako staré deti a buď už, buď prechádzajú alebo prešli tým istým problémom. Drvivá väčšina, keď nie všetci, majú dnes školy, dnes deti na osemročných gymnáziách. Tiež, a chodia na iné školy v Bratislave, ktoré sú tiež považované za relatívne kvalitné, na iné základné školy, ale to isté sa im, to isté sa im prihodilo. Tiež ten druhý stupeň tých našich verejných základných škôl bol takým strašiakom, že sa pokúsili teda to svoje dieťa dostať na to osemročné gymnázium. Riaditelia základných škôl v Bratislave sa veľmi často uspokojujú s výsledkami monitoringov, robí to aj riaditeľ školy v centre Bratislavy, o ktorej hovorím a, ale podľa mňa tam ide o to, že nechcem teraz, aby sa to niekoho dotklo, ale on tam má jednoducho kvalitný biologický materiál. On tam nemá deti zo sociálne vylúčených spoločenstiev, ktoré žijú proste v segregovaných, sú, neviem, nedostáva sa im pozornosti, nie sú pripravené na to, aby išli študovať na základnú školu. Keby tam mal takéto deti zo sociálne vylúčených spoločenstiev, ja si skutočne neviem predstaviť, ako za súčasného nastavenia tej bežnej verejnej základnej školy by, aké výsledky by dosahovali. Myslím, že toto nie je správne a že príliš veľa riaditeľov škôl v Bratislave skĺzlo do toho, že tú hodnotu školy a kvalitu školy vníma len podľa výsledkov monitoringov. Nám sa stala taká vec, keď bola moja dcéra druháčka na tejto škole, že zrazu sme dostali mladú učiteľku, ktorá bola veľmi šikovná, veľmi taká pokroková a boli sme s ňou veľmi spokojní. Aj deti ju mali veľmi radi, aj rodičia ju mali veľmi radi a ešte v skúšobnej lehote ju vyradili, ju vyhodili na hodinu. A my sme sa vtedy takmer všetci z toho ročníka ako učitelia postavili za túto učiteľku, nechápali sme, že prečo by ju mala nahradiť pani učiteľka, ktorú po dvoch rokoch stiahli z dôchodku, a vtedy nám bolo povedané, že ona bola ako keby zhnité jablko v košíku plných jabĺk. A mne to vtedy pripadalo tak, a ja nebudem skúmať dôvody, že pre ktoré ju naozaj vyhodili, ale mne to vtedy prišlo tak, že ona tou svojou vlastnou schopnosťou ako keby nastavovala zrkadlo neschopnosti, a teraz nehovorím, že drvivej väčšine vyučujúcich, ale jednoducho takej tej lenivosti, takého toho dinosaurieho života, v ktorom už roky rokúce táto škola, ale aj väčšina verejných škôl na území Bratislavy, keď to tak môžem povedať, žije. A vtedy, keď sme bojovali ako keby za návrat tej učiteľky, tak sme mali stretnutie s vedením školy a tam nám bolo teda povedané, že keď sa nám nepáči, tak máme si zobrať svojich 20 detí, týkalo sa to vtedy 20 detí, máme si zobrať svojich 20 detí a dať ich na nejakú inú školu. Toto je tiež podľa mňa dosť veľký problém. Naše deti, pokiaľ viem, sú nositeľmi normatívov a mne prišlo zvláštne, ako sa k tomu škola postavila, že im naozaj nezáleží na tom, či 20 detí do tej školy bude chodiť, alebo chodiť nebude. Faktom ale je, že na výber veľmi nie je, pretože nie každý si môže dovoliť súkromnú školu, nie každý si môže dovoliť nejakú alternatívnu školu, a keď sa pozriete na verejné školy, tak musím povedať, že ak ich porovnáte, tú kvalitu, tak je všade rovnaká a to je hlavný dôvod, to je naozaj hlavný dôvod, prečo rodičia ako ja, ktorých je, ktorých je veľmi veľa, neustále rozmýšľajú nad tým, že by dali svoje dieťa do osemročných gymnázií. A preto ja súhlasím s tým, čo tu odznelo, že tu sa neustále rieši iba nejaký dôsledok a je jedno, či to bude 5 %, či to bude 10 %, či to bude 20 %, pokiaľ sa nevyrieši kvalita našich základných škôl, a to chce naozaj podľa mňa veľkú reformu, to chce reformu aj zo strany zmýšľania mnohých rodičov, ktorí by sa mali napriek tomu, že ich dieťa je vo verejnej škole, domáhať nejakej základnej kvality podľa mňa, tak dovtedy, obávam sa, sa nepohneme. A tu, ešte na záver chcem povedať, že som tu postrehla pána poslanca Petráka, keď som hovorila o tom, že dobrý biologický materiál. Prosím vás pekne, to neberte doslovne, hej? Ja hovorím o deťoch, ktoré sa proste rodia do naozaj dobrých podmienok, ktorým sa venuje, chodia pripravené do tej školy. Prosím vás pekne, tu teraz neurobte akože z tohoto slovičkárčenia meritum toho, čo som chcela povedať, lebo to meritum toho, čo som chcela povedať, lebo to meritum, pán Petrák, je niekde úplne inde. Ďakujem pekne.