Mikuš, Jozef, poslanec NR SR (2014-11-28):
Vážená pani predsedajúca, milé dámy, vážení páni, milé kolegyne, kolegovia, pán minister, kolegyne tu ani veľmi nevidím. Ja osobne na pôde tejto Národnej rady vždy budem vítať návrhy zákonov smerujúce k vyššej transparentnosti pri rozdeľovaní verejných zdrojov a preto vítam aj túto novelu zákona o verejnom obstaraní, ktorá má zamedziť vstupovať do tohto procesu uchádzačom s neznámymi vlastníkmi. Mám výhrady však proti tomu, akým spôsobom a akou formou sa prijíma tento návrh zákona, samozrejme aj môžeme len tak pripomenúť, že v akom čase, pretože nevidím dôvod, aby sa prijímal v skrátenom legislatívnom konaní, vzhľadom k tomu, že podľa môjho názoru nespĺňa podmienky podávania návrhu zákona v skrátenom legislatívnom konaní. Preto hneď na začiatku sa pýtam, čo skutočne, ozaj, vedie vládu ako predkladateľa zákona k tomu, aby bolo nutné konať tak rýchlo, že obchádzame štandardný proces? Chystá sa nejaké konkrétne verejné obstarávanie, v ktorom by sa malo zamedziť nejakému adeptovi s nejasnou majetkovou štruktúrou, aby sa dostali k štátnej zákazke? Alebo je situácia taká nebezpečná, že môže v krátkom čase dôjsť k sprenevere nejakého významného štátneho podniku? Alebo si vláda SMER-u rázne vstúpila do svedomia a chce čím skôr nastoliť nové pravidlá a dôsledne, predpokladám, že bude chcieť dôsledne postupovať vo zvyšnom funkčnom období s netransparentnými súťažami? Alebo napokon ide len o signál verejnosti, že sa vláda popasuje s neduhom, že sa chce vláda popasovať s neduhom klientelistického prideľovania zákaziek. Môžeme si odpovedať na túto otázku rôzne, no nech je úmysel vlády akýkoľvek, nepokladám ho celkom za úprimný. Už len preto nie, lebo po odchode pár ľudí z vysokých postov mnohí ďalší, ktorí robia podobne, ostávajú a tak aj konajú. Uvediem konkrétny príklad, ktorý je síce trošku menej zrozumiteľný ako prípad voličom veľmi známy, a to príklad z Piešťanskej nemocnice, ktorý sme tu preberali pred nejakými dvomi týždňami. No rozsahom je tento prípad omnoho závažnejší. Ide o súťaž zabezpečenia platieb za služby elektronického výberu mýta palivovými kartami. Nebudem vysvetľovať technický proces a technické podmienky, ale zameriam sa na proces, pretože hovoríme o zákone o verejnom obstarávaní, ktorý by mal svojím spôsobom regulovať proces. No krátko sa vrátim do minulosti. V roku 2009 podpísala Národná diaľničná spoločnosť zmluvu so spoločnosťou SkyToll o poskytovaní komplexnej služby elektronického výberu mýta. Už spôsob výberu tohto poskytovateľa bol kontroverzný, bolo okolo toho veľa aj medializovaných výstupov, a to nielen pre vysokú cenu, ale aj preto, že majitelia boli neznámi. Avšak ďalším problémom, ktorý nastal neskôr, bolo podpísanie zmluvy vybraného poskytovateľa s ďalšou spoločnosťou Fleetpay, podotýkam opäť, priamym zadaním, bez výberového konania a opäť neznámi vlastníci, ktorá mala v nasledujúcich rokoch vybrať na poplatkoch prostredníctvom platieb za mýto palivovými kartami 143 mil. eur. Túto subdodávku získal Fleetpay priamym zadaním, ako som spomínal, čo sa okrem iného stalo aj predmetom kritiky Európskej komisie, okrem iných vecí, ktoré bolo treba zmeniť. Spoločným znakom spoločnosti SkyToll a Fleetpay bolo, že ich konkrétni majitelia boli a sú dodnes neznámi. Áno, môžeme si povedať, že vtedajšia vláda Roberta Fica nemala toľko oduševnenia ako dnes a mená konkrétnych majiteľov jej nechýbali. Muselo prejsť ďalších päť rokov, aby sa takýto spôsob manierovania so štátnymi prostriedkami začal riešiť, ako sme svedkami toho napríklad dnes pri navrhovanej novele. Problém z čias prvej Ficovej vlády sa dostal na stôl druhej vlády Roberta Fica, o tom chcem hovoriť. Nie preto, že by už vláda mala záujem aspoň dostatočne predražený proces stransparentniť, Národná diaľničná spoločnosť bola až Európskou komisiou prinútená otvoriť staré protekčné zmluvy. Na zabezpečenie platieb za služby elektronického mýta palivovými kartami musela chtiac-nechtiac vypísať výberové konanie, aj keď sa to dalo riešiť snáď aj inými prostriedkami a zmyslom tohto procesu malo byť vykonať transparentnú súťaž a znížiť poplatky za poskytovanú službu a dať do poriadku pripomienky Európskej komisie. Hoci výška týchto poplatkov nebola dovtedy zo strany Národnej diaľničnej spoločnosti nikdy zverejnená, šlo o nemalé zdroje, odhady hovoria okolo 6 až 7 % z každej transakcie vykonanej prostredníctvom palivových kariet. Inými slovami, ak mala Národná diaľničná spoločnosť pri konkrétnej transakcii dostať platbu za elektronické mýto, napr. vo výške 100 eur, tak tých 7 eur išlo v prospech firmy Fleetpay. Snahu znížiť tieto poplatky vyjadril v novembri v roku 2013 v Národnej rade Slovenskej republiky aj minister dopravy, výstavby a verejných prác, pod krídla ktorého spadá táto oblasť. A spočiatku aj kroky Národnej diaľničnej spoločnosti naznačovali, že sa pôjde cestou snáď zníženia poplatkov, keď v septembri v roku 2013 bola ohlásená súťaž na 75,5 milióna eur. No 2. októbra 2013, o necelý mesiac, alebo teda o mesiac neskôr v novom oznámení vyskočila suma na 135 mil. eur, teda na dvojnásobok, alebo takmer dvojnásobok, samozrejme s pridaním nejakého dodatku. V oznámení sa stanovovali podmienky pre uchádzačov, medzi inými napríklad predloženie dokladu, že za predchádzajúce tri roky záujemcovia, záujemca realizoval minimálne jednu podobnú zákazku. Na vyhlásenie výsledkov sme museli čakať viac než rok. Štrnásteho novembra 2014, to znamená štyri dni po tom, ako sme tu odvolávali premiéra vlády Roberta Fica za schránkovú firmu, Národná diaľničná spoločnosť vyhlásila za víťaza verejnej súťaže spoločnosť PayWell. Podľa oznámenia vo Vestníku verejného obstarávania môže vybraný uchádzač spoločnosť PayWell získať do roku 2022 pri výbere mýta prostredníctvom palivových kariet 135,5 mil. eur, presnejšie 6,75 % z každej transakcie, ktoré sa dodatkom trošku znížili. O takýto podiel bude mať štát z výberu mýta menej. Firma PayWell vznikla niekoľko dní po vyhlásení verejnej súťaže a dodnes nie sú známi jej vlastníci. Pýtam sa, neuskutočnilo sa toto verejné obstarávanie len naoko, aby sa uspokojila Európska únia alebo Európska komisia a aby si politický spriaznenec, uchádzač prišiel tiež na svoje? Čo sa udialo za tých dvanásť mesiacov od vyhlásenia obstarávania až po jeho koniec? Účelovosť súťaže a hlavne výber a víťaza potvrdzujú mnohé skutočnosti. Tou najdôležitejšou je, že vybraný uchádzač nesplnil podmienky. V oznámení o vyhlásení verejného obstarávania sa stanovovali podmienky pre uchádzačov, medzi inými napríklad aj to predloženie, že za predchádzajúce tri roky záujemca realizoval minimálne jednu podobnú zákazku. Vybraný uchádzač PayWell to mohol ťažko dokázať, keďže do Obchodného registra bol zapísaný niekoľko dní po vyhlásení súťaže. Podľa všetkého išlo o účelovú, účelovo založenú firmu. Ako mohol teda takýto uchádzač byť akceptovaný verejným obstarávateľom? Jednoducho. Do verejnej súťaže, do podmienok verejnej súťaže sa zakomponovali skutočnosti, že referencie si môže vybraná firma, respektíve uchádzač kúpiť, alebo inak zabezpečiť. Ďalším problémom sú majitelia spoločností. To nás dnes zaujíma asi najviac, lebo vo verejnom obstarávaní už chceme mať podľa predloženého návrhu zákona, o ktorom rokujeme, konkrétnych majiteľov. Konkrétni majitelia spoločnosti PayWell, víťaza súťaže na platby mýta palivovými kartami sú dodnes neznámi, pretože víťaza PayWell-u vlastní firma Cromvell, tú zas SVK Distribution a tú zase firma EVOCK Limited, ktorú sa, čuduj sa svete, má schránku na Cypre neznámy vlastník s jasnými znakmi schránkovej firmy. Uvedená súťaž bola uzavretá len pár dní po tom, ako na pôde tejto Národnej rady minister SMER-u Marek Maďarič po oprávnenej kritike ohľadom nákupu predražených počítačových tomografov vyhlásil, že bude proti ďalšej účasti schránkových firiem na výberových konaniach. Následok je, možno následok, aj takýchto vyjadrení, je vládny návrh zákona v skrátenom legislatívnom konaní. Dá sa to brať vážne? Pri tomografoch išlo o milióny eur, v tomto prípade ide o desiatky miliónov eur, o ktoré príde štát v prospech neznámej schránkovej firmy. Ak uveríme tvrdeniam niektorých odborníkov, ktorí tvrdia, že takéto transakcie sa dajú uskutočniť za niekoľko ani nie desatín, alebo desatín percent z obratu a ak si zoberieme mieru netransparentnosti podľa počítačového tomografa v Piešťanoch jedno CT, tak v tomto prípade ide o cca 130 počítačových tomografov, ako boli v Piešťanskej nemocnici. Ak náhodou o tomto verejnom obstarávaní predseda vlády nevedel, ako údajne nevedel o predraženom obstarávaní CT v Piešťanskej nemocnici, nech koná rovnako. Nech buchne po stole a odvoláva konkrétnych zodpovedných ľudí. Ak tak nespraví, potom bolo konanie po kauze Piešťanskej nemocnice a bohužiaľ, musím povedať, že aj prerokovanie tejto novely len hra pre diváka, voliča. Ak ide o princíp, potom o to viac nech ide o objemy premrhaných štátnych prostriedkov. Pri schvaľovaní predloženého návrhu zákona sa mi bude hlasovať ťažko. Na jednej strane mi vnútorná zodpovednosť hovorí, že samozrejme, chcem podporiť každý krok, ktorý bude viesť k väčšej transparentnosti a možnému zabráneniu spreneverovania štátnych peňazí. Na druhej strane, ako som povedal na začiatku, nevidím celkom úprimný, a pán minister, odpusťte mi, nie je to o vás, záujem. Preto aj bez problémov podporím pozmeňujúce návrhy, ktoré tu dosť dlho čítali moji kolegovia predrečníci, ktorí by navrhovanú novelu upravili tak, aby jej záujem, respektíve aby jej dikcia zákona hovorila jasne, že môžeme reálne zabrániť tomu, aby schránkové firmy nemohli získavať peniaze zo štátneho rozpočtu. Takže s veľmi ťažkým srdcom, ale pán minister, musím povedať skoro, že aj rád podporím túto novelu zákona. Ďakujem pekne za pozornosť.