L. Nagy, poslanec: (2003-06-20):
Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Prosím, prezentujme sa a hlasujme. (Hlasovanie.) Prítomných 112 poslancov, za návrh hlasovalo 43, proti 57 poslancov, zdržalo sa 12 poslancov. Konštatujem, že Národná rada nevyslovila nedôveru podpredsedovi vlády pánovi Pálovi Csákymu. (Potlesk.) Panie poslankyne, páni poslanci, pokračujeme rokovaním o návrhu na vyslovenie nedôvery podpredsedovi vlády a ministrovi financií Slovenskej republiky Ivanovi Miklošovi. Návrh ste dostali ako tlač 292. Uvedený návrh bol zaslaný vláde Slovenskej republiky na zaujatie stanoviska a bol prerokovaný všetkými výbormi Národnej rady. Gestorským výborom je výbor pre financie, rozpočet a menu. Prosím povereného člena skupiny poslancov, aby uviedol návrh a oboznámil Národnú radu s dôvodmi, ktoré viedli skupinu poslancov k podaniu návrhu na vyslovenie nedôvery podpredsedovi vlády a ministrovi financií Ivanovi Miklošovi. Pán poslanec Kiňo, ste poverený. Nech sa páči. Máte slovo. I. Kiňo, poslanec: Vážená pani predsedajúca, vážení členovia vlády, vážené dámy, páni. Dovoľte mi, aby som z poverenia klubov strany Smer, Komunistickej strany Slovenska a Ľudovej únie predložil návrh skupiny poslancov Národnej rady na vyslovenie nedôvery podpredsedovi vlády a ministrovi financií Slovenskej republiky pánovi Ivanovi Miklošovi. Vážené dámy a páni, dovoľte mi na úvod niekoľko reminiscencií. Po schválení rozpočtu v decembri v roku 2002 pán premiér Dzurinda vyhlásil, že bol schválený jeden z najlepších rozpočtov v histórii. Podľa pána ministra Mikloša rozpočet na rok 2003 je čistý, stojí na odhade reálnych príjmov a nie sú v ňom zahrnuté jednorazové príjmy ako napríklad deblokácie, nepredpokladá prideľovanie nových štátnych záruk a privatizačné príjmy minie len na záruky za Mochovce a železnice. Pán minister Mikloš označil rozpočet pre denník Sme 12. decembra 2002 za pravdivý a náročný. Dovoľte mi vo svojom vystúpení povedať, aká je realita. Ani nie po troch mesiacoch fungovania štátneho rozpočtu nastávajú problémy. Vysoké deficity rastú každý mesiac. Koncom mája bola polovica schodku štátneho rozpočtu vyčerpaná, deficit štátneho rozpočtu dosiahol koncom mája 30 miliárd 580 miliónov slovenských korún, čo je plnenie celoročnej rozpočtovej úrovne na 54,6 %. Pri uvedenom tempe rastu by celoročný rozpočtový schodok dosiahol 127 % vládou plánovanej úrovne vyše 60 miliárd slovenských korún. Celkové príjmy štátneho rozpočtu dosiahli za päť mesiacov 79 miliárd 62 miliónov korún a plnili sa na 33,6 %. Objem celkových výdavkov štátneho rozpočtu predstavoval 109 miliárd 642 miliónov korún, čo znamenalo plnenie celoročných rozpočtových výdavkov štátneho rozpočtu na 37,6 %. Daňové príjmy sa plnili na 33,5 % rozpočtovanej úrovne. Daň z pridanej hodnoty predstavovala z celoročnej úrovne len 29,7 %. Právnické osoby odviedli 35,9 % z celoročne očakávanej hodnoty. Daň z príjmov fyzických osôb predstavovalo plnenie plánovanej úrovne na 35,1 %. Bežné výdavky vlády z celkových výdavkov boli o 3,7 % vyššie v porovnaní s minulým rokom. Kapitálové výdavky však klesli o 4,8 %, pričom tvorili len 21,5 % celkovej očakávanej sumy. Čiže to sú čísla na úvod, aby sme si urobili nejaký obraz, či tie tvrdenia vrcholových predstaviteľov vlády Slovenskej republiky boli korektné, či neboli zavádzajúce voči poslaneckej snemovni alebo Národnej rade a občanom Slovenskej republiky. Akým spôsobom sa dá označiť uvedený stav. Je úplne jednoznačné, že pán minister Mikloš nezvládol svoju úlohu pri zakomponovaní reálnych podmienok do kreovania štátneho rozpočtu na rok 2003. Počas rokovania v Národnej rade Slovenskej republiky v decembri 2002 sa zmietli zo stola takmer všetky námietky opozičných poslancov o nereálnosti predloženého rozpočtu. Vo svojom vystúpení, pokiaľ si niektorí pamätáte, a pri diskusii o návrhu o štátnom rozpočte či už v pléne alebo vo Výbore Národnej rady pre financie, rozpočet a menu, som niekoľkokrát zdôraznil nutnosť zohľadňovať konštrukciu štátneho rozpočtu v širších súvislostiach. To znamená vnímanie celkovej reformy verejných financií, vplyv štátneho rozpočtu na zamestnanosť, ekonomický rast, vývoj cenovej hladiny a životnú úroveň obyvateľstva. Podobne som upozorňoval na riziká spojené s príjmovou stránkou rozpočtu, v rámci ktorej hlavné opatrenia spočívali na zmenách v dani z pridanej hodnoty. Bolo jasné, že tieto opatrenia povedú k rastu spotrebiteľských cien a k zníženiu domáceho dopytu. A tieto príjmy sú jednoznačne rizikové. Rovnako som poukázal na riziká spojené s garanciami štátu pre podniky nachádzajúce sa vo finančných ťažkostiach a neudržateľnosť tohto systému. Aké riešenia katastrofálneho vývoja v štátnom rozpočte navrhuje pán minister. Žiadny náznak sebakritiky svojej osoby a rezortu, ktorý riadi. Ani náznak akceptácie, že štátny rozpočet bol nesprávne dimenzovaný. Pán minister lakonicky priznal, že stav výberu daní nezodpovedá predpokladanému vývoju, ktorý sa plánoval, najmä v naplnení výšky dane z pridanej hodnoty. V apríli pán minister ohlásil, že nepriaznivo sa vyvíjajúci deficit rozpočtu by mohol byť vylepšený zvýšením spotrebných daní už v tomto roku, hoci zvýšenie bolo naplánované až na budúci rok v rámci pripravovanej daňovej reformy. To znamená sanácia štátneho rozpočtu prostredníctvom prenesenia celej ťarchy na obyvateľstvo. Neviem, či si pán minister plne uvedomuje riziká uvedeného ťahu, ale predpokladám, že ako ekonóm si tieto riziká musí plne uvedomovať. Zvýšenie daní sa totižto môže premietnuť v poklese výroby, spotreby, v poklese kúpyschopného dopytu, čo následne môže mať negatívny dopad na verejné financie a možno aj na menový vývoj. Konečným výsledkom týchto opatrení nemusí byť zvýšenie príjmov do štátneho rozpočtu v očakávanej výške. A opätovne celý proces má prebiehať v skrátenom legislatívnom konaní, nakoľko tieto zákony majú nadobudnúť účinnosť ešte v tomto roku. Prečo pán minister v takejto vážnej situácii nezabezpečí škrty vo výdavkovej časti rozpočtu. Zníženie stále sa rozrastajúcej administratívy okresných úradov, v reformovaní sociálneho systému a zdravotníctva. Poznamenávam, že štátny rozpočet sa dá ozdraviť aj znížením výdavkov. Dotácie do súkromnej sféry by nemali stúpať a výdavky na regionálny rozvoj by mali byť nasmerované do správnych regiónov. Ďalej je potrebné radikálne zníženie počtu inštitúcií, ktoré sú podriadené ministerstvám. Niektoré inštitúcie sú financované tak štátom, ako aj komerčným spôsobom, sú v nich neprehľadné toky financií. Združenie podnikateľov Slovenska má námietky k daňovej reforme pána ministra, podľa nich je zarážajúce, že reforma sa sústreďuje len príjmovú časť, ale nie na výdavkovú časť. Čím viac sa podarí obmedziť výdavky štátu, tým je možné viacej znížiť aj daňové zaťaženie. Uvediem jeden príklad, aké principiálne rozpory sú vo vládnej koalícii. V apríli tohto roku sa na zhromaždení delegátov Slovenskej obchodnej a priemyselnej komory vyjadril ku koncepcii daňovej reformy, ktorú predkladá, alebo ktorej garantom je pán minister, minister hospodárstva Robert Nemcsics. Podľa neho vedie táto koncepcia k zvýšeniu daňového zaťaženia a k rozšíreniu sivej ekonomiky. Myslím si, že je naozaj viac ako pravdepodobné, že určité vrstvy spoločnosti sa uchýlia ku konzumu pašovaného tovaru, a spotrebná daň sa ich ani nedotkne. Pán minister Nemcsics tiež poznamenal, že nenastala sľúbená reštrikcia verejných výdavkov, najmä čo sa týka spotreby rezortov. Naozaj, zoštíhlenie štátneho administratívneho aparátu, k čomu sa zaviazala vláda vo svojom programovom vyhlásení, je často len na papieri. Zoberme si len notoricky známe zrušenie ministerstva pre správu a privatizáciu národného majetku. V podstate prebehlo zlúčenie tohto ministerstva s ministerstvom hospodárstva. A zo zrušeného rezortu prešlo pod ministerstvo hospodárstva 70 ľudí. Vo všeobecnosti v podstate nedochádza k výraznej redukcii pracovníkov, ale k presunom medzi jednotlivými ministerstvami. Zvýšenie spotrebných daní, ktoré plánuje pán minister, môže viesť k predzásobeniu obyvateľstva, čím sa síce zdvihnú príjmy do štátneho rozpočtu, ale následkom predzásobenia a nedostatku financií sa obyvateľstvo nevráti k nákupom v pôvodných objemoch a môže prísť k prudkému poklesu spotreby, dlhodobo spotreba bude rásť veľmi mierne. A nedá mi nespomenúť ešte jeden prípad zvyšovania daní z pridanej hodnoty, 19-percentnú daň pre tlač. Pri porovnaní z 25 krajinami, z ktorých je 15 krajín Európskej únie a 10 kandidátskych, aj doterajšou 14-precentnou daňou sa Slovensko dostalo na posledné miesto. Vydavatelia denníkov si myslia, že zvýšená daň z pridanej hodnoty môže výrazným spôsobom sťažiť prístup obyvateľstva k informáciám. Vydavatelia listom vyzvali vás aj pána premiéra k rokovaniu, nakoľko vydavatelia budú mať len dve možnosti, zvýšiť cenu novín, alebo nejakým spôsobom vykryť stratu. Ako veľmi sa líši od sľubov členov terajšej vládnej garnitúry, ktoré dávali občanom v rokoch 1994 až 1998 o nulovej dani pre tlač. Pritom dovoľte, aby som pripomenul, že nulové zdanenie novín má Belgicko, Dánsko, Portugalsko, Veľká Británia. Podobné zvýšenie daní z pridanej hodnoty odmieta aj asociácia lekárnikov, podľa ktorých sa zvýšenie dane z pridanej hodnoty odrazí na raste cien a následne to oddiali riešenie dlhov lekární. Navrhovaná daňová reforma sa zameriava len na príjmovú časť štátneho rozpočtu a môže určitým spôsobom ohroziť plánované výdavky. Simultánne je potrebné na výdavkovej strane vytvoriť priestor na znižovanie výdavkov, je nutné zreformovanie verejných výdavkov, treba urobiť precíznu analýzu výdavkovej časti štátneho rozpočtu. Daňovej reforme chýba precízna analýza dopadov na finálnu spotrebu obyvateľstva. Dôsledkom zavedenia jednotnej sadzba dane z pridanej hodnoty je zníženie konkurencieschopnosti práve tých odvetví, ktoré v súčasnosti produkujú tovar, a poskytujú služby v zníženej sadzbe DPH. Táto skutočnosť po vstupe do Európskej únie môže mať výrazné následky. Obyvateľstvo môže preferovať nákup potravín v Českej republike a v Rakúsku, kde je daň z pridanej hodnoty, 5 respektíve 10 a 12 %. Keď si to porovnáme alebo dáme do súvislosti s problémami, s akými sa v súčasnosti borí naše poľnohospodárstvo, tak dopady sú každému jasné. Vážený pán minister, dovoľte zacitovať analytikov vami podporovanej inštitúcie MESA 10. Tvrdia, že potenciálne riziká prípadného výpadku z príjmov dane z pridanej hodnoty v roku 2003 ministerstvo financií podcenilo. Už pri konštrukcii rozpočtu títo analytici vás upozorňovali na nepriame pozitívne očakávanie ministerstva financií, od vývoja daní z pridanej hodnoty v roku 2003. Daňové príjmy z dane z pridanej hodnoty označili ako mierne až stredne rizikové, čím už sa stali najrizikovejšou príjmovou položkou rozpočtu. Je pre mňa naozaj nepochopiteľné, že ste nebrali do úvahy ani názory odborníkov vášho odborného zázemia. O čo sa opierali pracovníci ministerstva financií pri konštrukcii štátneho rozpočtu. Treba pripomenúť, že príčinou výpadku výberu dane z pridanej hodnoty boli dva faktory. Jednak zmena metodiky pri výberu a zápočte DPH, u podnikateľov platcov DPH už ďalej nebudú úverovať štát. Tento výpadok má stály charakter a môže spôsobiť výpadok vo výške 5 až 7 miliárd slovenských korún. Druhým faktorom s najväčšou pravdepodobnosťou je zblíženie sadzieb DPH, zníženie vrchnej z 23 na 20 a zvýšenie spodnej z 10 na 14, čo nemalo zďaleka taký pozitívny efekt, ako očakávalo ministerstvo financií. Čím si vysvetliť tieto kroky. Môj názor je jednoznačný. Ministerstvo financií a pán minister vy osobne ste podľahli tlakom straníckych sekretariátov vašich koaličných partnerov na neprimerané vysoké výdavky v jednotlivých kapitolách, ktoré spravujú jednotliví ministri z vašej koalície. Prečo podporujeme návrh na odvolanie pána ministra Ivana Mikloša. Po prvé je to nezvládnutie konštrukcie štátneho rozpočtu na rok 2003, pretože Slovensko stojí pred potenciálnou hrozbou kolapsu štátneho rozpočtu, deficit štátneho rozpočtu sa od roku 2001 stále zhoršuje a je reálne ohrozené splnenie fiskálneho maastrichtského kritéria v roku 2006, a teda je ohrozený aj vstup do Európskej menovej únie. Za vášho pôsobenia v minulom období na poste podpredsedu vlády pre ekonomiku Slovensko dosialo najvyšší deficit verejných financií. Po druhé, Slovensko dosiahlo nezvládnutie postupov pri sanácii rozpočtového deficitu a nie je záruka, že zvýšením spotrebných daní sa dosiahne očakávaný efekt na príjmovej časti rozpočtu, a je neprimerané, aby celá ťarcha za zle postavený rozpočet spočinula na sociálne najslabších vrstvách obyvateľstva. A v neposlednom rade je to aj neprimerané lobovanie v prospech firmy, nechcem tu vysloviť jej meno, u svojho straníckeho kolegu pána ministra zahraničných vecí Kukana. Na záver by som ešte dodal, v relácii Na telo zo dňa 10. novembra 2002 ste, pán minister, doslova povedali: „Beriem za seba zodpovednosť za štvrtinu toho dlhu, ktorý, ktorá vznikla,“ myslí sa tým dlh v železničnej doprave, „ale práve preto chceme ukončiť tento spôsob fungovania železníc, ale aj zdravotníctva. Takisto beriem na seba zodpovednosť, za to, že za posledné štyri roky narastal nový dlh v zdravotníctve a tiež s tými chceme urobiť poriadok a koniec.“ Koniec citátu. Pán minister, dnes by ste mali zobrať na seba zodpovednosť aj za nereálne zostavený rozpočet a jeho nastavenie so všetkými konzekvenciami, ktoré pre politika z toho vyplývajú. Ďakujem. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Prosím povereného člena z výboru pre financie, rozpočet a menu pána poslanca Juraja Lišku, aby informoval Národnú radu o výsledku prerokovania tohto návrhu vo výboroch.