P. Paška, poslanec: (2005-05-11):
Dlho som uvažoval, aký spôsob zvoliť pri prezentácii postoja Smeru – Sociálnej demokracie a chcem vás informovať, že v nasledujúcom vystúpení sa pokúsim ozrejmiť logiku našich politických, právnych a hodnotových postojov, ktoré vyústia v dnešnom hlasovaní tým, že povieme áno. Smer – Sociálna demokracia venovala procesu integrácie veľa energie a chápala a chápe tento proces a kvalitu našej účasti v ňom ako strategickú úlohu správy štátu či politiky u nás vôbec. V súvislosti s prebiehajúcou diskusiou a jej výsledkami, ako aj známymi postojmi našich kolegov, predstaviteľov parlamentných strán, budem prezentovať, ako som uviedol, naše stanovisko. Sme presvedčení, že pri hľadaní stanovísk o budúcnosti Európskej únie je potrebné posudzovať najmä dve roviny, rovinu politickú a rovinu právnu. V oblasti politiky kladieme otázku, ako ďaleko je možné a vhodné zájsť s integráciou európskych štátov, a v právnej kladieme otázku, akú právnu formu zjednotená Európa bude mať? Vedľa reforiem inštitúcií samotných treba, samozrejme, brať na zreteľ aj legitimitu zmlúv samotných, ktorá bezprostredne reaguje na nevyhnutnosť rozširovania demokratického procesu, aj samotnú demokratizáciu Európy. Ak vyjdeme z deklarácie z Laekenu, tak proces zjednodušenia a reorganizácie zmlúv primárneho práva Únie, ktoré by v dlhodobom horizonte mohlo smerovať k prijatiu ústavného textu Únie, je procesom prirodzeným a nevyhnutným. A chcem zdôrazniť, že aj kontinuálnym a smeruje k realizácii strategických cieľov spoločenstva a reaguje na situáciu po prijatí nových členských krajín. Nesmieme pritom zabúdať na to, že dnešná politická Únia má svoje korene v troch rôznych spoločenstvách úplne rozdielneho charakteru. Od počiatku mala byť integrácia hospodárska základom integrácie politickej. Tento proces, ktorý je zrejmý od roku 1957, započal zlúčením dovtedajších orgánov, následne prijatím Jednotného európskeho paktu, ktorým sa zo Zhromaždenia stal Európsky parlament a nasledoval Maastricht v roku 1992, Amsterdam v roku 1997, ktoré znamenali definitívne presadenie samostatnej línie politickej integrácie. Aj preto sme jednoznačne presvedčení, že pokiaľ sa vyskytne forma spoločenstva, ktorá nie je štátom, ale plní jeho funkcie a má vlastný systém práva, môže mať ústavu v materiálnom zmysle. Diskusiu o tom, či jednotná Európa potrebuje ústavu, chápeme len sčasti ako priestor na ideové špekulácie, pretože dnes už niet sporu o tom, že primárne právo Európskej únie a Európskeho spoločenstva vykazuje znaky ústavného práva. Európsky súdny dvor veľakrát skonštatoval ústavný charakter zmlúv tvoriaci normatívny základ Európskeho spoločenstva. Je nesporné, že európsky integračný proces predstavuje nadštandardne zložitú sústavu, je kolbišťom rôznorodých záujmov a dotýka sa fundamentálnych otázok ústavného práva a predovšetkým suverenity, zdrojov ústavodarnej moci, legitimity národných záujmov a postavenia národného štátu, vertikálnej deľby moci a možného fungovania federalizmu. Za podstatné však považujeme to, že sa výrazne zmenil charakter integrácie. Hospodársky stabilizované jadro západnej Európy ako hrádza proti komunizmu, ale aj ako hrádza vlastnej nejednote či nutnosti využívať plody kooperácie a organizovaného konania už nie je dostatočným motorom spolupráce. Európska únia je ešte aj dnes formálne vecou štátov na zmluvnom základe, ale fakticky Európska únia čím ďalej, tým viac preniká do života občanov národných štátov. Nielenže im ukladá povinnosti, ale im aj garantuje práva, ktoré si môžu uplatniť pri jej orgánoch. Nie náhodou sa občan Európan stáva subjektom diania a podstatou celého diania. Aj preto je Únia založená na hodnotách úcty k ľudskej dôstojnosti, slobode, demokracii a rovnosti. Toto sú hodnoty spoločné štátom, ktoré spája pluralizmus, nediskriminácia, tolerancia, spravodlivosť, solidarita a rovnosť medzi ženami a mužmi. Od začiatku 90. rokov je evidentná zmena podstaty integrácie. Preto je Ústavná zmluva snahou štátov urobiť ďalší krok k vytváraniu stále užšieho zväzku medzi národmi Európy, ako to uvádza napríklad čl. 1 Zmluvy o európskej ústave. Práve nová podstata európskej integrácie naplno odhalila, že štruktúra a usporiadanie orgánov sú v rozpore s deklarovanými ašpiráciami a potvrdila nevyhnutnosť zmeniť podstatu ich existencie. Európska únia totiž v celosvetových parametroch, osobitne v hospodárskych, geopolitických či bezpečnostných súvislostiach, stojí pred riešením nesmierne zložitých celoeurópskych záujmov, kde národné kategórie, ako je kultúrna identita, štát, mena, obrana, životné prostredie, sú nedostatočné a integrovaná kapacita so synergickým efektom je zjavne výhodná a nevyhnutná. Potvrdzuje to aj relatívne, a to zdôrazňujem, relatívne klesajúci význam národných štátov, či chceme, alebo nechceme, aj čoraz častejšie sa prejavujúca neschopnosť samostatne riešiť neustále pribúdajúce kategórie správy spoločenských problémov. Dokumentujúcim príkladom je napríklad vznik novej hlavy IV tretej časti Zmluvy Európskeho spoločenstva o vízovej, azylovej, prisťahovaleckej politike, zavedenie nových foriem spolupráce v oblasti policajnej, justičnej, ako aj v oblasti vonkajších foriem posilnenia vojenskooperačných možností. Dámy a páni, práve z týchto dôvodov sme presvedčení, že súčasné zmluvy o Európskej únii nie sú dostatočným základom budúceho vývoja európskej integrácie. Súčasný stav, keď téza, že povinnosti občanom možno ukladať iba na základe zákonov prijatých riadne zvoleným parlamentom a subsidiárne ďalším subjektom legitimizovaným medzinárodnou zmluvou, je dávno prekonaný a čiastočne v rozpore so skutočnosťou. Zotrvanie súčasného medzinárodného právneho modelu svojou netransparentnosťou, ale aj istým deficitom demokracie ohrozuje ďalší postup integrácie. Považujem za jednoznačne pozitívne, že základnou tézou konceptu európskej ústavy je zmena legitimizačného základu Európskej únie z vôle štátov a ich reprezentácií na vôľu občanov, ktorí sa tak stanú skutočnými adresátmi integrácie. Dámy a páni, tento proces predsa nemusí znamenať vytváranie európskeho superštátu s negatívnymi dôsledkami. Treba si uvedomiť, že samotné pristúpenie k Európskej únii znamená zásadnú zmenu ústavného systému členského štátu. Sme uzrozumení s východiskom, že ústavný základ Únie musia tvoriť národné ústavné poriadky v spojení s úniovou ústavou, ktorá by ich preklenula, ale zároveň aj doplnila. Takto Ústava Európskej únie môže byť garantom národnej ústavy, identity a zároveň ústavnej homogenity Únie. Považujeme za samozrejmé, že tento proces bude spojený s dôslednejším a exaktnejším zapájaním národných parlamentov do európskeho rozhodovacieho procesu. Návrh ústavy predsa korešponduje s faktorom súčasnej primárnej identifikácie obyvateľov Európy s vlastným štátom a národným spoločenstvom. Prijatie ústavy predsa predpokladá vytvorenie priamej európskej dimenzie pôsobenia národných parlamentov a v tomto spoločnom pôsobení možno posilniť demokratickú legitimizáciu rozhodovania európskych inštitúcií. Vážené dámy a páni, predložený návrh európskej ústavy predstavuje nepochybne komplikovaný dokument, v mnohom kontroverzný, iste aj nevyvážený, v ktorom si žiadna politická či iná doktrína či individualizovaný občiansky alebo odborný postoj nenájde odpoveď na všetky potrebné otázky. Je veľkým kompromisom, avšak sme presvedčení, že odmietnu ho iba tí, ktorí si skutočnú integráciu neželajú. Jeho riziká totiž nemajú absolútnu či nezvratnú povahu. Zásadným spôsobom rieši kontroverzie v politickej a právnej v súčasnosti integrácie a umožňuje ďalšiu diskusiu o nastolených otázkach. Ak výhrady, ktoré zazneli na domácej scéne o neprimeranom ohrození národného štátu, strate národnej identity či nerešpektovaní kresťanských základov Európy v preambule, alebo o posilňovaní bruselskej byrokracie, boli myslené úprimne, tak mi dovoľte povedať, že im nerozumieme. Slovenská republika už dávno stratila mnohé atribúty nevyhnutné na realizáciu politiky národného štátu; niektoré prirodzene a akceptovateľne s logikou vývoja, avšak tie najdôležitejšie tragickým nedocenením mocensko-hospodárskych faktorov. Máme na mysli tragédiu privatizácie strategických podnikov, rezignáciu na budovanie štátnosti schopnej konkurencie, stratu nástrojov na realizáciu hospodárskej politiky, rezignáciu na tvorbu vnútorne homogénnej solidárnej spoločnosti s národnými elitami tak v hospodárskej, ako aj vedeckej oblasti s primeranou účasťou na správe štátu. (Potlesk.) Dovoľte mi, dámy a páni, na záver zdôrazniť, že názory, ktoré som prezentoval, súvisia so sociálno-demokratickou orientáciou strany Smer, ktorú zastupujem. Návrh ústavy, ale ani proces integrácie, a to chcem zdôrazniť, nie je ani pravý, ani ľavý. Je jednoducho vyváženým kompromisom. A aj preto ma trochu mrzí, že je napriek tomu stále prisvojovaným fetišom a symbolom politickej nenahraditeľnosti. Nikdy som ani ja osobne, ani nikto zo Smeru – Sociálnej demokracie nerozmýšľal o inej možnej alternatíve pre Slovensko, ako je európska integrácia. Pred dvoma týždňami som si na podujatí pri príležitosti prvého výročia vstupu Slovenskej republiky do Európskej únie vypočul stanovisko pravicového europoslanca, ktorý povedal, že jeho agendou v Európskom parlamente je boj s európskym socializmom. Nuž teda dovoľte, dámy a páni, aby som v závere ako našu odpoveď konštatoval, že poslanecký klub Smeru – Sociálnej demokracie dnes povie svoje „áno“ Európe a Slovensku, založenej na vyváženom hospodárskom raste. Povieme svoje „áno“ sociálnemu trhovému hospodárstvu zameranému na dosiahnutie plnej zamestnanosti a sociálny pokrok. Povieme svoje „áno“ boju proti sociálnemu vylúčeniu a diskriminácii, povieme svoje „áno“ sociálnej spravodlivosti. Poslanecký klub Smeru dnes povie „áno“ úcte k ľudskej dôstojnosti, slobode, demokracii, rovnosti, právnemu štátu a rešpektovaniu ľudských práv. Hlasovaním za tento návrh potvrdíme, dámy a páni, že o hodnotách, ktoré táto Ústavná zmluva garantuje, nielen hovoríme, ale že si ich predovšetkým ctíme a že robíme neustále všetko pre to, aby sa aj v spoločnosti napĺňali. A to všetko pre to, aby Európa už nikdy nezažila hrôzy vojny, aby prosperita nebola výsadou silných tohto globálneho sveta, aby solidarita bola prítomná v každom politickom a občianskom akte a aby sa občianske práva stali každodennou samozrejmosťou. (Potlesk.) Dámy a páni, poslanecký klub Smer – Sociálna demokracia povie dnes „áno“. Ďakujem pekne. (Potlesk.)