P. Prokopovič, minister dopravy, pôšt a telekomunikácií SR: (2004-12-02):
Chcel by som pripomenúť jedno. Tento zákon nie je o predaji textilu, tento zákon nie je o predaji mäsa v mäsiarni, tento zákon je o bezpečnosti na cestách, aj keď možno sa to nezdá na prvý pohľad. Ale, páni, je o bezpečnosti na cestách. A prosím vás, nevykladajte tu nikomu, že ten, kto nemá vlastnú miestnosť na učebňu, ten, kto nemá trenažér, a poznám autoškoly, nehnevajte sa, poznám osobne, ktorí majú jednu obývačku doma alebo prispôsobenú miestnosť, rodinné auto, kde dali pedály, aby to už bolo skúšobné auto alebo auto vhodné na výcvik. Takéto súkromné autoškoly, v ktorých prvá jazda mladého frekventanta vedie hneď na cestu medzi vozidlá – no postavte sa pred rodičov alebo pred príbuzných, ktorým príbuzní zahynuli pod kolesami jázd takýchto vodičov, nových, čerstvých, po získaní vodičského, čo vám povedia. A chcete štatistiky, ja ich prinesiem. V druhom čítaní ich prinesiem. Sme jediná krajina v strednej Európe, ostatné som neskúmal, kde počet neúspešných uchádzačov z roka na rok rastie. Len to nechcete vidieť. Rastie! Azda mi nechcete povedať, že je rovnaká kvalita výučby u tých, ktorí vyučujú len doma, ktorí nemajú trenažér, ako tých, ktorí majú na to špeciálne učebne a majú trenažér? Teraz nehovorme o veľkých, o malých. Hovorme o princípe. Nehovorte mi, že je to rovnaká kvalita výučby. Takže treba aj na to myslieť, že sa dnes nehráme alebo tento zákon nehovorí o blšom trhu s textilom, ale skutočne o niečom, čo môže výrazným spôsobom zachrániť aj v budúcnosti ľudské životy. A to, či – keď už mám prejsť do detailov, tie základné argumenty, ktoré tu boli – či to má vlastniť alebo prenajať? Viete, nie preto vlastniť, že by sme na niekoho chceli bič, ale preto, že keď to bude vlastniť, bude to aj používať. Ak dáme možnosť prenajať, vám ukážem desiatky okľúk ako daňový poradca, ako ekonóm, ako podnikateľ, ako sa to dá obísť fiktívnou zmluvou a budem si robiť ďalej, len aby som ušetril, aby som nemusel. Ale ak to budem mať v majetku, budem to používať. Preto je tam to viazanie na majetok, aby to skutočne využíval a používal. Čo sa týka práce na jednotlivé zmluvy. Veď vy ste schvaľovali Zákonník práce, ktorý umožňuje akúkoľvek pracovnú zmluvu, aj na dve hodiny v sobotu večer. Ale poviem vám len jeden štatistický údaj a ten hovorí za všetko a zamyslite sa nad ním. Od roku 1999 do roku 2003 pribudlo na Slovensku okolo 1 400 autoškôl, presné číslo prinesiem, nemám ho tu v hlave. A počet inštruktorov sa zvýšil o 1 100. O 300 menej, ako vznikol počet autoškôl. Skúste porozmýšľať prečo? Nehovoriac o tom, že tých, ktorí sú na úväzok, nemôže nikto, ani my, skontrolovať, ani z hľadiska kvality, ani pripravenosti, lebo on nie je zamestnancom subjektu, ktorý my môžeme kontrolovať. Toto sú tie dôvody. Nie preto, že by sme niekoho chceli bičovať. Viete veľmi dobre, že som podnikateľ, bol som podnikateľ, vyrastal som medzi tými drobnými, stade som vyšiel. A mne veľmi záleží na tom, aby sme ich zbytočne nezaťažovali. Ale zároveň som bol schválený aj za predsedu Rady vlády pre bezpečnosť cestnej premávky. Dosiaľ tu nebol. A opäť, nielenže sme jediná krajina v strede Európy, kde počet neúspešných uchádzačov stále rastie, ale sme aj jedna z mála krajín, kde počet mŕtvych z príčiny dopravných nehôd z roka na rok rastie. Teraz je to, už v strede tohto týždňa je to 562. Do konca roka to možno bude nad 600. A sú to čísla, ktoré asi nikoho nezaujímajú a skôr načúvame nejakému pokusu o nejakú pomoc v rámci sebazáchovy alebo neviem čo. Vôbec tu nejde o sebazáchovu. Najlacnejší trenažér, ktorý je schopný a dobrý, stojí 300-tisíc korún. Kto trošku podniká, vie, že na lízing 300-tisíc korún, tie splátky mesačne pri tých príjmoch, ktoré má každý, aj malý prevádzkovateľ autoškoly, sa dajú na tom pohodlne splatiť. Takže nie je tu žiadny existenčný problém. Problém je v tom, že tí, ktorí nič nemajú, oproti tým, čo majú veľké, majú veľmi veľké výhody v podnikaní. Samozrejme, tá cena u nich je nižšia ako u tých autoškôl, ktoré majú aj trenažér, aj učebne. Ale, samozrejme, tomu zodpovedá aj kvalita výučby. Ja oceňujem debatu, ktorá tu bola, ako konštruktívnu debatu. Chcem, pripravím sa na rokovanie aj vo výbore, aj v pléne v druhom čítaní, ale veľmi by som vás prosil, berte do úvahy aj tie fakty, ktoré som tu povedal. Ďakujem. (Potlesk.)