F. Mikloško, poslanec: ():
Ak sa pozrieme na 12 rokov od novembra 1989 alebo od prvých volieb v roku 1990, vidíme tam jednu akoby zákonitosť. Boli tam dve obdobia, ktoré trvali dva roky, a dve obdobia, ktoré trvali štyri roky. Tie dvojročné obdobia boli vždy, keď sa išlo o revolučné udalosti. Padol jeden veľký systém, boli voľby, trvalo obdobie len dva roky a všetci tí, ktorí z nás tam boli, si pamätáme, že aj vydržať tie dva roky bol problém, pretože jednoducho bol to kvas, bol to pohyb. Takisto druhé volebné obdobie, ktoré trvalo len dva roky, bolo po vzniku Slovenskej republiky. Bola to takisto revolučná udalosť, bola to udalosť, ktorá vznikla rýchlo, behom pol roka po voľbách, nečudo, že nevydržalo celé štyri roky. Z druhej strany obdobia, ktoré trvali štyri roky, môžeme nazvať, že sú to obdobia normálne pracovné. Čiže aj z tohto pohľadu dnes, keď uzatvárame toto štvorročné obdobie a keď aj ho pán predseda popísal veľmi presne, veľmi poctivo pre pamäť aj v stenografickom zázname, tak by sme povedali, že sa proste lúčime s jedným pracovným obdobím. Už som povedal, že pán predseda popísal toto obdobie, preto nie je také jednoduché sa k nemu vyjadrovať z pohľadu poslaneckých klubov. A mám taký pocit, že tým, že pán predseda zvolil systém, že najprv on a potom od najmenších klubov až po najväčšie, každý povie nejakú myšlienku a keď príde na najväčší klub HZDS, obávam sa, že už nebude mať čo povedať. (Smiech v sále.) Z pohľadu KDH preto chcem povedať len dve veci. Po prvé, že, samozrejme, boli sme štyri roky členom vládnej koalície a nemôžeme sa nijakým spôsobom dištancovať od všetkého, čo sa nepodarilo, od všetkých problémov, s ktorými sa dennodenne stretávame pri stretnutiach s ľuďmi. To nie je teraz nejaká predvolebná rétorika, je to skúsenosť, každodenný život, že problémy ľudí sú, sú veľké, a je to permanentná úloha nielen v tomto volebnom období, ale vo všetkých ďalších volebných obdobiach. Ak by som predsa však mal povedať niektoré také momenty, ktoré sa mi zdajú byť zaujímavé z pohľadu našej strany, tak po prvé, poviem, že toto volebné obdobie nesie v sebe zvláštnu charakteristiku, že znamenalo obrovský otras v politických stranách, ktoré sa tu budovali dlhý čas, a znamenalo vznik nových strán. V tomto smere, samozrejme, som veľmi rád, že KDH sa etablovalo aj na pôde parlamentnej. A ďakujem všetkým, ktorí vtedy svojím hlasovaním tento náš klub podporili. Ak by som mal povedať to, čo sa nejakým spôsobom uzatvorilo za tie štyri roky a čo nám ležalo na srdci tie štyri roky, tak bola to podpora istej farebnosti života, istého pluralizmu, ktorý v každej spoločnosti musí byť. A poviem dva príklady. Bolo to zrovnoprávnenie všetkých škôl, teda všetkých škôl súkromných, štátnych a cirkevných tak, že majú také isté postavenie v spoločnosti. A bolo to zrovnoprávnenie, to sa udialo práve včera, všetkých sociálnych zariadení, štátnych, súkromných a cirkevných. Má to obrovský význam, pretože týmto smerom, či chceme alebo nechceme, ten život pôjde, týmto smerom ten život nadobúda dynamiku, konkurenciu. A to je dobré, že aj parlament to podporuje, toto je to, čo aj nás teší. Ak by som mal povedať ešte jednu vec, ktorá nás teší, tak to je, že sa podarilo stabilizovať vzťah štátu a všetkých cirkví. Ten prvý krok otvorila vatikánska zmluva, potom to bola zmluva medzi štátom a všetkými cirkvami a registrovanými náboženskými spoločnosťami. Cirkvi tu boli, sú a budú, treba im vytvoriť také podmienky, aby mohli slobodne existovať a aby ich existencia závisela len od ich vnútornej sily. Vážený pán prezident, pán predseda parlamentu, pán predseda vlády, chcel by som sa poďakovať zvlášť, pretože sme na parlamentnej pôde, predsedovi parlamentu a podpredsedom parlamentu, ktorí viedli štyri roky schôdze, ktoré neboli jednoduché, ktoré často boli do noci, kým my sme si mohli počas tej noci aj odskočiť, oni museli sedieť za pultom a viesť túto lodičku, chcel by som sa poďakovať všetkým poslancom za štyri roky spolupráce a som veľmi rád, že pán predseda už v mene nás vyslovil poďakovanie kancelárii parlamentu. Vážení prítomní, každé takéto ukončenie obdobia nesie v sebe aj istú nostalgiu. Prešli štyri roky. Pre mladého človeka štyri roky neznamenajú nič, pre nás starších to znamená dosť veľa. Vidíme ako sa nám sťažuje dych, ako ťažšie chodíme po schodoch po štyroch rokoch, ako sme bližšie k penzii. Čiže, samozrejme, každé takéto lúčenie môže niesť so sebou aj trošku smútku. Ale už stredovekí mocnári poznali jedno nemilosrdné heslo: „Zomrel kráľ, nech žije kráľ!“ Taký je život alebo sa hovorí v útrobách Vatikánu, že pápeži sú smrteľní, ale kúria je večná. Teda poslanci aj predsedovia parlamentu sú smrteľní, ale v parlamentnej demokracii parlament je večný, tešme sa z toho, tešme sa na budúce voľby. Želám všetkým stranám úspech, zvlášť KDH (Potlesk.). J. Migaš, predseda NR SR: Ďakujem pekne predsedovi poslaneckého klubu Kresťanskodemokratického hnutia pánu Mikloškovi. A teraz by som poprosil predsedu poslaneckého klubu Strany maďarskej koalície. Pán Gyula Bárdos, nech sa páči, máte slovo.