P. Hrušovský, predseda NR SR: (2004-05-14):
Pani poslankyňa Bollová, máte slovo. D. Bollová, poslankyňa: Ďakujem, pán predseda. Vážený pán minister, pán predkladateľ, kolegyne, kolegovia, prepáčte, že sa tu vyskytujem za taký krátky čas druhýkrát, ale, žiaľbohu, taký je program. Mrzí ma, že druhýkrát budem vystupovať pred poloprázdnou, resp. na tri štvrte prázdnou sálou. Ale aj tak by som chcela upozorniť alebo aspoň dať na vedomie, že som si všimla niekoľko anomálií, prinajmenšom nejasností alebo nepresností v predkladanom návrhu zákona. Už samotný názov, návrh zákona o rovnakom zaobchádzaní v niektorých oblastiach a tak ďalej a tak ďalej, môže vyvolať otázku: Prečo v niektorých oblastiach a v ktorých? Odsek 4 v § 2 hovorí o nepriamej diskriminácii, ktorá ňou ale nie je, ak je sledované nevyhnutné dosiahnutie oprávneného záujmu. Kto a ako vymedzil pojem oprávnený záujem? To tam nie je. Odsek 9 v § 2 definuje pojem diskriminácie právnickej osoby a vyvoláva pochybnosti, teda aspoň vo mne, či lobizmus neporušuje zásady rovnakého zaobchádzania v konaní právnických osôb. Odsek 1 v § 3 vysvetľuje, že zásada rovnakého zaobchádzania, ak platia osobitné predpisy, a príklad uvádza 6 zákonov, vtedy neplatí. Odsek 1 písm. a) v § 4 uvádza opäť tri zákony. V odseku 1 písm. b) sú potom 4 zákonné výnimky. V ostatných paragrafoch čl. I je citovaných ďalších 16 zákonov, na ktoré sa tento návrh nevzťahuje. Množstvo výnimiek z uplatňovania zásad rovnakého zaobchádzania viditeľne a značne narúša aj jednoznačnosť zákona, za aký by mal byť tento zákon považovaný. Jednotlivé ustanovenia § 6 podobne možno spochybniť. Napr. v § 6 ods. 2 písm. a) aj b) sa hovorí o zásade rovnakého zaobchádzania v oblasti prístupu k zamestnaniu. Pýtam sa: Môžu sa ženy katolíčky stať kazateľmi? Nemôžu. Písmeno c) v § 6 ods. 2 hovorí o tom, že deti majú prístup alebo ľudia majú rovnaký prístup k vzdelaniu. Má mládež rodín na hranici núdze rovnaký prístup k vzdelaniu ako deti finančne úspešných rodičov? Pri písmene d) sa tu pýtam: Môžu sa združovať v politických stranách napr. zamestnanci vo verejnej službe? Hovorí sa, že ľudia sú rovnoprávni. Nechcem tu nudne uvádzať jednotlivé spochybniteľné paragrafy tohto návrhu alebo aspoň možnosť rôznosti výkladu, ktorý, teda tento návrh, sa snaží plniť predpísanú úlohu, nesplnenú pred naším vstupom do Európskej únie a v mnohých bodoch je čisto formálny. Nepovažujem za správne, ak sa parlament Slovenskej republiky stáva bábkovým divadlom v réžii kohokoľvek. Dovoľte mi vysloviť zopár pochybovačných otázok: O akej rovnoprávnosti v oblasti prístupu k zamestnaniu možno hovoriť v Slovenskej republike pri veľkej časti armády nezamestnaných, ktorí chcú pracovať, ale nemajú kde? Ako možno hovoriť o rovnakej možnosti vzdelávať sa, keď rodičia odmietajú posielať deti do školy, pretože nemajú na cestovné? Ako rovnoprávne sa môžu liečiť ľudia, keď v návrhu zákona o zdravotnej starostlivosti sa náklady na liečenie skryte kategorizujú podľa vekových kategórií pacientov? Možno považovať za rovnosť príležitostí v štátnej službe, keď napr. ministri sú do funkcií menovaní a nik ich predpoklady a schopnosti nezrovnáva s inými záujemcami o tieto posty? Prečo neuvažuje predkladaný zákon o konkurzoch na miesta vo vláde? To sú úsmevné otázky, ale všetky, myslím si, sú opodstatnené, ak ten zákon čítame. Zvláštnu diskusiu by bolo možné venovať ľuďom s inou sexuálnou orientáciou. Som veľmi rada, že pán podpredseda vlády nás tu informoval o tom, že návrh nezakladá možnosť registrovaného partnerstva ľudí rovnakého pohlavia. A túto snahu, resp. tento čin podporujem vrelo. Podľa odborníkov sú totiž ľudia s inou orientáciou určitou anomáliou, vrodenou alebo získanou napr. vo väzniciach alebo kláštoroch. Viem, že mnohí významní vedci, umelci neboli bisexuáli, ale nikdy som nepočula, že by sa dožadovali prijatia zákona na uzatváranie manželstiev jedincov rovnakého pohlavia. A podľa výskumov, tí, ktorí sa s touto odchýlkou narodili, neporiadajú okázalé a provokujúce sprievody po veľkomestách Západu a ticho sami sa s touto skutočnosťou vyrovnávajú podobne ako ľudia s iným i vážnejším handicapom. Myslím, že naša spoločnosť nepociťuje potrebu znižovať ľudské poslanie v reprodukčnom procese rodinným súžitím osôb rôzneho pohlavia. To potvrdzuje aj úprava, o ktorú sa  určite pán podpredseda vlády zaslúžil. Preferovanie iného spôsobu spolužitia, t. j. uzatváranie manželstiev ľudí rovnakého pohlavia a jeho potvrdenie zákonom zdôvodňované slobodou a demokraciou spoločnosti považujem totiž za počiatok degenerácie takej spoločnosti. Osobitnú pozornosť si zaslúži opačný problém, keď sa síce žiada prijať antidiskriminačný zákon, ale v občianskej spoločnosti, za akú sa považujeme, ak sme sa už stali súčasťou civilizovanej Európy, hoci som presvedčená, že ani do 1. mája sme nežili ako kočovné turkotatárske kmene v ázijských stepiach, vyššej kvality neplatia občianske zákony pre všetkých. Nadradené sú im totiž zákony cirkevné. Katolícki kňazi nesmú uzatvárať manželstvá, nesmú zakladať rodiny, hoci sami sa zrejme v rodinách takýchto narodili a hoci sviatosť oltárnu považujú za jednu z atribútov nábožnosti. Pán premiér s veľkou slávou podpísal v Ríme dodatok k vatikánskej zmluve, ktorou sa o. i. zavádzajú do škôl povinné voliteľné predmety náboženská výchova a etika od l. ročníka. Nebudem rozoberať otázky svetonázorové, prosím ale o objektívne posúdenie sťažnosti rodičov žiaka konkrétnej základnej školy, ktorý sa prihlásil na predmet etika, ale musí na hodinu etiky čakať na školskom dvore, lebo v triede sa najprv vyučuje náboženstvo. Nie je to znak diskriminácie dieťaťa,  ktoré sa narodilo v rodine ateistov? Myslím si, že väčšina občanov v Slovenskej republike patrila i patrí k rasovo, etnicky, nábožensky, národnostne i sexuálne tolerantným obyvateľom Európy. Naše zákony dávali i doteraz možnosti na postihy porušovania tejto tolerancie. Ani tento navrhovaný antidiskriminačný zákon však nezotrie rozdiely medzi nami, tobôž ak sa o to štátne zriadenie nesnaží samou podstatou medziľudských, majetkových, sociálnych a iných vzájomných vzťahov. Tie by bolo treba zmeniť a podporiť zákonom. Náš klub nepovažuje predložený zákon za jednoznačne vysvetliteľný a vystihujúci podstatu samotného názvu antidiskriminačný. A preto prosíme, aby všetci, až sa bude o ňom hlasovať, zvážili podporu či odmietnutie potreby prijatia tohto zákona, hoci samotný ten zákon je vyhovujúci, jeho text je neškodný, ale či ho potrebujeme, to je druhá vec. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)