Mezenská, Helena, poslankyňa NR SR (2015-02-05):
Možno vám je naozaj do smiechu, ale mne do smiechu nie je, pretože už dlhšie nosím v sebe informáciu o tom, že jeden človek, ktorý prejavil svoj slobodný názor, ktorý si stojí za svojím presvedčením a využil svoje právo na vyjadrenie odporu v zmysle čl. 32 Ústavy Slovenskej republiky, dnes trpí. Hladuje viac ako 30 dní. Nezaznamenala som v médiách o tom žiadnu informáciu a čudujem sa, ako je možné, že o tom neprebehla ani žiadna diskusia, informácia v tomto parlamente. Chcem povedať, že táto situácia aj táto informácia mňa už dlhodobejšie znepokojuje a znepokojuje ma aj napätý stav, ktorý v tomto smere voči tomu človeku zaznamenávam. Mám taký pocit, že tu beží tiché mlčanie a čakanie na jeho smrť. Ja som sa pred týždňom aj spoločne s pánom poslancom Hraškom stretla s dotknutým uväzneným človekom, ktorý žije v presvedčení s niekoľkými pár stúpencami, že bol zatknutý neoprávnene, porušujúc jeho základné ľudské a demokratické práva. A pre mňa jeho presvedčenie, možno pre niekoho zaťatosť alebo fanatičnosť, je veľkým varovným signálom. Ja mám reálne obavy o ohrozenie jeho života. Nie som právnik, nie som ani advokát, nie som v ústavnoprávnom výbore, nedokážem po právnej stránke zhodnotiť situáciu. Ale chcem sa opýtať, čo mám preto urobiť, aby človek, ktorý prejavil svoj iný názor, nie väčšinový názor, možno odvážne prejavil svoj odpor k existujúcemu systému, využil tak v svojom presvedčení článok ústavy, čo mám urobiť pre to, aby som zachránila jeho život. Ja možno rovnako s obsahom jeho protestu ani s jeho formou protestu nesúhlasím, ale nemyslím si, že existuje taký inštitucionálny systém, ktorý dáva možnosť a právo na to, aby bol niekomu vzatý život a sloboda za jeho presvedčenie. Pred týždňom som poslala e-mailovú prosbu pánovi ministrovi spravodlivosti, vie o tejto mojej prosbe, nie interpelácii. Nejdem ani krikom, ani kritizovaním, ani obviňovaním, idem prosbou. Prosbou o milosť, prosbou o zľutovanie. Prosím vás pekne, prepusťte tohto podľa mňa neprávom zatknutého väzňa. Ja viem o jeho výčinoch, ja som ho niekoľkokrát rovnako upozorňovala na to, že nemá protestovať výtržnícky, že ani z môjho pohľadu a ani pre moju obhajobu nie sú hodné jeho agresívne prejavy. Myslím si, že to všetko vieme zvládnuť, ale, prosím vás pekne, neohrozujme jeho život. Ja som nikdy nemala problém v tomto pléne, ak sme ako poslanci boli vyzvaní k pietnej minúte ticha za rôzne politické obete. Nikdy som nemala problém postaviť sa vzdať túto úctu. Ale nežime len v minulosti, nepáchajme zlo a zlé činy, neberme ľuďom ľudské práva za cenu straty ich životov aj dnes. Ja naozaj dnes vystupujem v obave o to, ako naše konanie, ako naše mlčanie a možnú ľahostajnosť vyhodnotí budúcnosť. Komunikovala som dnes s riaditeľom nemocnice, kde je pre vážny stav väzeň prevezený, a pýtala som sa na to. Ani nie tak na to, aká je, nakoľko je zabezpečená zdravotnícka starostlivosť, lebo nepochybujem o tom, že zdravotnícky personál sa snaží. Ale ani sebalepšia, sebalepšie zabezpečenie zdravotníckej starostlivosti, pokiaľ tento väzeň odmieta ako jedinú, možno jedinú formu svojej obrany, odmieta prijímať stravu, mi nezaručuje, že tento človek neumrie. Komunikujem s jeho sestrou, má bezsenné noci, nespí a možno už tretí deň a noc sa trápim pre to, čo sa deje, aj ja. Nechcem túto situáciu dramatizovať, nechcem eskalovať napätie, ale naozaj k tomuto prípadu zaznamenávam rozporuplné a protichodné informácie. Z jednej strany ubezpečenia o tom, že je všetko v poriadku, z druhej strany vážne podozrenia na to, že riziká ohrozenia jeho života sú vážne. Neviem, čomu mám veriť, chcem vás poprosiť, aby sme neniesli zodpovednosť spolu všetci, ako tu dnes sedíme, a hlavná zodpovednosť je na ministroch. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)