B. Bugár, podpredseda NR SR: (2004-10-20):
Budeme teraz rokovať v prvom čítaní o návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie zákona o čiastočnom odškodnení vkladateľov do nebankových subjektov (tlač 881). Návrh na jeho pridelenie výborom máte v rozhodnutí predsedu Národnej rady Slovenskej republiky pod č. 887. Dávam slovo teraz poslancovi Vladimírovi Ďaďovi, aby za skupinu poslancov návrh zákona uviedol. Nech sa páči, pán poslanec. V. Ďaďo, poslanec: Ďakujem pekne. Vážený pán podpredseda, kolegyne a kolegovia, myšlienka povinnosti štátu zaoberať sa riešením situácie poškodených a oklamaných občanov v nebankových subjektoch, ich odškodnením ma zaujímala ešte dávno predtým, keď som ani nesníval, či niekedy budem ústavným činiteľom, poslancom Národnej rady. Samozrejme, ako občan som pozorne sledoval celú situáciu a robil si úsudok ako nezainteresovaná osoba, osoba, ktorá nemá v žiadnej banke žiadne koruny ani žiadny cenný papier. Drukoval som poslancom Národnej rady Slovenskej republiky, ktorí predložili v Národnej rade Slovenskej republiky návrh na riešenie situácie, a veril som, že politik, ktorý je politikom z vôle občanov, bude cítiť zodpovednosť, spravodlivosť voči občanom - voličom, no sklamal som sa a dlho som rozmýšľal, prečo tomu tak bolo. Dnes ako poslanec Národnej rady Slovenskej republiky som pochopil, prečo tak bolo a spolu s ďalšími poslancami navrhujem zákon, ktorý by mal preveriť nielen spravodlivosť a vzťah vlády k občanovi, ale i pocit zodpovednosti poslancov Národnej rady Slovenskej republiky voči občanovi Slovenskej republiky, voči tomu, kto ho volil, z ktorého vôle dnes sedí v týchto poslaneckých laviciach. Predložený návrh zákona sa pripravoval od začiatku tohto volebného obdobia. Pripravovali sa na jeho predloženie poslanci za Komunistickú stranu Slovenska, poslanci za Ľudovú stranu - HZDS, poslanci za stranu Smer. Každý z týchto poslancov má svoj podiel i na tomto návrhu zákona a ja len konštatujem, že v tejto súvislosti sme to nielen my sľúbili občanom, ale je to i povinnosť nás poslancov, aby sme sa s týmto nedostatkom, na ktorom má veľký podiel práve štát a vláda Slovenskej republiky, dokázali úspešne vyrovnať. Pri vôbec filozofii toho, ako predložiť tento návrh zákona, bolo niekoľko alternatív, na ktorých pracovali jednotlivé poslanecké kluby. Jedna z alternatív hovorila  o úplnom odškodnení všetkých klientov. Ďalšia alternatíva hovorila o čiastočnom odškodnení do určitej výšky, tretia alternatíva hovorila, že to čiastočné odškodnenie bude len na základe celkovej výšky vkladu, no a tá posledná, ktorá je, s tou ste sa stretli dnes, ktorá je predložením kompromisu všetkých týchto alternatív. Kde bola filozofia predloženia tohto návrhu zákona? Tá bola postavená na výsledkoch monitorovania Národnej banky Slovenskej republiky v rokoch 1997 až 2000. Bola postavená na výsledkoch protokolu daňovej kontroly z 9. 12. 1999, protokol štátneho dozoru nad kapitálovým trhom pri Ministerstve financií Slovenskej republiky zo dňa 9. februára 2000. Bola postavená na informácii finančnej polície uznesením vlády Slovenskej republiky z 12. januára 2000, uznesením Národnej rady Slovenskej republiky č. 1943 z 13. marca 2002 a uznesení Národnej rady Slovenskej republiky tohto funkčného obdobia, ktoré na návrh komunistického poslanca požiadalo ministra vnútra o predloženie informácie o prepojení nebankových subjektov na politické strany a hnutia v Slovenskej republike. Všetky uvedené aktivity smerovali do neznáma. Smerovali do neznáma preto, lebo nepriniesli pre poškodených žiadny efekt okrem očakávania ich odškodnenia im memoriál. Žiaľ, taký bol postup doteraz. Takýmto spôsobom sme sa dokázali doteraz vyrovnať s nedostatkami. Ja budem konštatovať v ďalšom vystúpení konkrétne dôvody a fakty, ktoré hovoria jasne o tom, že máme túto povinnosť. Dnes v pocite zodpovednosti a povinnosti nápravy chýb skupina poslancov Národnej rady Slovenskej republiky predložila návrh zákona, o ktorom verím, že budeme vecne, bez politických tričiek diskutovať, ku ktorému, tak ako nám demokracia a rokovací poriadok ukladá, budeme môcť predložiť pozmeňujúce návrhy, samozrejme, ak bude v druhom čítaní, ku ktorému v konečnom dôsledku prijmeme uznesenie, ktoré nečaká len 300-tisíc poškodených, ale i široká verejnosť Slovenskej republiky, uznesenie, ktoré zaviaže vládu Slovenskej republiky s definitívnou platnosťou raz a navždy uzatvoriť neslávnu kapitolu finančných podvodov a zneváženia našich občanov. Pretože každý z nás poslancov má pred sebou dôvodovú správu a predpokladám, že aj tí, ktorí sú zarytí nepriatelia odškodnenia občanov, si aspoň  sčasti pozreli predložený materiál, uvediem len stručne, čo predkladatelia tohto návrhu požadujú za svoj cieľ. Je to aspoň čiastočná úprava podmienok na čiastočné odškodnenie občanov, ktorí boli dôverčiví a oklamaní za asistencie štátu Slovenskej republiky. Stalo sa tak preto, že štátne orgány na rozdiel od obyčajných občanov mali dostatok informácií, prehľad i vedomosti o situácii v nebankových subjektoch, nekonali dôsledne, rázne proti nim nezakročili a nezabránili tak defraudácii miliardových vkladov našich občanov. Štát sa nečinne prizeral. Nevadila mu zúfalá situácia najslabšie finančne zabezpečených občanov. Neochraňoval ich dostupnými zákonnými prostriedkami a včas nerealizoval ani vládou prijaté opatrenia. Som presvedčený o tom, že vláda tak z politických, ako aj morálnych povinností si svoju povinnosť nesplnila a čo je povinná niesť i tú svoju zodpovednosť, ale i zabezpečiť nápravu a vrátiť v súčasnosti občanovi aspoň čiastočne to, o čo ho svojím konaním či nekonaním v podstate pripravila. Predložený návrh zákona jasne konštatuje, že nejde o úplné odškodnenie, ale o percentuálne istiny nie z navýšenia, ale o to, o čo občania boli oklamaní. Posúďte spolu. Dnes je podľa správcov konkurznej  podstaty u platcov situácia nasledovná. Horizont dlhuje občanom 5 694 049 201 korún. BDV 2 605 122 806 korún. BMG 6 900 688  051 korún, AGV, s. r. o., 360 161 127 korún. Dokopy táto suma, ktorú som uviedol a ktorá je dnes potvrdená správcami konkurznej podstaty, je 15 560 021 186 korún. Dnešná suma, o ktorú boli občania poškodení nebankovými subjektmi, sa odhadom oproti tejto, čo som uviedol, pohybuje v rozpätí 15 až 17 miliárd Sk. Nebankové subjekty vložili na reklamu 2,7 miliardy Sk. Dámy a páni, ak berieme do úvahy len tú skutočnosť, že za nečinnosť vlády, respektíve za jej tichého súhlasu prišlo pri 20-percentnej daňovej povinnosti do štátnej pokladnice, hovorím, len pri 20-percentnej daňovej povinnosti do štátnej pokladnice od okradnutých občanov to, čo aspoň dnes čiastočne požadujeme, aby im to bolo vrátené, tak to znamená, že tieto prostriedky už štát raz dostal a vráti im len to, čo od občanov vzal. Pritom konštatujem tak ako môj predchodca, že aj pôvodný návrh v dôvodovej správe konštatuje o zhruba 5 miliardách korún, o ktoré je potrebné zaťažiť štátny rozpočet, je hlboko korigovateľný, niekde až do úrovne 3,5 miliardy. Ale sám ako poslanec aj skupina sme nemali toľko síl, aby sme dokázali definitívne a presne stanoviť túto výšku. V druhom čítaní sa môžeme baviť o tom, akým spôsobom je výška, akým spôsobom sa odškodnia občania, ale k tomu sa ešte dostanem. Nie, nie som idealista a reálne predpokladám, že vláda Slovenskej republiky sa bude všetkými možnými spôsobmi brániť prijatiu tohto zákona, pretože už v kuloároch sa hovorí o tom, prečo rozdávať z prostriedkov všetkých niektorým. Nuž, jednoducho konštatujem v mene navrhovateľov toľko, že preto, lebo všetci sme brali z prostriedkov týchto oklamaných. Všetci. O tom, že vláda jednoznačne vedela a mlčala a nekonala, to je dnes jasné. Ak chcete dôkazy, prosím, dámy a páni, kolegovia a kolegyne, počúvajte. Počúvajte fakty a argumenty, ktoré sa odohrali od roku 1997, zaoberajte sa nimi a skúste svoje vedomie práve tomuto faktu podriadiť, čo budem teraz konštatovať. Po prvé. Národná banka Slovenskej republiky koncom roku 1997 monitorovala aktivity obchodných spoločností, ktoré v oznamovacích prostriedkoch zverejňovali výzvy na vkladanie peňažných prostriedkov. Upozornila príslušné orgány vrátane orgánov činných v trestnom konaní, upozornila ministerstvo financií a ministerstvo vnútra na podstatu podnikania nebankových subjektov, na podozrenie z porušovania zákonov a páchania trestnej činnosti. A tieto konali? Nekonali. Viete o tom, že nekonali ešte z predchádzajúceho obdobia. Po druhé. Národná banka Slovenskej republiky upozorňovala v roku 1999 v médiách na to, že ide o pyramídu, o podvod, že výnosy sa vyplácajú z ďalších vkladov. Nestačilo toto konštatovanie Národnej banky Slovenskej republiky pre vládu na to, aby začala konať? Ak nie, je tu ďalší podklad. Po tretie. Národná banka Slovenskej republiky v roku 1999 v médiách poukazovala na klamlivú reklamu v poskytovaní úverov a pôžičiek bez povolenia Národnej banky Slovenska, čo je dôkazom toho, že o činnosti vedela a napriek tomu, že do októbra 1999 mala právomoc ukladať nebankovým subjektom pokuty alebo opatrenia, neudelila ani jednu pokutu, ani jedno opatrenie. Po štvrté. V rokoch 1997 až 1998 boli v Horizonte vykonané dve komplexné daňové kontroly s nálezom. Dôkazom je protokol č. 69532096034/99 zo dňa 9. 12. 1999. Daňové riaditeľstvo a ministerstvo financií mali všetky hospodárske výsledky. Vedeli, že vklady sú zdrojom vyplácania údajných výnosov. Vedeli, že ide o podvod. Konali? Nekonali. Po piate. Štátny dozor nad kapitálovým trhom vykonal v spoločnosti Horizont a BMG Invest dve kompletné kontroly s nálezom. Dôkaz - protokol č. 003/2000 zo dňa 9. 2. 2000, a ak zistil nezákonnosť dovtedy v hospodárení, mal týmto spoločnostiam pozastaviť činnosť, respektíve navrhnúť orgánom činným v trestnom konaní použiť inštitút obstavenia účtov a majetku nútenej správy až po zrušenie týchto spoločností. Konalo sa tak? Nekonalo sa tak. Po šieste. Uznesením vlády Slovenskej republiky č. 90/1999 bol schválený projekt realizácie na riešenie makroekonomickej nerovnováhy a konkurencieschopnosti slovenskej ekonomiky, v ktorom boli stanovené niektoré konkrétne opatrenia na zamedzenie podnikania nebankových subjektov. To je jasný dôkaz o tom, že vláda už vtedy v roku 1999 vedela o netransparentnosti tohto podnikania nebankových subjektov a napriek tomu neprijala riešenie v zmysle platných zákonov, aby ministerstvo hospodárstva zakázalo klamlivú reklamu a ministerstvo financií navrhlo orgánom činným v trestnom konaní vykonať inštitút nútenej správy. Neudialo sa nič. Vláda Slovenskej republiky na svojom rokovaní 12. 10. prijala uznesenie, v ktorom uložila ministrovi spravodlivosti Slovenskej republiky analyzovať ustanovenie Obchodného zákonníka, ktoré upravujú zmluvu o tichom spoločenstve, s cieľom zamedziť zneužívanie tohto inštitútu nebankovými subjektmi v spolupráci s ministrom vnútra a navrhnúť legislatívne obmedzenia tohto podnikania. Termín realizácie, dámy a páni, 30. apríl 2000. A kedy sa tak stalo? Obchodný zákonník nadobudol účinnosť 1. januára 2002. To je činnosť vlády? To je realizácia ich vlastného uznesenia? To je činnosť, ktorá zakázala a dokázala urobiť to, čo mala spraviť? Myslím si, že nie. Ak je tu otázka, prečo tak neskoro a prečo potom i Národná rada, nehnevajte sa, kolegovia, ktorí ste sedeli predtým, nepripravila zákon v skrátenom legislatívnom konaní, ak išlo o taký dôležitý zákon a vedela o tom vláda a bolo prijaté takéto uznesenie. Po ôsme. Tým, že vláda nekonala včas, prípadne konala povrchne, nedôsledne a zdĺhavo, umožnila nebankovým subjektom pokračovať v páchaní trestných činov a podvodu. A týchto pár dôvodov, týchto osem dôvodov, ktoré som uviedol, sú dôvodom na to, aby sme sa dnes vážne situáciou zaoberali, aby sme nenechali občana napospas, ale aby sme navrhovaný zákon postúpili do druhého čítania a tu v prípade potreby urobili určité korekcie. Je tu mnoho nezodpovedaných otázok. Mnoho nedbanlivosti, zdĺhavosti, ba dokonca neplnenia si povinností vyplývajúcich zo zákonov, ktoré neboli využité v prospech občana. A kto tie zákony mal využívať? Je tu konštatovanie napríklad pána Fruniho. Citujem: „V hre sú silní ľudia z najvyšších štátnych kruhov.“ Koniec citátu. Známe sú vyjadrenia rôznych špičkových politikov, ktoré dodnes odzneli. Bývalého prezidenta Slovenskej republiky, citujem: „Je potrebné prijať osobitný zákon, ako tomu bolo v Českej republike.“ Predsedníčky SDKÚ a vtedy ešte podpredsedníčky Národnej rady Slovenskej republiky pani Zuzany Martinákovej, citujem: „Vláda mala dve možnosti. Po prvé, radikálne zasiahnuť v začiatkoch zakázaním činnosti, po druhé, prijať legislatívne opatrenia a obmedziť ich činnosť.“ Áno, plne súhlasím. Súhlasím, ale zároveň je mi divné, prečo tak nekonala. Prečo prvá možnosť sa nerealizovala vôbec a druhá až po troch rokoch od prijatých poznatkov, pričom v Českej republike tento problém dokázali realizovať po jednom týždni. Pýtam sa vás, vážené pani poslankyne, páni poslanci, nie sú predložené fakty dôkazom nečinnosti vlády v normách, ktoré jej zákony umožňovali? Je česká vláda viac závislá od občana, ako je naša vláda? Alebo si vláda Českej republiky váži občana a ochraňuje viac ako tá slovenská, keď dokázala odškodniť všetkých občanov, ktorí boli poškodení nebankovými subjektmi i za pričinenia slovenskej vlády. Občania neurobili nič protizákonné. To je fakt. Vláda nevyužila zákon a nerealizovala legislatívu návrhu nového a za to trpí občan. To je druhý fakt. Niektorí politici poškodených občanov označujú za hazardérov, naivných či chamtivcov. Ja sa pýtam, bolo to hazardérstvo, ak prijali ponuku firmy, ktorá pracovala v rámci zákonov, keď vláda nič nekonala? Asi nie. Ak nepracovala v zmysle zákonov, tak práve títo politici mali siahnuť na zodpovednosť. Je to chamtivosť, ak si dnes dôchodca v dobe finančnej neistoty chce uložiť svoje niekedy aj celoživotné úspory so ziskom? Je to naivita, ak sa na občana valí zo všetkých médií reklama a on jej uverí, pričom nikto z odborníkov nezasiahne a nevyužije zákon? Páni poslanci a poslankyne, je neseriózne, ba priam absurdné, aby sme postavili občana do úlohy finančníka. Je nezodpovedné a alibistické nechať všetku zodpovednosť na občanovi, ak exekutíva nevyužije svoje možnosti, nekoná a mlčí. Je nezodpovedné, ak zákon, ktorý prikazuje, že tieto spoločnosti musia klientov informovať o majetku  a investíciách, platí po šiestich rokoch od ich vzniku. Dámy a páni, je načase povedať, že tu niekto zlyhal. Že ten, kto zlyhal, nebol občan, ale bol to štát. Bolo by neférové postaviť sa proti poškodeným občanom, daňovým poplatníkom. Sme ústavní činitelia a to samo osebe hovorí o našej zodpovednosti za občana. Sme tvorcami zákonov a predstaviteľmi štátu a našou povinnosťou je podľa Ústavy Slovenskej republiky spolupodieľať sa na náhrade škody, ktorá vznikla nečinnosťou štátnych orgánov. Každý z nás by mal mať pocit sociálneho štátu, čo znamená, ak ktorýkoľvek občan či skupina občanov sa dostane do problémov nie vlastnou vinou, štát by mu mal pomôcť. Páni poslanci, panie poslankyne, prosím vás skutočne o korektný prístup zameraný na definitívne vyriešenie nášho dlhu voči poškodeným občanom. Žiadam vás o podporu a postúpenie návrhu zákona do druhého čítania. V závere konštatujem, že áno. Môžeme v ďalšom čítaní prijať rôzne pozmeňujúce návrhy, môžeme rozdeliť dobu odškodnenia na etapy, ktoré budú súvisieť po konzultácii i s ministerstvom financií na roky 2005, 2006 i ďalej. Nenechajme však občana v tom, že jednoznačne skonštatujeme, nemáš nárok na nič a to, že si prišiel o prostriedky, sme nezavinili my. Ja verím, že v mene všetkých predkladateľov politických strán opozície, Smeru, HZDS a KSS, sa aj vy, koaliční poslanci a nezávislí poslanci zamyslíte nad situáciou a nájdeme spolu s ministerstvom financií kompromis, ktorý pri čiastočnom odškodnení toho, že každý z tých, kto vložil do nebankového subjektu svoje prostriedky, nedostane, opakujem plnú sumu, nejde tu o plnú sumu, ale o percentuálnu náhradu 50 percent z istiny, ktorú tam vložil. Ja vám ďakujem za pozornosť.