Gröhling, Branislav, poslanec NR SR (2016-06-15):
Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážený pán predseda výboru, kolegyne, kolegovia, ja iba zopár myšlienok, budem sa snažiť, aby to bolo nejako súvislé. Asi by som mohol hovoriť, téma platov učiteľov je tak známa a rezonujúca spoločnosťou, že mohli by sme hovoriť naprieč o všetkých memorandách, ktoré boli podpísané pred voľbami, mohli by sme hovoriť o Iniciatíve slovenských učiteľov, o zvýšení, jednorazovom príspevku o zvýšení platov, ktoré požaduje odborový zväz. Ja nechcem o tomto rozprávať, poviem to iba veľmi stručne, že áno, to 6-percentné zvýšenie nie je podľa predstáv učiteľov, nie je ani podľa predstáv Slovenskej komory učiteľov. Nebude to tých 140 euro, na druhej strane zas uznajme, že je tu určitý posun a je tu nejaký krok dopredu. Ja by som sa možno pozastavil iba nad tým, že čo sú to tie nevyhnutné systémové zmeny, lebo to som sa nikde nedozvedel, aj keď som sa niekoľkokrát pýtal, hlavne že čo sa udeje v tom roku 2018, keď tieto nevyhnutné zmeny v 2017. sa nestanú. Hej, ale o tomto by sme zas mohli dlhšie rozprávať. Ja sa chcem zamerať iba na dve veci, ktoré, bohužiaľ, tiež nie sú populárne, aj keď som ich niekde zverejňoval, tak tie reakcie boli možno aj trošku negatívne, a to je v prvom rade kvalita vzdelávania, o ktorej ja budem stále rozprávať, a platy začínajúcich učiteľov. To sú možno aj dve témy, ktoré pán kolega Petrák hovoril. Čo sa týka tej kvality vzdelávania. Zvýšenie platov znamená teda, že postupovanie k tomu, aby sa učitelia konečne cítili ohodnotení, ale okrem tých platov v súvislosti s naším školstvom sa dlhodobo skloňuje kvalita nášho školstva a výsledky žiakov v jednotlivých meraniach. Pre mňa je to aj taká tá nadstavba a to je tá miera uplatniteľnosti absolventov už po škole, lebo my stále sledujeme to, čo sa deje počas školy, ale absolútne nesledujeme to, čo je v okolitých štátoch úplne bežné, čo sa deje so žiakom alebo so študentom, keď vyjde zo vzdelávacieho procesu. Ja sa pýtam, že ako teda toto zvyšovanie platov ovplyvní výsledky nášho školstva, ako sa ovplyvnia aj vedomosti našich žiakov. Môžme povedať, že docenený učiteľ sa bude cítiť vážený a bude motivovaný alebo keď tých 6 % nespĺňa úplne predstavu Slovenskej komory učiteľov, tak bude menej demotivovaný alebo podá o čosi lepší výkon, alebo či sa dá ísť aj o krok ďalej. Kvalita školstva a výsledky žiakov sú samostatné otázky, mohli by sme sa o tom rozprávať, ale k tejto problematike môžeme naozaj pristupovať cez platy. Stojí teda za zváženie, že či učiteľom okrem tých spomínaných 6 %, ktoré plánujete, čo, samozrejme, by mohlo byť aj viacej, ale hovorme teda okrem tých 6 %, nevieme pridať pohyblivú zložku, o ktorej ste tu rozprávali aj vy, za reálnu kvalitu a za odmeňovanie žiakov a výsledky týchto žiakov. Slúžilo by to ako nejaká motivácia dosahovať lepšie výsledky a bol by to aj jeden z faktorov, ktorý by viedol k pozdvihnutiu kvality toho vzdelávacieho procesu. V počiatku by školy v podstate mohli využívať aj jednotlivé databázy, o ktorých my sme rozprávali aj na výbore, z Eduzberu a zo všetkých ostatných, z RIS-ky, o ktorej ja veľmi tak často rozprávam, a monitorovať tieto výsledky žiakov. Tieto informácie by sa v prvých rokoch mali zverejňovať prioritne v prospech škôl, aby školy sa navzájom mohli porovnávať, určite ich nezverejňovať von verejnosti, lebo by to urobilo viacej zla ako úžitku, a školy by sa vedeli navzájom porovnať, že kde sa hýbu, akú majú kvalitu žiakov, a na základe toho by mohli urobiť určité opatrenia. Postupne touto formou by sa dala určite zlepšiť aj kvalita výučby na Slovensku, čo veľmi často teda je terčom kritiky. Logickým následným krokom by mohlo byť aj po čase sprístupňovať potom tieto výsledky, ja neviem, po nejakom období, po troch, piatich rokoch, aj na verejnosť, aby rodičia si mohli na základe toho rozhodnúť, že kde chcú svojho žiaka, svoje dieťa, syna či dcéru, dať, na ktorú školu, a to by naozaj podľa mňa uľahčilo aj racionalizáciu, ktorá sa zdá momentálne ako nevyhnutná, lebo ja stále sa pýtam, že kto rozhodne o tom, že ktorá škola sa zruší alebo ktorá škola sa zlúči. Budete rozhodovať o tom vy, pán minister, alebo budú o tom zriaďovatelia rozhodnúť, nikdy to nebude seriózne, o tom by mali prioritne rozhodnúť rodičia, kam dajú svoje deti a ktorú školu ako naplnia. Takže podľa mňa zvýšenie platov preto nemusí byť iba samoúčelné a stojí za zváženie, že či by nemal mať aj ten ďalší cieľ, a to zvyšovanie kvality výučby, presnejšie, môže byť často veľmi podmienené lepšími výsledkami vzdelávacieho procesu. Vy ste medzi riadkami aj naznačovali, že možno pri komunikácii s pánom ministrom financií, že od vás požaduje určitú kvalitu, tak reálne navrhnite, že toto by malo byť to zvyšovanie, ktoré je naplánované, a to ďalšie zvyšovanie by bolo naozaj za dosiahnutie určitých výsledkov. A to je k tej kvalite vzdelávania. Ten druhý bod sú platy začínajúcich učiteľov. Ja viem, že naprieč všetci asi obhajujeme platy celkovo, ja som si vybral túto časť, takže nie som, že by som bol proti celkovému zvyšovaniu platu učiteľov, ale prioritne chcem rozprávať o začínajúcich učiteľoch mladých. Ja som v jednom blogu asi pred dvoma týždňami nasimuloval 24-ročného človeka, že čo všetko musí urobiť, keď ukončí štúdium pedagogiky. Keď si predstavíme toho 24-ročného človeka, ktorý ukončil štúdium pedagogiky, v súčasnosti začína s platom 613 euro, po 6-percentnom zvýšení, aby sme boli seriózni, to bude 650 euro. Ten priemerný nástupný plat absolventa vysokej školy podľa niektorých zdrojov, lebo sa, tie čísla nie sú jednotné, sa bude hýbať, ja som to spriemeroval na 837 euro, je to najstaršia inak informácia, ktorú som dostal. Pozrime sa teda, že čo učiteľ musí spraviť, aby sa dostal k tomuto priemernému platu. Prvý rok musí absolvovať adaptačné vzdelávanie, za ktoré dostane príplatok 6 % k tomu svojmu tarifnému platu, v tomto prípade za nových podmienok bude zarábať 690 euro, stále hovorím o financiách v hrubom, čo je okolo 550 euro v čistom. Prvý rok poberá teda takýto plat, po úspešnom skončení adaptačného vzdelávania postúpi na začiatku druhého roka do vyššej platovej triedy a jeho plat bude po novom 710 euro v hrubom plus príplatok, samozrejme, 7 euro za prax, netreba na to zabúdať. Následne potom bude musieť absolvovať vzdelávanie 60 kreditov, ktoré mu zaplatí škola alebo on, všetci asi v praxi vieme, ako to funguje, bude si to musieť zaplatiť z vlastného vrecka. Potom tých 60 kreditov alebo namiesto tých 60 kreditov získa 30 kreditov za vzdelávanie a následne absolvuje predatestačné vzdelávanie, aby si mohol, samozrejme, spraviť prvú atestáciu. Ak sa mu toto všetko podarí pri svojich povinnostiach, čase a peniazoch, to zase nemusíme rozprávať, ako to funguje, môže začať písať atestačnú prácu, prihlási sa na skúšku, úspešne ju zloží, obháji pred komisiou a môže postúpiť do ďalšej platovej triedy, a to je do jedenástky. Získané kredity následne potom vymení za atestáciu a v 11. triede bude mať po novom plat v hrubom 795 euro. Stále nedosahuje priemerný plat absolventov vysokých škôl. Buďme seriózni a prerátajme teda k tomu príplatok za roky praxe alebo povedzme, že príplatok za triednictvo, ďalšie kredity, ktoré by mohol nadobudnúť, a môže sa dostať na spomínanú sumu priemerného nástupného platu absolventov. Ja všetko, čo som teraz vymenoval, by bolo za úplne najpriaznivejších, najideálnejších možných podmienok a za maximálne nasadenie a vyťaženie učiteľa mimo svojho pracovného času a trvalo by to, ja hovorím, že štyri roky, a všetci, samozrejme, vieme, že v praxi to absolútne netrvá štyri roky, ale hýbeme sa niekde okolo šiestich, siedmich, ôsmich, možno až desiatich rokov. Toľko času reálne potrebuje vysokoškolsky vzdelaný učiteľ, aby začal zarábať to, čo ostatní absolventi vysokých škôl zarobia pri nástupe do práce. Učiteľ teda musí urobiť prácu navyše, mimo úväzku, vo voľnom čase, možno aj na úkor vlastných financií, aby za niekoľko rokov, ja hovorím, že za desať rokov, sa vypracoval na taký plat, s ktorým ostatní začínajú v súkromnom sektore. Ja sa teda ale vrátim naspäť k tým mladým učiteľom, ja sa pýtam, že akú motiváciu má dnes mladý človek zvoliť si povolanie učiteľa, aké podmienky mu nastavujeme a čo všetko k tomu vedie. Nevedú ho takéto podmienky skôr k tomu, aby práca učiteľa preňho bola naozaj tým plánom B, C alebo D? A potom môžeme rozprávať o tom, a nechce sa mi filozofovať, že aké má postavenie učiteľ v spoločnosti a či takýto plat je reálne hodný za zodpovednosť za nasledovné generácie. Ja si myslím, že nie. Ale znova, aby som iba nekritizoval, opakujem, že je pozitívne, že do určitej miery zvýšenie platov príde. Na druhej strane hovorím, že máme hospodársky rast a našli sa financie na toto opatrenie, to je plus, ale nemyslím si, že to určite stačí, pretože v súčasnosti ten nástupný plat učiteľa nie je konkurenčný a nie je zaujímavý pre absolventov zo súkromného sektoru. Môžem tu rozprávať to, čo aj pán kolega hovoril o príkladoch z Fínska, Estónska, Nórska, Dánska, nebudem to hovoriť, nebudem zaťažovať jednými číslami, ja iba tam podotknem, že podľa údajov OECD slovenský učiteľ na druhom stupni základnej školy zarába iba 57 % priemerného platu s rovnakým vzdelaním. Ja by som ale ukončil tým, že otázka platov učiteľov je v podstate aspoň pre mňa o jednoduchej trhovej ekonomike. Ak ponúkneme atraktívne platobné a pracovné podmienky, dostaneme do školstva takých ľudí, ktorých tam potrebujeme, a oceňujeme tých, ktorí sú tam v školstve a tých ctižiadostivých a pracovitých ľudí schopných motivovať žiakov a viesť ich ďalej. Zároveň tak motivujeme aj tých, ktorí v tom školstve, ako som spomínal, dlhé roky už robia, a navyše budeme, čo pre mňa bude stále priorita, navyše budeme viesť školy k lepším výsledkom a tým sa celé školstvo bude posúvať ďalej. Ja iba poslednú vec, ktorú som ešte, a to je myšlienka, ktorá stále mi ide v hlave. Pán minister, vy musíte zvážiť, že ako chcete, aby sme vás vnímali. Či vás chceme a učitelia či vás chcú vnímať ako 18. ministra školstva, alebo či chcete, aby sme vás vnímali ako ministra školstva pána Plavčana. A to je veľmi dôležité a to je veľký rozdiel. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)