Figeľ, Ján, podpredseda NR SR (2015-11-12):
Ďakujem pekne, pani podpredsedníčka. Ctené dámy, vážení páni, pán minister, nechcem ani veľa, ale skôr s pohnútkou, že obrana nemôže byť v priestore buď nezáujmu, alebo takej šedej zóny, ktorá na jednej strane reprezentuje situáciu, kedy my dnes nie sme v nejakom bezprostrednom vojenskom ohrození, kedy Európa dávno spomína – 70 rokov – na veľkú svetovú vojnu, ale na druhej strane sa obranné hrozby stávajú oveľa aktuálnejšími až akútnejšími vďaka vývoju v poslednom desaťročí alebo v dvoch posledných desaťročiach, kedy už na scénu vystupujú aj nevojenské ohrozenia alebo neštátni aktéri. Vedieť tomu čeliť a dôrazne, efektívne je potrebné. Máme dnes profesionálnu armádu. Veľká časť populácie sa nestretáva priamo s tým, ako by mohla a mala byť pripravovaná na situáciu, ktorá môže byť zrazu veľmi náročná. Starí Rimania, starí filozofi, starí bojovníci hovorili, že keď chceš mier, pripravuj sa na vojnu. Proste prvá povinnosť štátu, demokratického štátu predovšetkým, ale aj iných štátov bola a zostala vnímaná ako mier pre svoje obyvateľstvo, bezpečnosť svojich ľudí, a preto obrana a celková bezpečnostná politika nemôže byť v úzadí alebo nejakým spôsobom opomínaná. Hovorím to za hnutie, ktoré má 26 rokov politickej nielen existencie, ale pôsobenia na scéne i európskej, národnej, a dokonca teda aj na úrovniach komunálnej, regionálnej. Obrana je a zostane vždy veľmi dôležitá ako súčasť primárnej zodpovednosti štátnej moci. Ak nefunguje bezpečnosť a obrana, čo si majú počať ľudia? Čo potom štát garantuje? A tým nechcem spochybňovať a oslabovať iné úlohy štátu, ale táto je primárna, nezastupiteľná. Chcem za kresťanskodemokratické hnutie vyjadriť, že pre nás táto agenda nikdy nebola okrajová alebo druhotná, ale naopak, že som sa aj ako predseda hnutia a podpredseda parlamentu stretol s pánom ministrom na rozhovor o niektorých strategických otázkach a v mnohom sa zhodujeme, možno v niečom líšime, ale chcem aj apelovať, aby téma bezpečnosti a obrany bola súčasťou takého dlhodobého pohľadu a zároveň konsenzu už či pri vysielaní vojakov, či pri realizácii niektorých investícií, lebo ide o náročné, dlhodobé zámery. A politicky za nás chcem povedať, že my sme za podporu obrannej politiky alebo teda obranných investícií alebo modernizácie v plnom slova zmysle. Žijeme v 21. storočí a ten prístup je investovať lepšie a viac. V tomto poradí, najprv lepšie, ale potom aj viac. A lepšie je o investovaní, o tom, že nám treba nadobúdať a získavať spôsobilosti viac než len techniku. Technika je súčasť toho, čo máme aj tu, vybavenie, technológia, ale tá spôsobilosť ľudská, individuálna a kolektívna je oveľa, oveľa vážnejšia a dôležitejšia. Hovoríme „áno“ väčšej, transparentnejšej civilnej kontrole rozhodnutí alebo ozbrojených síl aj preto, aby sa nemenili neustále prístupy každé štyri roky. Skôr naopak, prehlbovali, potvrdzovali, utvrdzovali aj v duchu spojenectva, aj v duchu vlastenectva, lebo je to potrebné. No a ten rozmer, ktorý je tu čiastočne aspoň diskutovaný, pretože som aj preto vystúpil, aby to neprebehlo len bez slov, považujem túto tému za veľmi dôležitú, je branná spôsobilosť alebo celková schopnosť nášho obyvateľstva čeliť istým výzvam, ktoré môžu prísť – a ony prichádzajú, niekedy ľahšie, niekedy ťažšie. A za kresťanských demokratov chcem povedať, my dokonca máme vo veľkom celkovom programe, ktorý je tak na 10 až 20 rokov zamýšľaný, Cesta pre Slovensko, zámer budovať civilné zbory. Teda jednotky pre nevojenské ohrozenie krajiny. Sú rôzne nevojenské hrozby a bolo by veľmi nerozumné a drahé mať profesionálnych vojakov na to, aby hlavne zachraňovali obyvateľstvo pri povodniach alebo rozvážali vrecia s pieskom alebo teda zasahovali tam, kde je to jednoduchšie aj nevojakmi, civilmi, dobrovoľníkmi. Takúto prípravu, ktorá vlastne tu sa nám predkladá iným spôsobom ako dobrovoľnícka zložka, podporujeme už z princípu, lebo nič nie je v živote zadarmo a prejav občianskej statočnosti, spolupatričnosti, solidarity, obrany vlasti alebo pomoci ľuďom práve vtedy, keď sú rôzne formy ohrozenia, je ušľachtilá činnosť, ušľachtilý postoj a štát by ho mal promovať, podporovať aj rôznymi spôsobmi v ďalšom živote. Je to veľmi potrebné, aby tí, ktorí sa pripravujú, lebo je to potrebné, boli takto vnímaní a cenení, že je to vo verejnom záujme. To nie je len pre nich, ak sú pripravení, vycvičení, ak majú ducha dobrovoľníctva, ale je to vlastne v záujme verejnom. Poprípade ďalšie opatrenia vo verejnej správe by mohli napomáhať k tomu, aby sa dobrovoľníctvu aj obrane darilo. Hovorím skôr principiálne a konsenzuálne práve preto, lebo na takejto atmosfére v spoločnosti, na takomto myslení a pripravenosti veľmi záleží vývoj teraz, o rok, o dva, o generáciu, aby sme si na to nielenže zvykli, ale vytvorili prostredie, ktoré je prajné dobrovoľníctvu aj z pohľadu obrany vlasti. Vlastenectvo je ušľachtilá cnosť v celých dejinách. Mnohí o tom hovorili a ja to len rád tu pripomínam. „Patriotizmus áno, nacionalizmus nie,“ to povedal Ján Pavol II. A v tomto rozlíšení a v tom pozitívnom nastavení, že naša domovina, naša vlasť, naši ľudia potrebujú byť vychovávaní a naozaj vycvičení na to, aby vedeli pomáhať, je veľmi potrebné. Takže za kresťanských demokratov chcem povedať, že zámer dobrovoľníckej prípravy, dobrovoľníckych jednotiek, podobne ako hovorím, programovo, nie účelovo alebo krátkodobo, ale dlhodobo presadzujeme zámer civilných zborov pre nevojenské ohrozenia, chcem vyjadriť politicky ako rozumný, konštruktívny a veľmi potrebný pre Slovensko. Očakával by som aj, samozrejme, politické rokovania o celkovej podpore a vývoji tejto agendy, lebo ide o ústavné zmeny v kombinácii teda zákona a ústavného zákona a – či z hľadiska dlhodobosti alebo aplikácie – takéto opatrenia si vyžadujú kontinuitu a konsenzus. Ďakujem pekne.