Miškov, Juraj, poslanec NR SR (2016-02-11):
Príjemný dobrý deň. Vážené panie učiteľky, vážení páni učitelia, vážení pedagógovia, odborníci na vzdelávanie, vážený pán predseda, vážená pani podpredsedníčka, ale aj vážené kolegyne a kolegovia poslanci, za tých vyše päť hodín sme si tu dnes vypočuli veľa vystúpení a veľa názorov. A faktom je, že dnes by sme tu byť nemuseli a dokonca posledné týždne možno ani nemuseli učitelia štrajkovať, ak by sa táto mimoriadna schôdza konala už o tri týždne skôr v čase, keď sme ju spoločne s mojimi kolegami navrhovali ešte pred začiatkom ostrého štrajku slovenských učiteľov. Žiaľ, politikárčenie vtedy vyhralo. A mohol by som teraz hovoriť o stranách, ktoré sa hrajú na najväčších spasiteľov školstva a konanie schôdze nepodporili, hoci ich o to žiadali samotní učitelia priamo v e-mailoch, len preto, že to nebol ich nápad, len preto, že by si tak nemohli pripísať politické body. Ale nebudem to robiť, pretože oveľa dôležitejšie je, že dnes sme sa predsa len stretli, neskoro, dá sa možno povedať, s krížikom po funuse a s vedomím, že tento rokovací maratón nič zásadné nezmení, pretože aj tak už kolegovia zo strany SMER spoločne s kolegami z KDH, a to musím zdôrazniť, prijali na školskom výbore uznesenie, ktoré vlastne hovorí, že problémy v školstve sa budú riešiť až po voľbách. No napriek tomu, že sa dnes naozaj nedá očakávať prijatie rozhodnutí, ktoré by viedli k naplneniu požiadaviek štrajkujúcich učiteľov, je dobré, že sme tu, pretože je veľmi, veľmi dôležité, aby sa pozornosť celej krajiny a nielen tých pár ľudí, čo tu sedia v sále, ale všetkých ľudí zamerala na skutočné problémy, ktoré Slovensko trápia, vysokú nezamestnanosť, nízke platy, školy, z ktorých vychádzajú deti, ktoré sú nešťastné, pričom priveľká časť z nich neodchádza s kvalitným vzdelaním a dostatočne pripravená na život. Dámy a páni, Slovensko nemá more, nemá ropu, preto je trestuhodné, že všetky vlády doteraz dlhodobo zanedbávali investície do toho najcennejšieho, čo ako krajina máme, do ľudí. Nalejme si teda čistého vína a povedzme si pravdu, lebo tá musí zaznieť. A v prípade vzdelávania naozaj neplatí, že svet je čierno-biely a že sa delí na nejakých dobrých a nejakých zlých. Medzi ľavicovými a pravicovými vládami na Slovensku nikdy nebol žiaden rozdiel, ani jedny z nich doteraz nepovažovali školstvo za svoju skutočnú prioritu. Učitelia mi určite teraz dajú za pravdu. Áno, mnohí hovorili a ako to už často býva hlavne pri sedení v opozícii, odkiaľ sa, pochopiteľne, nič nedá presadiť, mali mnohí politici za dvadsať rokov kopu rezolútnych vyhlásení, lebo reči nič nestoja, nikto vám nemôže dať viac, než vám nejaký politik môže sľúbiť. No pravda je takáto. Za posledných dvadsať rokov investovali slovenské vlády miliardy korún do oddlženia bánk, do automobiliek či do záruk za grécke dlhy. No na investície do školstva, do zveľaďovania ľudského kapitálu, politikom či už z ľavice alebo pravice nikdy peniaze nezvýšili. A to je prvá vážna chyba, chyba, za ktorú sú zodpovední všetci, ktorí niesli za školstvo zodpovednosť vo všetkých vládach. Školstvo u nich nebolo nikdy skutočnou prioritou a nikdy nedostalo skutočnú pozornosť. Za dvadsaťpäť rokov sa na čele ministerstva školstva vystriedalo sedemnásť rôznych ministrov a deväť z nich bolo ministrami kratšie ako jeden rok. Len počas poslednej vlády Roberta Fica sa na čele tohto ministerstva vystriedali traja rôzni ministri. Viete, keby nejakej vláde na školstve naozaj záležalo, tak také čosi nikdy nepripustí. Viete si predstaviť ako by to vyzeralo, keby sa vystriedali traja ministri na ministerstve financií? Dámy a páni, asi nikto nepochybuje, že školstvo je dôležité pre všetkých, pre celé Slovensko a nielen pre učiteľky a učiteľov. Žiaci a študenti, ktorí sú dnes v školách, budú o dvadsať či tridsať rokov riadiť túto krajinu namiesto nás. Ak chceme, aby Slovensko nestagnovalo a posúvalo sa dopredu, musí sa prístup ku školstvu konečne zmeniť. Absolútne súhlasím s tým, že je nemysliteľné, aby bol v členskom štáte EÚ nástupný plat mladého učiteľa na úrovni blízkej minimálnej mzde. Nedávno som sa zoznámil s jednou mladou učiteľkou. Pochádza z východného Slovenska a učí v Bratislave na strednej škole. Má vysokú školu a na výplatu dostane každý mesiac 450 eur v čistom, ako to bolo za študentských čias, za dvesto eur si zaplatí podnájom, kde býva s dvoma kamarátkami, sto eur minie na električenku, obedy v školskej jedálni a kúpu pomôcok, ktoré potrebuje na svoju prácu. A za zvyšok dokáže ísť domov raz mesačne do Humenného, kde jej vždy pomôžu a trochu aj prispejú rodičia zo svojich už aj tak biednych dôchodkov. Dámy a páni, ja viem, môžete mi povedať, že veľmi veľa Slovákov žije z takýchto biednych platov. Žiaľ, máte pravdu. Slováci sú pracujúcou chudobou. Nielen armáda nezamestnaných je problémom našej krajiny, kde ešte väčším problémom je armáda ľudí, ktorí síce prácu majú, poctivo do nej chodia, a pritom dokážu prežiť z mesiaca na mesiac iba z ruky do úst. A preto keď niekto tu spomenie argument, musím sa spýtať, kto sú tí, ktorí osem rokov vládnu v tejto krajine a nič s tým nedokázali urobiť, ako je možné, že tak fatálne zlyhali, ako je možné, že keď povieme, že naši učitelia majú najnižšie platy zo všetkých vyspelých krajín, tak namiesto toho, aby sa zdvihla vlna širokej podpory od verejnosti, zdvihne sa namiesto toho vlna rúk stoviek, tisícov iných ľudí, ktorí upozorňujú, že aj oni majú nízke platy, ako je to možné. Osem rokov vládnete, osem rokov ste vo vláde, ako je možné, že ľudia na Slovensku majú stále biedne platy? Hovoríte nám, že ekonomike sa darí. Odvšadiaľ počúvame výroky vlády, ako sa máme dobre. Fiktívne niektoré štatistiky hovoria o vytvorení dokonca stotridsaťtisíc pracovných miest, ktoré prasknú ako bublina, len čo sa na ne pozrieme podrobnejšie. A potom stačí jeden štrajk učiteľov a odhalí sa krutá pravda o našej krajine a o tom, ako je zle spravovaná, ako vláda zlyhala pri zabezpečení dobrej životnej úrovne. Prosím vás, kam sme to dobačovali, keď ešte stovky tisíc ľudí závidia aj tým biednym učiteľom, ktorí majú na Slovensku najnižšie platy spomedzi učiteľov vyspelých krajín Európskej únie? Je neobhájiteľné, že platy učiteľov sú najnižšie u nás zo všetkých vyspelých krajín, len na úrovni 47 % priemernej mzdy ostatných vysokoškolsky vzdelaných ľudí. Toto je neobhájiteľné. S mojimi kolegami sme povedali jasne, a ja to vždy zopakujem, ak budeme súčasťou vlády, máme dve priority a to je zamestnanosť a školstvo. Zaviazali sme sa presadiť zvýšenie platov pre pedagogických zamestnancov o 40 % za štyri roky. To znamená 10 % každý rok. A na rozdiel od väčšiny politických strán a hnutí, ktoré kandidujú v týchto voľbách, v jednom sme iní. Ako jediní sme presne vypočítali úspory na štáte a v štátnom rozpočte vo výške 1,1 miliardy eur, z ktorých vezmeme peniaze na to, čo sľubujeme. A preto dokážeme znížiť odvody všetkým ľuďom, aby mal každý človek, čo chodí do práce, lepší plat okamžite na ruku. A preto dokážeme znížiť aj DPH na všetky energie pre domácnosti, aby každý človek aj dôchodcovia platili menej za elektrinu, za plyn, za kúrenie, za vodu. A preto dokážeme aj zvýšiť platy učiteľom o najmenej 10 % každý rok, až kým sa nepriblížia k platom ostatných ľudí s porovnateľným vzdelaním a praxou. A môžem to tu verejne vyhlásiť, nielen ako nejaké rezolútne vyhlásenie, s mojím poslancom kolegom Jozefom Kollárom sme naozaj všetko presne spočítali a garantujem, že vieme toto navýšenie vykryť. No zároveň musím povedať aj druhú vec. Keď hovoríme o školstve, zvýšenie platov nestačí, zvýšenie platov je len nutná, ale nie postačujúca podmienka pre zlepšenie pomerov v slovenskom školstve. A treba teda rovno povedať aj druhú vec. Nech Boh ochraňuje slovenské školstvo pred ďalšou jednostrannou reformou od zeleného stola, ktorú po pár rokoch zase ďalšia vláda zruší, pričom prinesie inú reformu, lebo pokiaľ neexistuje spoločný konsenzus, dohoda na spoločných prioritách a postupe v oblasti školstva, potom budú učiteľov a učiteľky vždy deptať a ničiť nielen ich platy, ale najmä pre nich vytvárať kopy rôznych nezmyslov, papierovaní, ktoré na nich uvaľuje ministerstvo. A s nástupom každého ministra školstva je to podľa toho, čo hovoria učitelia, iba horšie a horšie. Za posledné roky som sa stretol možno so stovkami učiteľov. A viete, čo ich štve ešte viac ako platy, čo to je? Tých dobrých učiteľov na každej strednej škole napríklad štve to, že do konca tohto školského roka majú vypracovať školský vzdelávací program na základe zmeneného Štátneho inovovaného vzdelávacieho programu na celé budúce štyri roky. Ale cieľové požiadavky na maturitu zostali staré, hoci obsah sa v niektorých výučbových predmetoch zmenil. Neviem, či rozumiete tomu, čo ich hnevá? Hnevá ich, že im štát doslova prikazuje, aby dnes žiakov učili niečo iné, než z čoho ich majú podľa toho istého skúšať na maturite. Toto je dôvod, pre ktorý zo školstva skôr či neskôr odídu aj tí poslední a najzodpovednejší učitelia, nie platy, ktoré im štát nedopraje, nie spoločenský status, o ktorý ich nekompetentní politici za dvadsať rokov obrali, ale to, že im zopár hlúpych politikov a úradníkov ešte po tom všetkom kladie v ich robote ešte úplne nezmyselné prekážky. A preto sa pýtam v mene tisícok učiteľov matematiky, občianskej náuky a ďalších predmetov, prečo musia učitelia vypracovať inovovaný Školský vzdelávací program do septembra na celé štyri roky, keď ešte nie sú vôbec zverejnené cieľové požiadavky na maturitu a obsah v niektorých výučbových predmetoch sa pritom podstatne zmenil? Tiež sa pýtam v mene tisícok učiteľov cudzích jazykov a desiatok tisíc stredoškolských študentov, prečo budúcoroční maturanti z jazyka musia maturovať na úrovni C1, teda na vyššej úrovni, keď inovovaný Štátny vzdelávací program, kde je zvýšený počet hodín jazyka, platí až teraz pre prvákov od tohto septembra? Dámy a páni, pýtam sa v mene učiteľov, ktorí sú zahltení robotou, ktorá sa zďaleka nekončí o druhej, tretej poobede, ktorí často pracujú na prípravách a opravách písomiek a zadaní aj cez celé víkendy a po večeroch, prečo sa musia robiť komisionálne skúšky aj pri prestupe z prvého ročníka, napríklad z jedného gymnázia na druhé gymnázium, a pýtam sa v mene všetkých pedagógov, ktorí sú zároveň triednymi učiteľmi, prečo dodnes platia také hlúpe pravidlá, že učitelia musia manuálne vyškrtávať v triednych knihách, prečo sa tu úplne nezmyselne menia pravidlá, ako napríklad vyškrtávanie z ľavého dolného rohu do pravého horného rohu, keď ešte pred troma rokmi bola povinnosť škrtať z ľavého horného rohu do pravého dolného rohu? Komu toto prospeje? Komu prospejú tieto hlúposti? Veď tých učiteľov tak len zbytočne zaťažujeme. To, čo učiteľky a učitelia aj rodičia naozaj potrebujú, je oveľa jednoduchšie než nejaká „reforma školstva v poradí“. Slovenské školstvo potrebuje v prvom rade odpolitizovanie. Tam treba odpolitizovanie a odstrániť všetky stranícke a politické vplyvy na jeho fungovanie, zastaviť strácanie sa peňazí po ceste na školy v obecných a župných rozpočtoch, potrebujeme pravidlá postavené na odbornosti a na dôvere voči učiteľom, a nie na striktnej byrokratickej kontrole výstupov namiesto výsledkov. Veď nakoniec za to, že školstvo dodnes neskolabovalo, môžeme vďačiť práve a len a tým učiteľom a učiteľkám, čo ešte zo školstva neodišli pracovať inam. Pritom na tom, či štrajkovali alebo neštrajkovali, už až tak nezáleží, lebo oveľa dôležitejšie je, ako pristupujú k svojej práci, vo voľnom čase, po večeroch, keď si doma robia prípravy. Slovensko nestojí na papalášoch, Slovensko nestojí na celebritách a, vážení kolegovia a kolegyne, Slovensko nestojí ani na 150 poslancoch tu v parlamente, Slovensko stojí práve na tých státisícoch takýchto každodenných hrdinov, o ktorých sa síce v novinách nepíše, ale bez ktorých by naša krajina neprežila ani deň. Nejdem sa tváriť, že školstvu rozumiem najlepšie zo všetkých, aj keď som si sám odučil dva roky na vysokej škole. Som totiž presvedčený, že ako politik by som mal v prvom rade vytvárať priestor odborníkom. Ja som sa vždy vo svojom živote snažil obklopovať ľuďmi, ktorí sú šikovnejší ako ja. A darilo sa mi to. Na tom stál úspech firiem, ktoré som vybudoval od nuly, bez privatizácie, bez pôžičiek a úverov, bez eurofondov. A preto sa aj dnes spolieham na ľudí vo svojom tíme okrem mnohých učiteľov, s ktorými spolupracujem. A musím povedať, že som mimoriadne hrdý na to, že máme na kandidátke najviac učiteľov a pedagógov. Viac ako desatinu našich kandidátov do parlamentných volieb tvoria práve ľudia, ktorí školstvu rozumejú. Školstvo je našou skutočnou prioritou. A preto bol možno aj náš program nedávno v denníku SME vyhodnotený ako najpodrobnejší, rozumný a, nebojím sa to povedať, najlepší. Ak by som mal teda zhrnúť v jednej vete to, čo školstvo potrebuje, je to odpolitizovanie a potreba vrátiť učiteľom okrem dôstojného odmeňovania aj dôveru, že sú to práve oni, ktorí najlepšie vedia, čo treba robiť, len na to potrebujú vhodné podmienky. Škola vychováva naše deti, nerozvíja len charakter a zručnosti. Nesmierny význam školstva je nielen v tom, aby viedlo budúcu generáciu k excelentnosti, okrem tejto základnej funkcie má totiž škola ešte dve ďalšie úlohy. Po prvé, pripravujeme žiakov na život v jeho zmenšenej a kontrolovanej verzii a, po druhé, podporujeme u žiakov kritické myslenie. Boli to práve učitelia a učiteľky, čo boli v minulosti nositeľmi tzv. osvietenstva, modernosti a nových myšlienok aj v tých najvzdialenejších kútoch našej krajiny. Deti a žiaci v škôlkach a školách trávia viac ako polovicu svojho aktívneho času a práve preto nám musí záležať na tom, aby sa o deti a žiakov starali kvalitní a spokojní učitelia, ktorí majú rešpekt, dôstojnosť a ktorým záleží na ich práci. Žijem na Slovensku a chcem, aby tu žili aj moje deti. Preto vám dávam osobný prísľub, že ak budem súčasťou novej vlády, v programovom vyhlásení presadím ako najvyššiu prioritu zvýšenie investícií do vzdelania na úroveň príslušného priemeru krajín Európskej únie. Ak budem mať tú možnosť, tak zároveň presadíme koncepčné a dlhodobé riešenie všetkých ostatných problémov školstva, nie také, aby sa tu všetko menilo pomaly každý rok ako doteraz, ale dlhodobú stratégiu na 10 rokov dopredu, ktorá bude prijatá v parlamente a ktorej cieľom bude, aby ju prijali všetci poslanci podľa možností 150 hlasmi, aby bola zaručená kontinuita a nedochádzalo k zmenám v školstve po každých voľbách, lebo takto, dámy a páni, to dokázali a urobili v krajinách, ktoré by mali byť našim vzorom, vo Fínsku, ale aj v neďalekom Poľsku. A som presvedčený o tom, že takto to dokážeme urobiť aj u nás na Slovensku. Ďakujem veľmi pekne.