B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-09-10):
M. Murgaš, poslanec: Dámy a páni, chcel by som na úvod povedať, že ma veľmi mrzí tón, v ktorom sa vedie dnešné rokovanie. Možno som sa naivne domnieval, ale vždy som si myslel, že také kruciálne otázky, ako je vzdelávanie, by mali byť prioritnými otázkami parlamentu a parlament by mal hľadať cesty, ako tieto kľúčové otázky riešiť. Chcel by som sa špeciálne obrátiť na kolegov z poslaneckých lavíc klubu SDKÚ, aby nevulgarizovali, aby neboli agresívni, ale aby počúvali argumenty. Budem vystupovať v dvojjedinej osobe ako poslanec, ale teraz predovšetkým ako rektor univerzity, a budem diskutovať tak, aby sme spoločne hľadali riešenia, ako zastaviť krízový stav v slovenských vysokých školách aj prostredníctvom tu predkladanej vládnej novely. Dámy a páni, od roku 1975 s kratšími alebo dlhšími prestávkami pôsobím v rôznych pozíciách v univerzitnom, alebo ak chcete, vo vysokoškolskom sektore. Pôsobil som 5 rokov ako hosťujúci profesor na Univerzite v Spojených štátoch amerických. Pôsobil som na univerzitách v krajinách Európskej únie, Vyšehradskej štvorky. Dúfam, že ma nikto nebude upodozrievať z toho, že sa nevyznám v problematike, pretože mám vždy strach, keď tu u nás v parlamente vystupujú jednotlivci, ktorí majú takzvané univerzálne vedomosti a takzvané univerzálne skúsenosti. Takýchto ľudí, úprimne povedané, sa bojím, pretože od univerzalizmu vo vzdelaní a vedomostiach je iba krôčik k diletantizmu. Dovoľte mi teda uviesť moje pohľady na to, čo vláda predkladá ako novelu zákona o vysokých školách. Kolegyňa Mušková už tu povedala, že novela obsahuje viac ako 100 zmien, aby som bol veľmi konkrétny, obsahuje 120 zmien zákona o vysokých školách, ktorý tu platí od 1. apríla minulého roku. To, že je to tak veľa, je na jednej strane dôkazom nie príliš vysokej kvality zákona, ktorý tu bol schválený vlani a ktorý ste schválili aj mnohí z vás, lebo ste tu v parlamente sedeli. Na strane druhej je však pre mňa ako pre praktického riadiaceho pracovníka univerzity zarážajúce, že nerieši ani teraz kľúčové problémy slovenského vysokého školstva. Či chcem, alebo nechcem, a dúfam, že sa predkladatelia za to na mňa neurazia, 120 zmien, navrhovaných zmien zákona nemôžem ani pri najlepšej vôli označiť ako systémové zmeny, ktoré by mali riešiť dozreté, ak nie už prezreté problémy slovenského vysokého školstva. Poviem otvorene, akademická obec očakávala od tejto novely predovšetkým rozťatie takých gordických uzlov, ako je financovanie zdravotníctva, pardon, školstva, už myslím na ďalší sektor, ako je efektívne fungovanie hodnotenia mechanizmov kvality vysokoškolského vzdelávania, ako je stanovenie parametrov vytvárania trhu vysokoškolského vzdelávania, pretože či chceme, alebo nechceme, ten sa tu tvorí, aj keď chaotickým spôsobom, a po vstupe do Európskej únie môžu byť tieto veci fatálne. Oceňujem snahu pána ministra školstva o pokus razantne vstúpiť do riešenia uvedených oblastí, pretože som mal tú česť byť pri tom, keď sa tento zákon pripravoval. S ľútosťou však musím konštatovať, že tá snaha skončila v orgáne, ktorý sa nazýva vláda Slovenskej republiky, lebo to, čo išlo do vlády, a to, čo vyšlo z vlády, je podľa môjho názoru podstatne odlišné. Ospravedlňujem sa teda, ale tých 120 zmien nemôžem považovať za zásadné zmeny, ale len za určitý face-lifting na tvári slovenského vysokoškolského organizmu. Dovoľte túto tézu podporiť niekoľkými argumentmi a príkladmi. Príklad prvý. Kľúčovým problémom slovenských vysokých škôl nie je to, či absolvent zubného lekárstva bude mať titul MUDr. alebo MDDr., kľúčovým problémom slovenských vysokých škôl však je, že produkujeme, prepáčte za vulgárny výraz, také počty absolventov lekárskych fakúlt, že už takmer 50 % z nich nepôsobí v sektore poskytovania medicínskych služieb, ale v úplne iných sektoroch u nás alebo sa odsťahovali do zahraničia. Najnovšie je typický exodus slovenských absolventov lekárskych fakúlt do Českej republiky. Príklad dva. Efektívne fungovanie Akreditačnej komisie nie je, vážené dámy a páni, podmienené tým, či je vznik tejto komisie upravený vyhláškou alebo nariadením vlády. Kruciálnym problémom efektívneho fungovania Akreditačnej komisie je jej reálna závislosť od politických strán. (Potlesk.) Príklad tri. To, či správa a správna rada vysokej školy má 13 alebo 14 členov, nemá koreláciu k jej efektívnemu fungovaniu, lebo, a to je možno pre vás mnohých paradox, koreláciu k efektívnemu fungovaniu správnej rady má predovšetkým kvalita top manažmentu univerzity, ktorá pripravuje materiály a podklady pre rozhodnutia správnej rady. Dámy a páni, mohol by som takto pokračovať ďalej, ale myslím si, že náš čas je vzácny. Najviac mi je však ľúto preto, že novela sa opätovne vyhla podľa môjho názoru aj názoru rektorov slovenských vysokých škôl najpálčivejšiemu problému slovenských vysokých škôl, ktorým je ich efektívne či neefektívne financovanie. Neriešenie tohto problému nielenže konzervuje súčasný krízový stav na vysokých školách, ale zároveň osudovo odsudzuje slovenské vysoké školy na ich postupnú eróziu v etape po vstupe Slovenskej republiky do Európskej únie. Viem, že pre mnohých z vás, ktorí tu sedíte, je problematika vysokých škôl a vysokoškolského vzdelávania banálnou záležitosťou, pretože je potrebné hľadať peniaze na ďalšie štátne úrady, pretože je potrebné pohľadať prostriedky na ďalšie nezmyselné inštitúcie, ktoré budú iba komplikovať život občanom Slovenskej republiky, ale kde sa dá manipulovať so zdrojmi a kde sa nejaká tá korunka, s prepáčením, dá uliať do vreciek mimo Slovenskej republiky. Ale napriek tomu by som vás žiadal, aj keď viem, že asi situácia dopadne tak, ako sa to vyvíja, že tu vznikne vysoké školstvo, resp. vykreuje sa vysoké školstvo, ktoré nebude schopné konkurovať subjektom z Európskej únie, a záujem bude taký, že však my si, tí, čo budeme mať peniaze, pošleme deti na kvalitné univerzity do západnej Európy a Spojených štátov amerických a vy ostatní, čo na to nemáte, plahočte sa tak, ako sa plahočiť môžete. To je, samozrejme, cesta do neznáma a to neznámo sa nazýva peklom. Aby som podporil tieto argumenty, uvediem opäť niekoľko faktov. Nebudem už opakovať tú chronickú, známu skutočnosť, že Slovenská republika je na treťom mieste od konca, pokiaľ ide o výdavky na vysoké školy z hrubého domáceho produktu. Za nami je ešte Bulharsko a, tuším, Rumunsko. Nebudem opakovať to, že sa z roka na rok znižujú reálne výdavky per capita na študenta vysokej školy v Slovenskej republike, ale musím povedať jednu holú pravdu. Priatelia, už neplatí to, že absolventi slovenských vysokých škôl by boli schopní konkurovať absolventom vysokých škôl z Európskej únie, zo Spojených štátov amerických a ďalších špičkových krajín. Mám teraz na mysli tie univerzity, ktoré sú univerzitami, a nie strednými školami a majú len názov college alebo schools. Jednoducho, dámy a páni, kráľ je nahý! A aj vám poviem, prečo je kráľ nahý. V krajinách Európskej únie výdavky z hrubého domáceho produktu dosahujú viac ako 1,5 %. U nás sa nevieme dopracovať k 1 % výdavkov z hrubého domáceho produktu, a to nehovorím o tom, aký je hrubý domáci produkt per capita v krajinách Európskej únie. Ale aby ste si nemysleli, že si vymýšľam, budem veľmi konkrétny. Výdavky na univerzitách, alebo rozpočty na univerzitách v Európskej únii sú nie niekoľkonásobne, ale niekoľko desaťnásobne vyššie ako rozpočty našich univerzít. A budem ešte konkrétnejší. Porovnám jednu univerzitu v Londýne s univerzitou, kde pôsobím. Ak na tej univerzite v Londýne, na ktorej som mal možno byť určitý čas, bol rozpočet na 9 000 študentov 350 mil. pound (britských libier) a týchto 9 000 študentov obsluhovalo 6 000 zamestnancov, tak na mojej univerzite je rozpočet, nebudem uvádzať aký, pán minister to veľmi dobre pozná a vie, a 15 000 študentov obsluhuje 1 600 zamestnancov. Áno, niektorí by mohli povedať, veď však aj vstupy a cenové hladiny v Británii sú iné. Súhlasím, ale cenové hladiny vstupov u nás, v Slovenskej republike, sa už dramaticky začali približovať cenovým hladinám v Európskej únii. A napokon, hlavne pokiaľ ide o energetické médiá, v niektorých krajinách Európskej únie sú už dokonca nižšie ako v Slovenskej republike. Takže prepáčte, dámy a páni, že vás týmto zaťažujem, ale pripadá mi to, ako keby sme na štart maratónu postavili dvoch bežcov, jednému z nich zaviazali nohy a povedali mu: „A teraz súťažte a bežte do cieľa, ktorý je vzdialený 42 km.“ Ak sa nespamätáme a neurobíme zásadné zmeny vo financovaní vysokých škôl, vidím toto zotrvanie v pozícii mŕtveho chrobáka ako fatálne. Fatálne a nezvrátiteľné pre budúce roky, keď sa tu otvorí trh vysokoškolského vzdelávania bez obmedzenia pre univerzity z európskych krajín. Druhý fakt. Ekonómovia vedia, že ekonomické zákony pôsobia nezávisle od ľudskej vôle a že ich pôsobenie nie je možné negovať administratívnymi opatreniami. Ak v rozpore s ekonomickou realitou bránime prieniku ekonomických nástrojov do sektora poskytovania vysokoškolských služieb, nerobíme nič iné, len vytvárame priestor pre tieňovú ekonomiku a oberáme slovenské vysoké školy o rádovo stovky miliónov slovenských korún. Som veľmi skeptický, pokiaľ ide o to opatrenie, ktoré je navrhnuté v novele zákona a ktoré by malo tento stav zvrátiť. Priatelia, ako praktický univerzitný manažér vám z tohto miesta už teraz môžem uviesť minimálne dve opatrenia, alebo dva spôsoby, ktorými sa dá vyhnúť tomuto opatreniu a ktorými tá ekonomika a to unikanie tých stoviek miliónov z finančného okruhu univerzít bude absolútne normálne pokračovať. Platí aj v sektore vysokého školstva, aj keď mnohí z nás si myslíme, že to tam nemôže platiť a nikde platiť to nebude v živote, ale aj tu platí. Tam, kde je dopyt, tam je aj ponuka. Jednoducho je to jedna zo základných zákonitostí trhovej ekonomiky. Tretia poznámka. Mňa mrzí aj to, že novela neupravuje vzťahy k zahraničným vysokoškolským inštitúciám. Poviem úplne otvorene. Mnohé zo zahraničných európskych inštitúcií operujú na trhu vysokoškolského vzdelávania v Slovenskej republike. Aké to má dôsledky na slovenské vysoké školy? 1. Slovenské vysoké školy nemôžu inkasovať, lebo im to neumožňuje zákon, ale existuje dopyt, operujú tu zahraničné vysoké školy, ktoré v pohode inkasujú mastné, mastné poplatky za vysokoškolské štúdium. Ja sa im, pravdu povediac, nečudujem ako ekonóm a manažér, ony len využívajú legislatívnu dieru, ktorá tu existuje, a budú ju využívať ďalej. 2. Po vstupe Slovenskej republiky do Európskej únie očakávam pomerne značný vstup univerzitných subjektov z Európskej únie na kreujúci sa trh vysokoškolského vzdelávania v Slovenskej republike. To bude mať, samozrejme, negatívny dosah, pretože tým sa trhový priestor pre slovenské vysoké školy bude zužovať. Školy budú ďalej živoriť, budú naďalej podkapitalizované a ja vám garantujem, priatelia, čaká ich neradostná budúcnosť, pretože tento atak subjektov, ktoré sa orientujú na trh, bude taký silný, že predpokladám, že jedna tretina slovenských vysokých škôl neprežije najbližších päť-šesť rokov. Možnože niektorí sa tomu budú tešiť, ja osobne ako rektor univerzity budem z toho smutný. Vážený pán minister, dámy a páni, mohol by som pokračovať ďalej. Chcel som zaujať stanovisko len k takým – podľa môjho názoru a názoru kolegov rektorov – kľúčovým problémom, ktoré by mala novela zákona o vysokých školách riešiť. Sám som presvedčený o tom, že treba túto novelu posunúť do ďalšieho čítania, a možnože naivne dúfam, že v tom ďalšom čítaní by mohli byť do nej implementované niektoré z tých kľúčových problémov, ktoré som pomenoval. Sám by som chcel ešte zdôrazniť, že moja pozícia vo vzťahu k novele vysokoškolského zákona nie je pozíciou politika, ale predovšetkým pozíciou univerzitného manažéra, ktorý je dennodenne konfrontovaný s veľkým balíkom problémov, ktoré sú niekedy skutočne problémami nezavinenými univerzitami v Slovenskej republike. Dámy a páni, ďakujem vám za vašu pozornosť. (Potlesk.)