I. Radičová, poslankyňa: (2008-09-11):
Začatá transformácia detských domovov a presun dôrazu na náhradnú rodinnú starostlivosť či zariadenia rodinného typu bol naozaj veľmi náročný a zložitý proces a určite v praxi odhalil to v legislatíve a v zákone, čo môže byť potenciálnou prekážkou dovŕšenia takéhoto cieľa. Chcem vyzdvihnúť v predkladanom vládnom návrhu novely niekoľko výrazných pozitív. V tomto návrhu sa rozširuje možnosť dieťaťa z detského domova stretávať sa nielen s rodinnými príslušníkmi, ale aj inými blízkymi osobami, napríklad budúcimi pestúnmi. Je pravdou a je vhodné, že táto osoba musí absolvovať informačné poradenstvo v stanovenom minimálnom rozsahu, prípadne viac. Takouto zmenou bol fakticky rozšírený okruh osôb, na ktoré sa vzťahuje termín blízka osoba, čo bolo aj jedným zo zámerov pozmeňujúcich návrhov, o ktorých sme v tejto snemovni už rokovali. Rovnako vítam skrátenie maximálnej lehoty na diagnostiku pri prijatí dieťaťa do detského domova zo šiestich mesiacov na dvanásť týždňov, čo urýchli umiestňovanie detí buď do profesionálnych rodín alebo náhradnej starostlivosti. Tento návrh ma obzvlášť potešil. Rovnako pozitívne vnímam rozšírenie dokumentácie, ktoré orgány poskytujú o dieťati pri hľadaní adoptívnych rodičov a to rozšírenie aj o videodokumentáciu, pretože sa tým zvýši informovanosť budúcich rodičov a zabráni sa možným, nie kvalitným, možno až chybným rozhodnutiam. Dovoľte mi však povedať aj isté námietky. Určite je snahou predkladateľa, aby snahy štátu o čo najefektívnejšie umiestňovanie detí do náhradných či profesionálnych rodín, či urýchlenie procesu osvojovania sa udialo čo najefektívnejšie, rýchlo, kvalitne a aby sme ani dieťaťu, ani potenciálnym rodičom neublížili. Novela však rozširuje možnosti štátu v otázke zbrzdenia či úplného zastavenia tohto procesu. Nanovo sa obnovuje okolnosť a okolnosti, ktoré vylučujú splnenie účelu osvojenia, ide najmä o bod 3, to je vek blízky plnoletosti, ktorý bol niekoľkokrát pripomienkovaný rôznymi subjektmi a dokonca bolo požadované v pripomienkovom konaní aj jeho úplné vypustenie. Som presvedčená, že by sme nemali vytvárať bariéry a brzdy možného umiestňovania detí v náhradných rodinách. Mnoho zmien sa tiež dotýka rozširovania možnosti štátu zastavovať či rušiť akreditácie. Myslím si, že namiesto snahy o zlepšenie fungovania procesu smerom k zlepšeniu podmienok k spokojnosti detí sa novela príliš zaoberá, venuje rozširovaniu administratívnych úkonov pravdepodobne v snahe, aby sme prinútili orgány sociálnoprávnej ochrany k aktivite. Nie som však presvedčená, či nárast administratívnych povinností, nových správ, nových hlásení bude znamenať aj vyššiu aktivitu úradov. Skôr sa obávam, aby netrávili ešte viac času vypisovaním správ a byrokraciou a zostalo im menej času na skutočné umiestňovanie detí do náhradných rodín. Navyše, aby sa vytváranie týchto správ nestalo čistou formalitou. Sociálnoprávna ochrana detí a sociálna kuratela je zákon a novela, ktorá má byť ústretová potrebám rodičov a potrebám detí. Na mojich ostatných stretnutiach s náhradnými rodinami a s ich deťmi som zaregistrovala viaceré podnety z praxe, z ich života s tým, s čím sa stretli, ako oni prežívali a zažívali fungovanie legislatívy a výkonu konkrétnych úradov. Dovolím si upozorniť na dva podnety, námety, ktoré dávam snemovni do pozornosti s cieľom skvalitniť predkladanú novelu. Bohužiaľ, naozaj sú overené informácie o nedodržovaní pravidiel pri umiestňovaní detí do náhradných rodín predovšetkým napríklad poradovníka. Zároveň je z praxe zrejmé a potvrdzujú to rodičia, že celý proces hľadania náhradných rodín sa spomaľuje skutočnosťou, že deti na adopciu či určené do náhradných rodín sú najprv zaraďované na krajský zoznam a až po dvoch mesiacoch sú informácie rozposielané aj do ďalších krajov. Ja si spomínam celú diskusiu o tom, aby sme takéto opatrenie do novely zaradili, tie argumenty boli postavené predovšetkým na snahe a možnostiach kontaktu dieťaťa s biologickými rodičmi, prípadne príbuznými. Faktom však ostáva, že tento účel toto opatrenie nenapĺňa, naopak, predlžuje pobyt detí v detskom domove a odkladá možnosť nájdenia rodičov z iného kraja, z inej oblasti. Faktom totiž je, že tak ako sú rozdielne poradovníky a zoznamy rodičov, ktorí majú záujem o adopciu, ktorí majú záujem o náhradné rodičovanie, je tento počet iný v rôznych oblastiach Slovenska a rovnako je iný počet detí, ktoré máme v detských domovoch a ktoré sú či už právne voľné, alebo možné na umiestnenie do náhradnej rodiny. Ponuka a dopyt, ak smiem použiť tieto výrazy, nie je v rovnováhe a je regionálne rozdielna, preto nie je prekvapujúce, že záujem napríklad na západnom Slovensku rodičov je značne vyšší, ako sú k dispozícii deti, naopak, v regiónoch východného Slovenska či na juhu je ten pomer opačný. Dávam preto na zváženie, ale to až v priebehu druhého čítania tohto zákona, aby sme vyriešili túto lehotu dvoch mesiacov napríklad formou a pokúsim sa snemovni predložiť pozmeňujúci návrh v spolupráci s ministerstvom a s ďalšími členmi sociálneho výboru na vytvorenie istého centrálneho registra tak rodičov, ako i detí. Tento centrálny register by nám totiž pomohol vyriešiť i ten prvý mnou spomínaný problém, a to problém poradovníka a sťažnosti rodičov, že napriek tomu, že sú podstatne dlhšie v poradovníku, zrazu sa ocitajú na iných miestach a sú uprednostňovaní iní záujemcovia. Mám hlboký záujem, aby zákon o sociálnoprávnej ochrane bol podporený všeobecným súhlasom tejto snemovne, pretože naše deti si to viac než zaslúžia a naozaj mám záujem predložiť tejto snemovni v druhom čítaní návrhy, ktoré z môjho pohľadu môžu túto novelu vylepšiť. Preto Klub SDKÚ – DS tento návrh zákona podporí. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)