L. Žitňanská, poslankyňa: (2008-04-01):
Začnem prvým bodom. A to je otázka, ako sa darí vláde pri verejných obstarávaniach. Pomôžem si najskôr citátmi. A dovolím si zacitovať pána premiéra Fica, ktorý niekoľkokrát povedal niečo o predražených verejných obstarávaniach. Použijem dva citáty. Jeden je z júna 2007 v Slovenskej televízii: „Sú kvalifikované odhady, ktoré hovoria, že verejné obstarávanie na Slovensku je predražené o 20 až 40 %.“ Citujem ďalej z novembra toho istého roku pre Hospodárske noviny: „Verejné obstarávanie je veľká bolesť tohto štátu. Do verejného obstarávania ide 80 mld. až 90 mld. verejných zdrojov ročne. A je to predražené o 20 %. Vo vláde stále rezonuje otázka centrálneho verejného obstarávania a iných praktík, ktoré by mali likvidovať rezortný vplyv na verejné obstarávanie. To sú prvé kroky, ktoré teraz zvažujeme. Vo verejnom obstarávaní vidíme veľké rezervy. Každý produkt, ktorý sa obstaráva, má svoje špecifiká a tým treba prispôsobiť aj kritériá, ktoré sú nastavené.“ To je toľko z  výrokov premiéra. Otázka je, čo sa udialo a čo z týchto výrokov, návrhov sa skutočne počas jeden a tri štvrte roka vlády aj realizovalo. Centrálne verejné obstarávanie a spomínané zrušenie rezortného prístupu k verejnému obstarávaniu. Zatiaľ chýba akýkoľvek návrh v tejto oblasti. Podľa mojich informácií vláda zatiaľ centrálne verejné obstarávania nerealizuje. Keď spomeniem niektoré pokusy centrálneho obstarávania na ministerstve kultúry nie zrovna najúspešnejšie, tak musím povedať, že šetrenie v podobe centrálneho verejného obstarávania sa zatiaľ nekoná. Veľmi sa nepokročilo zatiaľ ani v elektronizácii verejného obstarávania, od čoho sa tiež sľubovali určité úspory. Zato sú tu kauzy a skoro každý týždeň je tu kauza, ktorá sa týka verejného obstarávania. A je to už celkom hrubá kôpka. Vytlačila som si len medializované prípady z tohto roka. A je to naozaj celkom slušná kôpka. Čo hovoria tieto kauzy alebo čo sa z nich dá vyčítať. Dá sa z nich vyčítať to, že nielenže nič sa nerobí s centrálnym verejným obstarávaním. Nič sa nerobí ani pre to, aby sa hľadali úspory v rámci verejného obstarávania. A vychádzam z toho, že kauzy ukazujú na to, že vláda často pod rôznymi zámienkami preferuje práve menej transparentné formy verejného obstarávania pred transparentnými, čím sama vytvára priestor pre predraženie obstarávania. Povedzme si príklad diaľnic, zneužívanie časovej tiesne. Z káuz ďalej vyplýva, že sa opakujú firmy, ktoré vystupujú v týchto netransparentných verejných obstarávaniach. A nepôjdem do hĺbky, spomeniem iba najslávnejšie firmy, povedzme, IKORES alebo DOXX, teraz slávnu so stravnými lístkami, alebo medzi právnymi službami, to ma zaujíma, asi najslávnejšiu firmu AVOCAT. Dovolím si teraz odbočiť trošku úzko od témy verejného obstarávania a dovolím si citovať z článku Leszka Balcerowicza. Bude to krátke, ale, myslím, výstižné na súčasnú situáciu. Pre Pravdu Leszek Balcerowicz 28. novembra 2007 o. i. napísal: „Boj s korupciou by sa mal skôr zamerať na odstránenie jej základných príčin. Tým je korupčný priestor vo verejnom sektore a potláčanie trhových síl. Je to jediná cesta, ktorá sľubuje aj menej korupcie, aj vyšší hospodársky rast. Ak budeme s korupciou bojovať výhradne prostredníctvom posilnených represívnych opatrení, pričom korupčný priestor v prebujnenom verejnom sektore  necháme nedotknutý, iba tým ochromíme verejných činiteľov, oddialime dôležité rozhodnutia a nahráme cynickým demagógom a politickým fanatikom.“ Prečo som si vybrala tento citát? Vybrala som si ho preto, pretože si myslím, že je veľmi výstižný a sedí na dnešnú situáciu na Slovensku. Ja musím povedať, aj keď sa sám premiér verbálne hlási k prevencii korupcie, nie k represii, vychádzam z jeho vystúpenia, ktoré mal v septembri 2007 na konferencii Transparency „Protikorupčné nástroje, prevencia a represia“, ktoré som si aj osobne vypočula, kde sa vyslovene prihlásil k prevencii ako najúčinnejšiemu nástroju boja proti korupcii. Ale v praktickej politike robí pravý opak. Nepodporuje prevenciu, nerobí opatrenia, ktoré zužujú priestor pre korupciu. Keď škandál nadobudne neudržateľné rozmery, tak zachráni situáciu tým, že mocensky zasiahne a problém akože vyrieši. Ale v skutočnosti problém nerieši, pretože priestor pre korupciu ostáva. Nadväzujúc na citát Balcerowicza a nadväzujúc na to, čo môžeme čítať dennodenne v novinách, mi z toho vychádza, že táto vláda má tri veľké problémy, je to verejné obstarávanie, prerozdeľovanie prostriedkov z eurofondov a nakladanie so štátnym majetkom, tri problémy, ktoré ale, zdá sa, ju zároveň držia pokope. Pripomeniem pre pamäť, že počas tohto volebného obdobia SDKÚ – Demokratická strana reagujúc na to, čo sa v týchto oblastiach deje, predložila práve v týchto oblastiach niekoľko návrhov v tomto pléne. Pripomeniem tak novelu zákona o rozpočtových pravidlách, kde sme navrhovali zverejňovať informácie o poskytovaných dotáciách zo štátneho rozpočtu. Pripomeniem pozmeňujúci návrh k zákonu o eurofondoch, kde sme navrhovali zverejňovať informácie o eurofondoch. Chcem byť spravodlivá a veľmi oceňujem prístup pána podpredsedu Čaploviča, ktorý akceptoval tieto návrhy, žiaľ, zákon ako celok neprešiel. Všimla som si aj, že pán podpredseda zapracoval tieto naše návrhy do návrhu zásad, ktoré predkladá na rokovanie vlády, pokiaľ ide o prácu s eurofondmi. Ale všimla som si aj, že návrh týchto zásad zatiaľ nebol zaradený na rokovanie vlády. A môžem pripomenúť aj naše návrhy, pokiaľ ide o zverejňovanie zmlúv uzatváraných Slovenským pozemkovým fondom. Vrátim sa k verejnému obstarávaniu. Zákon o verejnom obstarávaní platí dva roky. Niektoré problémy nevyriešil. Ukazuje sa, že vznikajú možno nové problémy, resp. netransparentné verejné obstarávanie sa presúva od tých metód, ktoré boli v novom zákone upravené transparentnejšie ako v predchádzajúcom, do tých metód, ktoré sú v tomto zákone upravené tak, že umožňujú aj menej transparentné verejné obstarávanie. Na to, aby som vedela pomenovať, kde sú boľavé miesta návrhu zákona o verejnom obstarávaní, resp. kde je jeho priestor na zlepšenie, tak si pomôžem rešeršou medializovaných verejných obstarávaní, ktorý sme si urobili, aby sme zistili, ako sa obstaráva, keď sa chce obísť transparentná metóda verejného obstarávania. Z tejto rešerše vychádza, že sú tri boľavé miesta. V prvom rade sa zneužívajú podprahové metódy verejného obstarávania. Zneužívajú sa tým, že tieto podprahové obstarávania nemusia byť zverejňované vo Vestníku verejného obstarávania, nemusí byť ustanovená komisia, nemusí byť ani zverejnený výsledok verejného obstarávania. To znamená, že v tomto prípade nemáme vôbec žiadnu kontrolu, či sa vlastne dodržiavajú limity pre použitie jednotlivých metód verejného obstarávania, pretože nevieme odkontrolovať, ktoré štátne orgány koľko drobných zákaziek dali jednotlivým firmám. A ukazuje sa, že na drobných zákazkách typu stravovacie lístky a pod. niektoré firmy, ktoré začínajú okupovať na danom trhu Slovensko, dokopy spravia celkom slušný obrat. Ďalším problémom je zneužívanie možností využívať podprahovú metódu verejného obstarávania pre tzv. neprioritné služby. Znie to komplikovane, ale ide o tie typy služieb, o ktorých sme poslednú dobu mohli pomerne veľa čítať, či už to boli stravné lístky, či už to boli právne služby, či už to bolo poradenstvo v oblasti vzdelávania pri eurofondoch a podobne. Sú to typy služieb, pri ktorých zákon umožňuje, pretože ich považuje za neprioritné, zjednodušenú formu obstarávania bez ohľadu na finančný limit. Tak sa stalo, že cez podprahovú metódu, rozumej nenáležite zverejnene, zverejnené to bolo spôsobom, aby sa k zákazke dostal vopred vybraný záujemca a pod., sa dostali celkom zaujímavé firmy k celkom zaujímavým zákazkám. Toto bol inak aj prípad zrušeného tendra na stravovacie lístky za 2,5 mld., kde nakoniec ministerstvo vnútra neustálo, ale nepriznalo si chybu. Povedalo, že pod tlakom ruší verejné obstarávanie, ale nemyslí si, že porušilo zákon. Takto boli obstarané právne služby za skoro 400 mil. na obstarávanie právnych služieb, pokiaľ ide o poradenstvo k PPP projektom. Takto boli obstarané vzdelávacie programy na ministerstve výstavby a regionálneho rozvoja a mohla by som čítať ďalšie. Tretím problémovým miestom je zneužívanie rokovacieho konania bez zverejnenia z dôvodu časovej tiesne, kde zákon pomerne jasne definuje časovú tieseň pod písmenom c) v § 58 ods. 1. Citujem: „Zákazka na dodanie tovaru na uskutočnenie stavebných prác alebo na poskytnutie služby sa zadáva z dôvodu mimoriadnej udalosti nespôsobenej verejným obstarávateľom, ktorú nemohol predvídať, a vzhľadom na vzniknutú časovú tieseň nemožno uskutočniť verejnú súťaž, užšiu súťaž ani rokovacie konanie so zverejnením.“ Myslím, že dikcia zákona je pomerne jasná. Napriek tomu obrovské zákazky na diaľnice idú režimom rokovacieho konania bez zverejnenia, odvolávajúc sa na tento paragraf, ktorý som citovala, pričom nie je splnené žiadne z kritérií, ktoré sú v tomto paragrafe uvedené. Toľko z našej rešerše. Prejdem teraz k samotnému návrhu novely, pretože z toho, čo som povedala, už vyplývajú aj určité očakávania, čo by táto novela riešiť mala. Ja som si prečítala aj návrh novely, prečítala som si aj dôvodovú správu. Čiže viem, čo sa chce návrhom novely riešiť. Pán podpredseda to prečítal. Pre osvieženie prečítam z dôvodovej správy: „Hlavným dôvodom vypracovania návrhu zákona je zabránenie často sa opakujúcim nedostatkom v procese verejného obstarávania, najmä používanie referencií ako kritéria na vyhodnotenie ponúk,“ kvitujem, myslím, že to je dobrý nápad, „ktoré sú predmetom kontrolných zistení u subjektov povinných aplikovať zákon o verejnom obstarávaní pri čerpaní finančných prostriedkov z európskych fondov. Ďalej je to úprava finančných limitov vyjadrených v eurách, ktoré boli zmenené nariadením Komisie, čiže transpozícia,“ inak je to dobrá vec, pretože sa znižujú limity, „a úpravy vyplývajúce z aplikačnej praxe, najmä úpravy vo vzťahu k používaniu elektronickej komunikácie,“ budem rada, keď to naozaj pomôže rozbehnutiu elektronickej komunikácie, čiže hovorím, to je plus, „a podmienok účasti a predkladanie dokladov, ktorými uchádzač alebo záujemca preukazuje svoje postavenie vo verejnom obstarávaní.“ Fajn, ale v návrhu je aj niečo iné, čo sa tuto v dôvodovej správe neobjavuje, a síce minimálne jeden bod, na ktorý by som chcela upozorniť. A myslím si, že je hodný debaty, pretože na rozdiel od týchto vecí, ktoré som čítala, ktoré môžu prispieť ku kvalite verejného obstarávania, je tu hneď bod 1, kde sa navrhuje v § 1 ods. 2 písm. b) doplniť medzi verejné obstarávania, ktoré nepodliehajú pravidlám verejného obstarávania, slová „nevzťahuje sa na zákazku, ktorej predmet tvoria utajované skutočnosti alebo ak sa pri jej plnení musia použiť osobitné bezpečnostné opatrenia na základe zákona, alebo ak si to vyžaduje ochrana bezpečnostných záujmov Slovenskej republiky“. Myslím, že je to pomerne vágne a gumové ustanovenie, ktoré tu nevnímam ako náhodou a ktoré nahradzuje pomerne exaktnú právnu úpravu, ktorá platí v zákone dnes. Ja si spomeniem len na jeden sklad alebo archív na ministerstve obrany. A začínam byť opatrná, pokiaľ ide o túto časť návrhu novely zákona o verejnom obstarávaní. Ale čo nerieši táto novela. Táto novela nerieši problémy, ktoré vyplynuli z toho, čo som uviedla predtým. Nerieši podprahové obstarávania, nesnaží sa robiť nič s netransparentným obstarávaním tzv. neprioritných služieb a nesnaží sa urobiť nič s obchádzaním zákona v prípade využívania alebo zneužívania inštitútu časovej tiesne. A to, si myslím, v poriadku nie je, pretože to sú práve tie slabé miesta zákona o verejnom obstarávaní. Ani pri podprahovom obstarávaní, ani pri neprioritných službách nemusí obstarávateľ, nemusí vláda využívať netransparentné formy. Samozrejme, môže aj v tom prípade zverejňovať obstarávanie vo Vestníku verejného obstarávania. Samozrejme, môže si zvoliť verejnú súťaž, a nie inú, menej transparentnú formu verejného obstarávania. Nerobí to však. A preto podľa mojej mienky to je práve legitímnym dôvodom na to, aby sme ju k tomu prinútili práve novelou zákona o verejnom obstarávaní. Preto v druhom čítaní navrhneme pozmeňujúce návrhy v tom smere, aby aj verejné obstarávania pri podprahových obstarávaniach, pri neprioritných službách mohli prebiehať vždy transparentnejšie a nebolo to na vôli ministerstiev alebo vlády, či transparentne prebiehať budú alebo nie. To znamená, navrhneme, aby všetky verejné obstarávania boli náležitým spôsobom zverejňované či už vo Vestníku verejného obstarávania alebo, ak by to mal byť technický problém, na webovej stránke Úradu pre verejné obstarávanie. Navrhneme, aby aj pri tzv. neprioritných službách platili určité limity a nebolo možné zjednodušenou formou, resp. tou najjednoduchšou formou obstarávať tieto služby bez ohľadu na akýkoľvek finančný limit. A pokúsime sa nájsť riešenie aj na lepšiu kontrolu používania časovej tiesne, pokiaľ ide o rokovacie konania bez zverejnenia. Priznám sa, že tu som ale veľmi skeptická, pretože pokiaľ nemá vláda vôľu nezneužívať tento inštitút, tak obávam sa, že zákonné ustanovenia v tomto smere sú slabým riešením. Ale navrhneme to. A myslím si, že Úrad pre verejné obstarávanie by mohol do týchto procesov vstúpiť tým, že by kontroloval, či sú splnené podmienky pre rokovacie konanie bez zverejnenia z dôvodu časovej tiesne hneď na začiatku takéhoto konania, ešte predtým, než sa urobia následné kroky a než vôbec môže byť uzatvorená zmluva. Záverom. Podporíme tento návrh do druhého čítania. Myslím, že hovorím za seba, a myslím, že môžem hovoriť aj za mojich kolegov SDKÚ – Demokratickej strany. Podporíme ho s tým, že prídeme v rámci druhého čítania s pozmeňujúcimi návrhmi, ktoré budú zhruba obsahovať to, o čom som hovorila, s tým, že očakávam, pokiaľ je záujem stransparentniť verejné obstarávanie, že tieto návrhy budú aj v pléne podporené, pretože naozaj pôjde o návrhy, ktoré smerujú k transparentnosti verejného obstarávania, ktoré budú umožňovať väčšiu verejnú kontrolu verejného obstarávania. A som presvedčená o tom, že verejné obstarávanie zvýšenie priestoru pre verejné kontrolu potrebuje. Ďakujem pekne. (Potlesk.)