Osuský, Peter, poslanec NR SR (2018-12-05):
Ďakujem za vašu snahu, pán predsedajúci. Verím, že sa táto staničná hala vyprázdni a bude nás tu ako obvykle málo, ale zase s menším šumom. (Zaznievanie gongu.) Ja už nebudem ctené zhromaždenie kolegov príliš dlho otravovať. Ak som ukončil svoju predchádzajúcu časť vystúpenia slovami, že na tom, ako snemovňa bude do roztrhania tela brániť Mariána Kočnera, tak teraz už môžme úspešne bilancovať, že s heroickým nasadením bol Kočner ubránený. Samozrejme, jednalo sa o individuálnu milosť. Ja už nebudem v ďalšom vystupovať k tej novele Trestného zákona, ktorú, ako povedal kolega Klus, robíme len preto, lebo ošetrujeme, samozrejme, znenie príslušného paragrafu a zjednocujeme text medzi milosťou a individuálnou milosťou. Áno, pôjde aj do budúcnosti podľa našich predstáv o právomoci prezidenta udeľovať individuálne milosti. Ale tak ako ukazuje príklad individuálnej milosti Mariánovi Kočnerovi, ešte i tam, samozrejme, môže dochádzať k tomu, čo by sme jemne mohli nazvať výstrelkom. Samozrejme, plošná amnestia prináša vždy riziko, že napriek plošnosti môže byť, ako som hovoril o prípade amnestie Václava Klausa, aj cielene zameraná na istú časť ohniska, ktoré chceme spáliť a nezanechať stopy, teda ako sa kedysi v Liptove, odkiaľ matkina časť mojej rodiny pochádza, vravelo „popri suchom aj mokrô zhorí“. A v tom, sa domnievame, je ďalšie riziko takýchto nediferencovaných plošných omilostení. Lebo ak je zámer toho, kto amnestiu dá, taký, že niečo cielene chce, je takmer výhodnejšie urobiť to plošnou amnestiou ako individuálnou milosťou. Ku cti prezidenta Kisku, ako som povedal, slúži, že nikdy za pomaly päť rokov svojho pôsobenia nevyužil túto možnosť, a myslím si, že tým dal signál, že napriek všetkým pochybnostiam o fungovaní justície sa dokážeme obísť bez plošných nediferencovaných amnestií. Vôľa snemovne sa prejavuje v hlasovaniach. Ja som pred chvíľkou podporil hlasovaním spolu s mojimi kolegami poslanecký návrh, ktorý tu predniesol kolega z SNS, o bytoch a chcem tým len povedať, že ak sa vrátim k otázke, ktorú sme dostali včera na tlačovke, či si myslíme, že nám to prejde taký; na rozdiel od optimistickejšieho a mladšieho kolegu Klusa, ktorý vyjadril istú nádej, ja som pomerne poučený, som to, čomu sa hovorí s touto skúsenosťou popálené dieťa, ilúzie si teda nerobím. Nerobím si ilúzie, pretože len za ostatnú necelú trištvrtehodinu som dvakrát hlasoval kladne v súvislosti s tým, čo tu bolo predložené, a nešlo v tom prípade o návrhy SAS. Nedočkal som sa za roky rokúce pri žiadnom z predkladaných návrhov, ktorých som bol spolupredkladateľ alebo predkladateľ, že by tie návrhy prešli. Čo sa zmenilo po odchode pani podpredsedníčky Laššákovej na Ústavný súd, je len to, že jej legendárny palec nahradila teraz dvojnožka kolegu Glváča, vyzerá takto (rečník si oprel dva vystreté prsty pravej ruky o rečnícky pult) a vstupuje postupne krok za krokom do dejín tými dvoma nožičkami tak ako palec pani podpredsedníčky Laššákovej. Takže, samozrejme, že tá otázka, ktorú nám položili v tejto súvislosti, ale je využiteľná pri ktoromkoľvek inom z desiatok zákonov, ktoré boli predložené opozíciou, pravdepodobnosť, že niečo podobné prejde, je, samozrejme, limitne sa blížiaca k nule a je to jednou z nerestí slovenského parlamentarizmu, pretože mám pocit, že by tento spôsob fungovania, ako by povedal Rudolf Hrušinský ono daždivé odpoludnie, „neměli bychom ho považovat za šťastný“. A tak nech už akokoľvek dopadne táto novela ústavy, chcem povedať len toľko, že tie zákony opozícia píše ako kedysi zakázaní literáti a autori do šuplíka. A píše ich v nádeji, že raz príde deň, keď ich bude stačiť z toho šuplíka vytiahnuť, zmeniť možno predkladateľa, ak sa ten pôvodný na prach obráti, a zmeniť dátum podania, ale budú mnohé z nich použiteľné, lebo ten cynický pohľad, na čo to predkladáte, keď vám to neprejde, by, samozrejme, domyslený do dôsledkov mohlo znamenať to, že porazená časť politickej scény by si mohla dať štyri roky parlamentné prázdniny, nepredkladať nič a nerobiť nič. Ale nemyslím si, že taká je úloha opozície, pretože opozícia predkladá návrhy, ktoré, povedzme si otvorene, nastavujú zrkadlo tým, čo vládnu. A ak toto zrkadlo dneska ukázalo pokrivenú tvár pri hlasovaní o zrušení individuálnej milosti Mariánovi Kočnerovi, tak v tom je zmysel práce opozície. A ak si občania, ktorým záleží na budúcej tvári tejto krajiny, zvážia, čo znamená, že 79 ľudí v tejto sále stojí za Kočnerom napriek všetkému, tak by mohlo urobiť kroky, ktoré povedú k tomu, že tento úškľabok na tvári zástupcov ľudu zmizne. A tak sľubujem za seba, za kolegu Klusa a za opozíciu hádam tu prítomnú, že neprestaneme do konca volebného obdobia predkladať návrhy, ktoré síce pri otázke, a či si myslíte, že vám to prejde, asi nebudú, nebude môcť byť pritakané, ale že táto práca zmysel má a budeme v nej pokračovať. Ďakujem.