R. Bauer, poslanec: (2007-09-18):
Predložený zákon o Andrejovi Hlinkovi chce túto medzeru zaplniť, navrhuje uctiť si veľkú osobnosť našich dejín Andreja Hlinku a umiestniť v Národnej rade Slovenskej republiky jeho bustu s nápisom Andrej Hlinka sa zaslúžil o Slovenskú republiku. Správne položené otázky sú, či si Andrej Hlinka bustu zaslúži, a ak áno, či nápis na nej je pravdivý a výstižný. Nechcem opakovať, čo tu už o Hlinkovi bolo povedané, ale každý, kto aspoň trošku sa zaujíma o históriu, môže z dostupnej literatúry prísť k záveru, že Andrej Hlinka bol naozaj veľkou osobnosťou slovenských dejín. Hlinka bol katolíckym kňazom, bol politikom, poslancom, publikoval množstvo článkov, prednášal a určite sa zaslúžil o pozdvihnutie slovenského národa. Ako politik založil politickú stranu Slovenskú ľudovú stranu a 20 rokov až do svojej smrti bol jej predsedom a pracoval politicky v prospech získania autonómie Slovenska ako základu na vytvorenie slovenského štátu. To, že ako katolícky kňaz bol aktívny v politike, čo je dnes nemysliteľné, bolo v jeho dobe považované za správne. Už pred vznikom Slovenskej republiky sa vyprofiloval ako človek, ktorý najväčšou mierou ovplyvňoval myslenie a názory slovenského národa. Keď Martinské národné noviny mali 400 až 600 výtlačkov, občas vychádzajúce periodiká slovenskej liberálnej generácie vychádzali v 300 až 600 ks, Hlinka dosiahol postupne až 20-tisíc výtlačkov Slovenských ľudových novín. Pri vytváraní československého štátu zohral významnú úlohu pri vzniku Martinskej deklarácie 30. októbra 1918. Hlinka trvajúc na platnosti Clevelanskej i následnej Pittsburskej dohody, ktoré mali za cieľ povznesenie slovenského národa, na vstupe do spoločného štátu jednoznačne trval. Chcel mať v tom čase spoločný štát s Čechmi a autonómne vytvorenie Slovenska v novom štáte v tom čase ponechal na vývin udalostí. Po vzniku československého štátu začal presadzovať autonómiu a dôležitou udalosťou bol jeho pokus zúčastniť sa mierovej konferencie v Paríži v auguste 1919, čo sa mu nepodarilo, ale v Paríži sa mu podarilo rozšíriť informácie o Pittsburskej dohode a memorandum o slovenskej otázke, ktoré presne popisovalo pomery na Slovensku po vzniku československého štátu. V tom čase vyhlásil: „Musíme Slovensko dostať do slovenských rúk. ČSR je Československá republika, podľa toho máme právo aj my, a preto žiadame autonómiu.“ Po návrate z Paríža bol pozbavený poslaneckého mandátu a väznený. Je nesporné, že mal veľkú zásluhu na formovaní slovenského národa presadzovaním autonomistického programu. Na základe Pittsburskej dohody sa začal proces postupného vzniku Slovenskej republiky. Preto navrhovaný nápis je pravdivý a výstižný. Hlinka pôsobil aj v hospodárskej oblasti, zakladal gazdovské spolky, potravinové družstvá, bol zakladateľom Ľudovej banky. Svojimi prvými krokmi sa snažil vytvárať podmienky na eliminovanie priestoru pre úžeru zakladaním hospodárskych spolkov, neskôr pretváraných na spotrebné družstvá. Pomáhal Slovákom povzniesť sa aj hospodársky. Počas svojho života si Hlinka postupne vybudoval obrovskú politickú autoritu, čo, ako píšu aj predkladatelia, sa ukázalo na Pribinových slávnostiach v roku 1933 v Nitre pri príležitosti 1100. výročia posvätenie kresťanského chrámu na slovenskom území, kde si ho zhromaždený dav podľa niektorých historikov 70- až 80-tisíc ľudí, dnes tu zaznelo až 100-tisíc ľudí, priamo vyžiadal a zúčastnenému predsedovi vlády pánovi Jánovi Malipetrovi a ďalším ministrom nezostávalo nič iné, len sledovať, ako dav na svojich pleciach Hlinku na tribúnu dopravil. Hlinkove slová boli aj tieto: „Národe môj, toto je náš deň, toto sú naše dejiny, toto je náš život. Pribina bol náš a náš navždy bude. My sme Pribinov národ, prvý kresťanský národ v strednej Európe a túto skutočnosť nikto nezmení. Táto oslava patrí nám.“ Andrej Hlinka bol jednoznačne slovami vtedajšej doby vodcom národa, dnešnou terminológiou lídrom, mal obrovskú dôveru, ktorú dovtedy ani odvtedy asi nemal na Slovensku nikto iný. Veľmi pôsobivé sú slová už spomínaného Karola Sidora, ktorý vo svojej knihe o Andrejovi Hlinkovi na záver píše: „Stál, ani keby nebol človekom, ale pojmom. Ani keby nebol z hliny vzatý, ale utkaný z najšľachetnejších činov a myšlienok slovenského človeka. Takže každý človek v Hlinkovi seba poznával a v každom človekovi bolo niečo z Hlinku pozlátené heroickosťou, dobrotou, vernosťou, smelosťou a šľachetnosťou Hlinkovho srdca.“ Dámy a páni, podporujem navrhované zákony a chcem aj vás požiadať o ich podporu. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)