M. Maďarič, minister kultúry SR: (2008-09-11):
Pán poslanec, vaša otázka je relatívne jasne formulovaná a zrozumiteľná, ale ten účel, priznám sa, tejto otázky nie som si v ňom úplne istý, či je naozaj pre vás také dôležité poznať môj dojem z výstavy alebo či je to taký, možno taký skrytý protest, že ide o výstavu venovanú Alexandrovi Dubčekovi, alebo možno, že je to len nejaký taký váš pokus o humor. Možno sa mýlim a možno s plnou vážnosťou ste zvedavý na môj dojem na to, čo si o výstave myslím ako človek zodpovedný za rezort kultúry. Možno sa domnievate, že minister kultúry vám pomôže zorientovať sa v súčasnom modernom umení ako k nemu pristupovať, ako si ho vykladať, ako ho vnímať a možno si myslíte, že by som vám mohol dať jasnú odpoveď, čo je v súčasnom umení hodnotné a čo je napríklad brak. Lenže ja vám v tomto nepomôžem, pán poslanec, pretože umenie a moderné a súčasné umenie dvojnásobne to nie je matematika, ktorú ste vy vyštudovali a v umení neexistuje nejaký vzorec alebo nejaká jasná definícia, podľa ktorej sa dá, možno aj so skúškou správnosti, povedať toto tu jednoznačne je veľmi hodnotné a toto je totálny prepadák. Nakoniec aj história umenia hovorí o mnohých prípadoch, kedy niečo, čo bolo v danej dobe podceňované, neskôr bolo označené za vrchol umenia. Viem, že ešte stále neodpovedám presne na vašu otázku, ale snažím sa dotýkať alebo nejako pochopiť obsah vašej otázky, pretože je to možno aj trošku zarážajúca otázka, lebo umenie je, pán poslanec, priestor individuálnej slobody a nielen pri tvorbe, ale aj pri vnímaní. Ten istý obraz sa môže páčiť mne a nemusí sa páčiť teoretikovi umenia a vám môže byť úplne ľahostajný. A bolo tu obdobie, pán poslanec, kedy politici sa veľmi často vyjadrovali a nepremeškali možno žiadnu príležitosť, aby vyjadrili jasný a absolútne platný názor na nejakú knihu, na nejaký film, na nejakú výstavu. Ja si myslím, že vy sa nechcete vrátiť do tejto doby späť a asi nežiadate ministra kultúry, aby vyjadril nejaký jasný verdikt, dajme tomu, aj o tejto výstave. Táto výstava, pán poslanec, je výsledkom jednak tvorivého sympózia s medzinárodnou účasťou a na tomto sympóziu vznikol súbor rôznorodých obrazov v rôznorodých štýloch a od viacerých autorov z viacerých štátov Európy. A to, čo tieto obrazy spája, to bola jedna spoločná a zadaná téma. Už som to povedal, že vnímanie umenia je veľmi individuálne, takže jedno z tých vnímaní je aj to moje, a to je nasledovné. Tú výstavu ako celok považujem za zaujímavú z hľadiska konceptu, ktorý sa podľa mňa práve hodí do tejto budovy. Do budovy, kde sa robí politika, pretože ide o konceptuálnu výstavu s určitým politickým posolstvom, pretože je to pocta politikovi Alexandrovi Dubčekovi. Stále si tak trošku myslím, že podstata vašej otázky alebo koreň vašej otázky spočíva možno práve v nejakom vašom vzťahu k Alexandrovi Dubčekovi. Či tých 64 výtvarných diel v rôznych štýloch a naozaj rôznych, možno aj tou úrovňou, zodpovedá významu tejto budovy, pán poslanec, budovy Národnej rady? Tak to ja neviem. Niektoré možno áno, niektoré možno nie. Ale význam budovy súvisí nielen teda, že je to budova Národnej rady, ale často aj s tým, čo sa v danej budove robí. A ak je obsahom tejto budovy slovenská politika a práca konkrétnych poslancov, ste si vy, pán poslanec, istý, že tie obrazy sú tak hlboko pod úrovňou vašej politiky, že sú nedôstojné vašej politickej veľkosti? Mňa tie obrazy vôbec neurážajú. Niektoré sa mi aj páčia. A niektoré sa mi vyslovene nepáčia. To je podľa mňa asi to rozhodujúce, ak nič iné, tak táto výstava podľa mňa spestrila priestory Národnej rady. Vaše dojmy z tejto výstavy podľa otázky sú zrejme iné a sú natoľko hlboké, že dokonca ste túto výstavu urobili aj objektom hodiny otázok. Ale ani to nič nezmení na tom, že táto výstava, táto putovná výstava po tom, čo skončí v priestoroch Národnej rady, tak pôjde do Českej republiky, do Talianska, do Francúzska, dokonca do Nórska a sú už urobené aj dohody s príslušnými galériami. Neviem, či sa budete zaujímať aj o dojmy príslušných ministrov kultúry z týchto štátov. Snáď váš estetický cit až tak hlboko zasiahnutý nie je. No, ale ak by len predsa, tak možno zistíte, že v týchto štátoch niekedy dokážu pochopiť a vnímať hodnotu, odkaz Alexandra Dubčeka niekedy aj lepšie, ako niektorí ľudia tu, na Slovensku, v jeho vlasti. (Potlesk.) Ale, ja si, pán poslanec, predsa len myslím, že tá vaša otázka bola skôr pokusom o humor. Lebo ak by ste naozaj vážne chceli bojovať s obrazmi, tak by ste zosmiešnili len seba samého. Pán podpredseda, skončil som. (Potlesk.)