P. Minárik, poslanec: (2008-04-09):
Vážený pán predsedajúci, pán minister, kolegovia, kolegyne, dámy a páni, po toľkých vystúpeniach ma František Mikloško vyzval, aby som tomu dal trochu vtipu a ľahkosti. Obávam sa, Ferko, že v tomto prípade pri tejto téme to asi ťažko pôjde. Po toľkých vystúpeniach vás však nebudem unavovať obšírnym vystúpením o problémoch práva na odpoveď a ďalších problémoch, ktoré v tomto návrhu vidím, a to vo vzácnej zhode s kolegami z SDKÚ, SMK, KDH, ale aj OBSE a v tom je Article Nineteen. Neurobil by som to asi lepšie ako mnohí z tých, čo vystupovali predo mnou. Zrejme ani horšie, ale to v tomto prípade nenásobí a nedelí. Neurobil by som to ani podrobnejšie, ako som to urobil v mojom vystúpení v prvom čítaní. Prečo tu teda stojím? Azda preto, aby som predniesol pozmeňujúci návrh, ktorého osud je už aj tak spečatený? Áno, aj preto, aby som predniesol tento návrh, pretože len jeho predložením sa dá ukázať, že sa dá aj inak. Stojím tu aj preto, že nepredkladáte, pán minister, nejakú technickú normu, ale záležitosť, ktorej riešenie závisí od videnia sveta. Od toho, čomu veríme, od ideí, v ktoré veríme, a preto sa dá riešiť len politicky. Toľko k faktickej poznámke pána Senka na predrečníka pred chvíľou. Aj preto je vo svete toľko riešení, toľko rôznych riešení a prakticky žiaden štandard. A k takýmto otázkam sme my ako politici povinní sa v parlamente vyjadrovať. Stojím tu pre dve podstatné veci. Po prvé, že viazaný sľubom a záväzkom voči voličom nemôžem rezignovať ani po takých skúsenostiach, aké máme s našimi návrhmi, a ani po výrokoch, aké prezentoval podpredseda výboru pre kultúru a médiá pri prerokovaní návrhu, ani po tých výrokoch nemôžem rezignovať. Dovoľte, aby som odcitoval podstatné časti jeho faktických poznámok najprv na kolegu Galbavého: „Pán kolega, nepodarilo sa vám vôbec nič, ste v slepej uličke a musíte cúvať.“ To ako replika na to, že pán Galbavý ho pochválil za vypustenie § 6 ods. 1. „My vás v tomto prípade v tejto hre pri prijímaní tohto zákona vôbec neberieme vážne, skutočne.“ Zdôraznil. A v reakcii na moje vystúpenie hovoril: „Dovoľte, aby som vám protirečil v rámci vašej dôležitosti. Všetky pozmeňujúce návrhy, ktoré sme predložili, nijako nesúvisia s opozíciou.“ Tiež som totižto pochválil tie návrhy, ktoré sú v spoločnej správe pod bodom 2 a 8. Ďalej pokračoval: „Ešte raz vám hovorím, vy ste sa sami odpísali. My s vami nemôžeme rokovať, lebo ste začali neštandardne. My v tejto chvíli sme rokovali sami medzi sebou.“ Veľmi príznačné. „My sme rokovali so zahraničnými inštitúciami.“ A na záver: „Vaša snaha o nejakom pocite dôležitosti opozície v rámci tlačového zákona je absolútne zbytočná.“ No, bez pocitu dôležitosti ešte raz opakujem, že návrhy spoločnej správy pod bodom 2 a 8 sú dobré, treba ich schváliť, ja ich podporujem, a preto žiadam, aby sme mohli o nich hlasovať aj my v opozícii, aby boli vyňaté na osobitné hlasovanie. Kebyže sa všetky problémy tohto zákona boli riešili tak ako problémy § 6, nemusel by som tu vôbec stáť a vaše ego by bolo zrejme spokojnejšie. (Zaznel zvuk mobilného telefónu.) Ospravedlňujem sa. Ešte raz si dovolím k tým citátom niekoľko poznámok. Neviem, v akej atmosfére ste rokovali, pán minister, so zahraničnými inštitúciami, ale určite atmosfére nepridalo opakované nazývanie predstaviteľa OBSE pre slobodu tlače, ktorého ináč pán minister Kubiš, ktorý v tom OBSE dlho fungoval, označil za človeka, ktorý disponuje desiatkami a stovkami expertov na túto oblasť, keď ho premiér označoval za treťotriedneho úradníka. Prosím pekne v O päť minút dvanásť 6. 4. 2008, a to opakovane. V atmosfére žiadnych rozhovorov, a už vôbec nie tých, ktoré sú myslené úprimne a vážne, takéto nazývanie kohokoľvek nepridá. Teraz k našej opozičnej dôležitosti. Pretože sa snažím nebyť ješitným, nevykladám si to osobne, ale len a len v rámci toho, že ja rovnako ako moji opoziční kolegovia sme nositeľmi poslaneckého mandátu. Mandátu neodškriepiteľne rovnakého, ako je váš, pán Podmanický, ako je mandát pána Senka, ale aj pána podpredsedu Jarjabka. „Len dôležitosť nášho mandátu“, a nielen v tomto prípade, „je absolútne zbytočná“, ešte raz som zopakoval slová podpredsedu nášho výboru. A nakoniec k poznámke, že nás neberiete vážne. Už jeden a pol roka to robíte, všetci to vidia a myslím, že to netreba verbalizovať. Ale ako sa máme potom postaviť k tomu, že nás odkážete úplne vážne na druhé a tretie čítanie, že v tom sa v nejakej interakcii s nami problémy budú riešiť. No keď nás neberiete vážne, asi taký odkaz brať vážne nemôžeme. Dámy a páni, týmto sa dostávam k druhému podstatnému dôvodu, prečo vystupujem. Chcem povedať, v čom vidím dôvod podstatne iného prístupu k tomu, ale aj k iným návrhom medzi nami a vami. Je to zásadne iný postoj k takým zásadným pojmom, ako je pravda, sloboda, už som povedal, že v tom je sloboda vlastniť, súkromne podnikať a sloboda slova. Dámy a páni, ja si myslím napríklad, že pravda skutočne existuje, že to nie je niečo relatívne, ako nám včera povedal kolega Rafaj. Pravičiar a kresťanský ezoterik. Ja osobne si myslím, že sme povinní pravdu hľadať, držať sa jej, aspoň tej poznanej časti, a že sa to v dlhodobom pohľade oplatí. Navyše, že poznávanie pravdy je skoro nevyhnutné pre spravodlivosť a dobrý úsudok. Že pravda nie je na to, aby sa relativizovala. A pravda skutočne oslobodzuje, aj keď niekedy bolí, nikdy nemôže škodiť. Ani cti, ani dobrému menu. Ale s pravdou sa dá narábať všelijako. Aj tak, ako sa s ňou narábalo v tomto parlamente v prípade ústavného sudcu Horvátha, a aj tak, ako vaši nominanti narábali s pravdou v prípade člena Rozhlasovej rady Zemana. Takéto narábanie s pravdou verejnými činiteľmi ja osobne považujem za zneužívanie, hrubé zneužívanie, v tom druhom prípade by som ešte dodal, že eštebácke zneužívanie. Napriek všetkému zverejnenie tejto pravdy má dnes pozitíva, títo ľudia už dnes nie sú vydierateľní. A v ich pozícii je to obrovská devíza. Pravdu o nich a o všetkých ostatných, najmä tých, ktorí pôsobia vo verejnom živote, som ja napríklad chcel zverejňovať plošne. Pozrite sa napríklad na moje názory, ktoré som vyjadroval k postaveniu Ústavu pamäti národa, k lustračnému zákonu, postoj k odpisom, výpisom z registra trestov pri takých dôležitých funkcionároch, ako sú ústavní sudcovia alebo riaditelia verejnoprávnych médií. Vy ste ju nachádzali na stole, hrali ste s ňou, individuálne ste ju podsúvali médiám. Sú potom takéto zverejnenia problémom vydavateľov alebo novinárov, alebo koho? A pridávajú alebo uberajú na cti tým ľuďom, o ktorých sa to zverejňovalo? Dámy a páni, opakovať, že vstup do mediálneho priestoru, časť tlač, je vstupom do súkromného vlastníctva a súkromného podnikania, je na jednej strane opakovanie známej pravdy a na druhej strane asi zbytočnosť. Prečo by malo niekomu vadiť obmedzenie tohto vlastníctva, toho podnikania, keď v inom podnikaní ste obmedzili samotný zmysel a základ podnikania, teda vytvárania a poberanie zisku. Mám na mysli, samozrejme, zdravotné poisťovne. Keď dokážete prijímať zákony o používaní cudzích pozemkov pred definitívnym rozhodnutím súdu o vyvlastnení a poskytnutím náhrady, čože je pre vás vyvlastnenie časti novinového priestoru? Nič. Pre ľudí, ktorí si nevážia súkromné vlastníctvo, samozrejme, s výnimkou o toho svojho vlastného, to je nič. Ja so nebojím grafomanov, ale hovorím, že nespravodlivo vyvlastnený čo len jeden meter štvorcový pôdy a nespravodlivo podľa zákona zverejnený jeden stĺpček za rok je chybou zákonodarcu. Dámy a páni, keď niekto zabráni investíciám a rozvoju letiska len preto, že je lepšie stagnujúce letisko v národných, rozumej vo vašich rukách, prečo nevyťať novinárom a vydavateľom, ktorí vás iritujú, ktorí píšu, čo chcú, a nepíšu, čo by ste chceli? Výrokov na túto tému od pána premiéra máme habadej. Ale aby som upokojil pána Kvorku, že nebudem útočiť iba na pána premiéra, máme také výroky aj od iných. Napríklad včera pán podpredseda parlamentu Číž povedal: „Tlač demonštratívne bojuje v posledných dvoch rokoch proti vláde.“ To je trošku stihomam. Dámy a páni, ja som sa dlho sám seba pýtal prečo? Prečo taká zarputilá zanovitosť v tomto prípade? Však idú zdanlivo proti sebe. Nie je nič protipopulistickejšie, ako vyvolať boj s novinármi. Podľa mňa to má jediné vysvetlenie. Je to boj moci, ktorá nechce kontrolu proti slobode. Teraz konkrétne proti slobode tlače, lebo v slobodnej tlači sa vždy nájdu slobodní novinári, ktorí inštinktívne pôjdu za kontrolou moci a skôr či neskôr niečo nájdu. Či Slavkov, či Čiernu Vodu, Glváča, či stavebný vinohrad, a prosím pekne, toto nie je hlúposť, čo som povedal, v Novom Meste. Dnes nie je možné zaviesť cenzúru, preto vyvoláme atmosféru strachu, ktorej sa dá ujsť napríklad autocenzúrou. Dámy a páni, moc, ktorá chce byť bez kontroly, moc, ktorá sa chce vysporiadať so slobodou, takú moc nechcem nazvať boľševickou, aby som sa tuná niekoho nedotkol, takú nazvem vo výrokoch pána premiéra o našich vládach ako ultrapravičiarskych a protiľudových a neviem akých, ultraľavičiarskou a autoritárskou. V podstate je to to isté, až na to, že je to boľševické, to je skôr také politologické zaradenie, ktoré ani nemôže byť urážkou, tak ako bolo nazvanie fašistickej alebo fašizoidnej strany pre pána Slotu a potom následne to vysúdenie milióna korún. Jednoducho preto, lebo aj zásluhou pána Fica sa k fašizmu slovo komunizmus pri zákonoch, ktoré to odsudzujú, nedostalo. Dámy a páni, vy bojujete proste so slobodou preto, lebo sloboda, či už o dva, alebo o šesť rokov, verím, že určite nie o štyridsať, nakoniec vašej vláde zlomí väz. Pán minister, teraz trošku osobne po takom politickom úvode. My sme nepochybne rozdielni ľudia, nie vo vzdelaní, nie vo veku, v našich osobných preferenciách, či sa nám páčia knihy alebo film, jednoducho v pohľade na človeka, ako je človek zostrojený a ustrojený. V pohľade na spoločnosť, a tým pádom aj na to, ako má byť spoločnosť riadená. Keď som to povedal takto na vás, tak to, samozrejme, myslím aj na premiéra. Ten pohľad naozaj musí byť iný, lebo ináč by premiér nemohol hovoriť také hlúposti, že mu chceme vnútiť kockované obleky. Mne je naozaj úplne jedno, ako chodí. Môže chodiť ako Kara ben Nemsiho, kamarát lord Lindsaj, od kamáš až po cylinder šedo kockovaný. To mi naozaj nevadí. Ale vadí mi, keď chcete vnášať do spoločnosti také zákony, ktoré slobodu obmedzujú, a preto musím tuná vystupovať. Teraz ku konkrétnym pozmeňujúcim návrhom, aby sme učinili zadosť druhému čítaniu. Najprv k návrhu, ktorý už bol podaný, a to je návrh pána poslanca Rafaja. Ja som ho včera požiadal, aby mi vysvetlil jeho prvý návrh, ktorý sa viaže k odseku 4, teda k § 4 odsek 1. Neprišiel za mnou. Prišiel som za ním. Nevysvetlil mi. Pán minister, vy to zrejme budete vedieť vysvetliť, lebo pochybujem, že by ten návrh bol písal samostatne alebo žeby nebol prešiel cez vás. Mne sa totižto v tom návrhu zdá byť jedna obrovsky problematická vec. Do časti ochrana zdroja sa zavádza, neviem prečo, zákaz publikovať niektoré informácie v záujme nedotknutia sa práv tretích osôb. Čo to tam robí? Čo to tam robí? Nuž vymyslel som si príklad. Predstavme si, že orgán verejnej moci, teraz všetky podobnosti so Slavkovom zabudnime, orgán verejnej moci predá, predá nie draho, nejakej osobe pozemok. Táto osoba následne predá o trochu drahšie pozemok ďalšej osobe. A bude to zrovna v Mengusovciach a zrovna v časti, kde sa chystá zmena územného plánu. Novinár sa od svojho zdroja dozvie cenu, za ktorú bol jeden i druhý predaj urobený. Nesmie podľa takéhoto znenia za tejto dikcie, ktorú navrhuje pán Rafaj, bez porušenia zákona zverejniť tú cenu? Dotkol by sa práv tretích osôb? Pretože ten posledný kupujúci je určite treťou osobou. Aké sú v tomto prípade jeho práva? A môže ten novinár zverejniť väzbu toho kupujúceho na verejného funkcionára, ktorý bol schopný ovplyvniť ten prvý predaj? K čomu slúži vlastne to zamedzenie zverejňovania informácií, ktoré boli získané pre zverejnenie? Ak by sa mali dotknúť a ktorých práv tretích osôb? V tomto prípade, ak chcete obmedziť rozsah informácií, ktoré sa môžu zverejňovať zákonom, a máme niekde také tie, kto to bude kontrolovať? Cenzúru nemáme, ex post akú sankciu na to uvalíme. A keď to chcete, tak to dajte do osobitného paragrafu, kde to zamedzíte, a nie zakamuflovať to k ochrane zdroja. Lebo toto s ochranou zdroja podľa mňa nesúvisí. Teraz k návrhu, ktorý ešte nebol podaný, ale zrejme ho podá pán Senko. Tiež sa to týka toho prvého bodu. Tam by som nepovedal, že je to až taký veľký problém, tam sa mi to zdá skôr problematické v tom, ako sa bude tá dikcia interpretovať. Zrejme ste chceli rozšíriť ten záväzok k ochrane zdroja aj na spolupracujúcich novinárov, ale pomenovali ste tých spolupracujúcich novinárov ako tých, ktorí poskytujú informácie vydavateľovi. A takto je charakterizovaný zdroj. Ja si myslím, že ta dikcia nie je dobrá, a ak to chcete rozšíriť, tak by ste to mali naformulovať ináč. Teraz k mojim pozmeňujúcim návrhom. Bohužiaľ, budem vás musieť unavovať ich prečítaním, pretože inak to nejde a k § 4 mám ja jemne iný prístup, ako majú kolegovia z opozície. Pretože ja osobne si myslím, že v súťaži dvoch záujmov, záujem o získavanie a zverejňovanie informácií a záujem o odhaľovanie zločinu v prípade najzávažnejších trestných činností, je verejný záujem odhaľovania zločinu vyšší alebo mal by mať prednosť ako záujem na získaní informácií. Ja už som to vysvetľoval v prvom čítaní a teraz tá moja formulácia. V čl. I § 4 vrátane nadpisu znie: „§ 4 Ochrana zdroja informácie Právnická osoba alebo fyzická osoba, ktorá získava alebo sa podieľa na získavaní, spracovaní a uverejňovaní informácií pre periodickú tlač alebo agentúrne spravodajstvo, má právo orgánu verejnej moci vrátane súdu odoprieť poskytnúť informáciu o zdroji informácie a v záujme zdroja informácie má právo odoprieť informáciu o pôvode a nezverejnenom obsahu informácie a odoprieť, sprístupniť alebo vydať vec, ktorá by zdroj pomohla identifikovať.“ Druhý odsek tohto paragrafu, to jej ten, ktorým sa líšim: „Súd môže rozhodnúť o obmedzení práv z odseku 1 v záujme prekazenia objasnenia a vyšetrenia obzvlášť závažných zločinov.“ Odkaz 5a), tam sa ospravedlňujem, miesto „Trestného poriadku“ má byť „Trestného zákona“. „(3) Právami podľa odseku 1 nie sú dotknuté povinnosti a nezaniká trestnosť podľa osobitných predpisov.5b)“ „5b) Napríklad § 340 a 341 Trestného zákona a § 127 a 129 Trestného poriadku.“ „(4) Ustanovenia odseku 1 sa nevzťahujú na oznamovaciu povinnosť vydavateľa periodickej tlače v súvislosti s inzerciou alebo propagáciou podľa osobitného predpisu.7)“ Odkaz 7), ten je rovnaký ako vo vašom návrhu. Bod 2. V čl. I sa § 5 ods. 2 dopĺňa novým písm. c), ktoré znie: „c) obsah uverejnenej opravy, odpovede a dodatočného zverejnenia podľa § 7 a 8.“. Odôvodnenie: Dodávam do § 5, teda do časti, ktorá hovorí o tom, za čo vydavateľ nenesie zodpovednosť – obsah uverejnenej opravy. Nikto nemôže zodpovedať za obsah uverejnený na základe zákona, ktorý v skutočnosti netvorí a na zverejnení ktorého nemá záujem. Bod 3. V čl. I § 5 sa vypúšťa odsek 4. Tento bod už zdôvodňovala pani kolegyňa Vášáryová, ktorá má rovnaké znenie. Bod 4. V čl. I § 6 ods. 4 sa odkaz „§ 11 ods. 4 písm. j)“ nahrádza odkazom „§ 11 ods. 4 písm. j) a k)“. Odôvodnenie je pomerne prosté. Ak naozaj chceme, aby sme poznali prepojenia vlastnícke, a chceme, aby sa hlásili aj prepojenia periodickej tlače na vysielateľov, tak nie je dôvod, aby to vedelo len ministerstvo, ale potom to nechajme na známosť aj verejnosti. Bod 5. V čl. I sa § 6 dopĺňa novým odsekom 6, ktorý znie: „(6) Tlačová agentúra, ktorá je právnickou osobou, zverejní do 3. januára vo svojom agentúrnom spravodajstve oznámenie o štruktúre svojich vlastníckych vzťahov k 31. decembru predchádzajúceho kalendárneho roka v rovnakom rozsahu ako vydavateľ periodickej tlače podľa odseku 4.“ Odôvodnenie tejto časti je pomerne jednoduché. Veľkú časť periodickej tlače, hlavne denníkov, tvoria správy agentúrneho spravodajstva. Ja osobne si nemyslím, že by sme mali vedieť vlastnícku štruktúru, ale keď vy si myslíte, že by sme mali vedieť vlastnícku štruktúru vydavateľov, potom nie je dôvod, aby sme nevedeli aj vlastnícku štruktúru agentúr, ktoré sa podieľajú takýmto zásadným spôsobom na tvorbe zverejňovaných informácií. Bod 6 nebudem čítať, nebudem vás zdržiavať, pretože právo na odpoveď, dodatočné zverejnenie pomerne dobre rieši aj návrh pani Biró. A keďže nechcem zdržiavať, tak sa tohto návrhu vzdávam. Posledné, čo musím prečítať, je bod 8, pretože ten je „vice versa“ ochrana zdroja u vysielateľov, pretože novinárske práva v periodickej tlači a u vysielateľov by mali byť približne rovnaké. Takže v čl. IV bod 1 § 15c vrátane nadpisu znie: „§ 15c Ochrana zdroja informácie (1) Právnická alebo fyzická osoba, ktorá získava alebo sa podieľa za získavaní a spracovaní a uverejňovaní informácií pre vysielateľa prezentovaných v spravodajských a publicistických programoch, má právo orgánu verejnej moci vrátane súdu odoprieť poskytnúť informácie o zdroji informácií a v záujme ochrany zdroja informácií má právo odoprieť informáciu o pôvode a nezverejnenom obsahu získaných informácií a odoprieť sprístupniť alebo vydať vec, ktorá by zdroj pomohla identifikovať. (2) Súd môže rozhodnúť o obmedzení práv z odseku 1 v záujme prekazenia objasnenia a vyšetrenia obzvlášť závažných zločinov.“ Tam bude musieť byť doplnený opäť odkaz na § 11 ods. 3 Trestného zákona. (3) Právami podľa odseku 1 nie sú dotknuté povinnosti a nezaniká trestnosť podľa osobitných predpisov.“ Opäť odkaz na § 340 a 341 Trestného zákona a § 127 a 129 Trestného poriadku. (4) Ustanovenie odseku 1 sa nevzťahuje na oznamovaciu povinnosť vydavateľa periodickej tlače v súvislosti s inzerciou alebo propagáciou podľa osobitného predpisu.“ Odkaz taký istý, ako máte vo vašom návrhu. Zdôvodnenie je úplne rovnaké ako pre bod č. 1. Vážený pán minister, nemám prakticky žiadnu nádej, že tento návrhu bude prijatý, ale môžem vám povedať, že kebyže návrhy, a to je jedno, ktorý z opozičných návrhov by bol prijatý, dosiahli by ste, že splníte vašu povinnosť, ktorá vám vyplýva z napĺňania legislatívneho plánu. Dosiahli by sme, že budú spokojní novinári, vydavatelia, my v tejto snemovni, ale to vôbec nie je podstatné, podstatné je, že by boli aj spokojní čitatelia, pretože by k nim chodili noviny, ktoré nebudú obmedzované vo svojom obsahovom rozsahu strachom, ktoré nebudú autocenzúrované a ktoré budú vydávať slobodní vydavatelia a písať slobodní novinári. Ďakujem pekne. (Potlesk).