Lajčák, Miroslav, podpredseda vlády a minister zahraničných vecí a európskych záležitostí SR (2014-06-26):
Áno, vážený pán poslanec, pokiaľ ide o inštitucionálne riešenie otázky gestorstva nad problematikou ľudských práv, trúfnem si so všetkou zodpovednosťou povedať, že nemá žiaden vplyv na proces prípravy ľudskoprávnej stratégie. Venujem jej toľko času, koľko je treba. Len samotný fakt, že sme zvolili na Slovensku bezprecedentný participatívny model prípravy, že sme mali 21 verejných podujatí, workshopov, že je verejnosť prizývaná na každé zasadnutie Rady vlády pre ľudské práva a národnostné menšiny a rodovú rovnosť, že pod mojím vedením sa táto rada schádza častejšie, než to bolo v prípade môjho predchodcu, ktorý bol špeciálne vyčleneným podpredsedom vlády pre ľudské práva, to všetko hovorí samo za seba o tom, že naozaj je to možno na úkor môjho osobného času a iných pracovných povinností, ale určite nie na úkor kvality stratégie. Po druhé, nie je pravdou, že by sme potrebovali túto stratégiu urobiť, pretože sme pod tlakom Európskej únie alebo akejkoľvek medzinárodnej organizácie. Pripomeniem, že rozhodnutie vypracovať takúto stratégiu je autonómnym rozhodnutím Slovenskej republiky prijatým v roku 2011 za vlády premiérky Ivety Radičovej, členom ktorej ste boli aj vy alebo vaša politická strana. Dodnes som sa nedostal k odpovedi, prečo ste sa teda rozhodli prijať takú stratégiu. Ja som si vypočul aj záznam z rokovania vlády z novembra 2011 a môžem povedať, že všetci prítomní členovia vlády jednohlasne schválili zadanie tejto úlohy vypracovať stratégiu. Ja osobne keď sa za niečo založím, tak potom sa od toho nedištancujem. Podľa mňa ak vyznávate nejaké hodnoty vo vláde, tak by ste ich mali rešpektovať aj v opozícii. Za päť mesiacov, teda od novembra do apríla sa neurobilo nič. Ja som našiel túto vec na stole ako úlohu. Mal som dve možnosti: dištancovať sa od nej, alebo sa jej chopiť. Som si istý, že keby sme túto úlohu zrušili, tak tie politické strany, ktoré boli vtedy vo vláde Ivety Radičovej, by organizovali tlačové konferencie a by hovorili, ako SMER si neváži ľudské práva a ako ste nám pripravili jednu skvelú myšlienku a my sme sa jej vzdali. Ale to som neurobil, pretože si myslím, že je dobré, aby po 25-ch rokoch od nežnej revolúcie a po 10-ch rokoch nášho členstva v Únii sme mali ľudskoprávnu stratégiu ako platformu, aby sme si zadefinovali, kde sa nachádzame v otázke ľudských práv a ktorým smerom by sme mali ísť ďalej. Je to naša, náš vnútorný, vnútroštátny dokument. Tá debata vygenerovala dve veľmi silne polarizované krídla z tejto spoločnosti. Jedno krídlo, ktoré hovorí, že netreba mať žiadnu stratégiu a vôbec spomenúť niečo také ako LGBTI sa rovná smrteľnému zločinu, a druhé krídlo, ktoré si myslí, že čokoľvek menej ako uzákonenie manželstiev osôb rovnakého pohlavia je zlyhaním stratégie. A, pán poslanec, predpokladám, že mi dáte za pravdu, že žiadne pripomienkové konanie tieto dva zásadne odlišné filozofické prístupy nezmieri. Ja môžem rokovať ešte šesť mesiacov aj šesť rokov, ale nepresvedčím zástancov alebo odporcov jednej alebo druhej koncepcie. Preto chcem, aby sme prijali túto stratégiu ako rámcový dokument, ako východisko. Tie obrovské prílohy nie sú súčasťou stratégie, ale sú zdrojom poznatkov, skúseností od, z ktorých by sa mala v budúcnosti opierať, tie pracovné skupiny, ktoré budú rozpracovávať akčné plány. Som presvedčený, že prijatie stratégie je krokom späť. Som presvedčený, že nikto nemôže očakávať, že táto stratégia naplní absolútne očakávanie úplne všetkých, lebo sa to nedá. Ale poďme kultivovať diskusiu o ľudských právach na Slovensku, lebo aj tento proces ukazoval, že je to viac než potrebné. Ďakujem, skončil som.