M. Vášáryová, poslankyňa: (2009-02-04):
Ale máme tu zákon o múzeách a galériách. Veľmi dlho sme naň čakali. Ja som bola veľmi zvedavá. A možno, priznávam sa, pán minister, som mala veľké očakávania, aj keď chcem oceniť, že konečne máme tu krok dopredu v spravovaní múzeí, teda múzeí, lebo však aj galérie sú považované v tomto zákone aj za múzeá. Čiže, aby som to skrátila, budem hovoriť o múzeách. A prečítala som si ho veľmi pozorne. Ako vravím, mala som možno väčšie očakávania, ale pánboh zaplať aj za to. Možno keby bola o tomto zákone a o všetkých tých troch, ktoré teraz predkladáte, pán minister, verejnejšia debata medzi širšou odbornou verejnosťou, možnože by som bola našla v tejto debate odpovede, vaše odpovede alebo odpovede vašich ľudí z ministerstva alebo tých ľudí, ktorí sa bezprostredne aj mimo ministerstva zúčastňovali pri príprave týchto zákonov, odpovede na niektoré otázky. Sme v prvom čítaní, preto dovoľte, aby som len upozornila na niektoré veci, ktoré možnože by sa dali niektorými malými úpravami potom v druhom čítaní napraviť, alebo aby som dala niektoré moje otázky, na ktoré by som vás poprosila o vašu odpoveď. Viem, že keď sa tvoril tento zákon, lebo dikcia tohto zákona pochádza ešte z dávnejších čias, boli tam okrem štátom zriaďovaných inštitúcií a inštitúcií samospráv aj práva povinností fyzických osôb. Môžete mi argumentovať, že nemáme nejaké významné múzeá a galérie, ktoré by založili nejaké fyzické osoby, naozaj mali by ste pravdu, ale musím sa priznať, že som očakávala od tohto zákona, že dá nejaký nový impulz a že bude v tomto zmysle modernejší. Rozumiem aj tomu, že upraviť podmienky pre fyzické osoby by bolo asi zložitejšie ako pre inštitúcie, ale musím sa vám priznať, pán minister, že ma to veľmi mrzí, nie preto, že by som si myslela, že na Slovensku hneď budeme mať Ameriku, kde by mecenáši zakladali nové múzeá a nové galérie, ktoré posúvajú život a zvyky galérií a múzeí ďaleko za rámce starých a skostnatených inštitúcií. Ale predsa je mi to ľúto, pretože sme takéto úpravy mali v zákonoch, ktoré riadili tento úsek kultúrneho života do roku 1948. A tak som v kútiku duše dúfala, že predsa sa len k tejto tradícii vrátime, predsa je len 20 rokov po roku 1989 a že v tomto zákone to budeme mať. Tým, že zostal v tomto zákone len štát a samospráva, zdá sa mi, že ošetruje len úradnícke záujmy a pre fyzickú osobu to, čo úradníci neschvália, nebude možné. Zdá sa mi, že v tomto ako keby občan prehrával. Ale máte pravdu v tom, že občania ako súkromníci, ako fyzické osoby, pokiaľ nie sú právnickými osobami, nehrajú zatiaľ ešte túto úlohu. Ale musím sa vám priznať, v prvom čítaní že som s týmto počítala. Zdá sa mi, že práve v týchto mojich možno nereálnych očakávaniach som si myslela, že aj v tých slovách, ktorými je doprevádzaný tento zákon, budeme mať modernejšie a jasnejšie riešenia, lebo napr. som si pozrela, toto je, samozrejme, aj pre druhé čítanie, podmienky registrácie nového múzea, a zdá sa mi (Už som niekoľko organizácií, síce nie múzeum zakladala.), že najprv človek musí múzeum sprevádzkovať a až potom ho môže založiť. Zdá sa mi to, pán minister, že budem sa to možno snažiť nejakým pozmeňujúcim návrhom pokúsiť napraviť, lebo myslím si, že by sme mali vzduch do tohto muzeálneho poriadku vniesť. Dokonca som si pozrela pripomienkové konanie a súhlasím s nimi, že niektoré veci sa ošetrujú veľmi detailne, niektoré veci by patrili skôr do organizačného poriadku a niektoré veci zostávajú nejasnejšie. Pozerala som si aj české úpravy, ktoré sú modernejšie, sa mi zdá, ale hlavne sú jasnejšie a zrozumiteľnejšie. Mám jednu výčitku. Mám pocit, že sa navršujú povinnosti. A mám teda na vás jednu otázku. Všetky múzeá, teda aj galérie museli znížiť počet zamestnancov o 20 %. Ideme do hospodárskej krízy, kde rezorty budú musieť šetriť. Naozaj mám obavu, pán minister, či pri všetkých týchto povinnostiach, ktoré zakladajú všetky tie tri zákony, ktoré idú za sebou, máte pocit, že bude možné navýšiť ich rozpočty, aby mohli prijať ďalších zamestnancov, pretože obávam sa, že potom tieto dobré úmysly, ktoré nepochybne máte, nebudú splniteľné. Nerada by som bola, aby tieto zákony boli potom už len zbožným želaním. Preto si myslím, že veta na konci dôvodovej správy, že sa to nijako nedotkne rozpočtu a nebude to mať nijaký dopad na počty zamestnancov, nie je správna, lebo bez toho by sa to nedalo urobiť, aspoň taký mám pocit. Mám aj taký pocit, že tento zákon, ale možno to nebolo nakoniec vo vašom zámere, ale rada by som to tu spomenula v prvom čítaní, vôbec nerieši cirkevný majetok a jeho ochranu a múzeá, ktoré sú v cirkevnej správe. Ja viem, že reštaurátorské podmienky by mal riešiť zákon o Komore reštaurátorov, ale cez to všetko som očakávala, že predsa len vyjasnenie podmienok bude aj tu. Alebo napr. depozity. Ja si myslím že keď trváme na tom, že kultúrne statky alebo teda po novom, po vašom novom slovníku alebo zjednotenejšom slovníku, predmety kultúrnej hodnoty majú patriť štátu a majú ich spravovať štátne inštitúcie a štátne inštitúcie všetko kontrolujú, nemôžeme sa vyhnúť tomu, že jednoducho musíme mať štátom riadené centrálne depozity. Prešla som si za tie dva roky skoro snáď všetky galérie a múzeá na Slovensku, jeden z najdôležitejších problémov sú depozity. Takže keby ste mi odpovedali na otázku, pán minister, či s tým mienite niečo robiť alebo v nejakom inom zákone to budete ošetrovať, a nie v tomto. Jeden z veľkých problémov, s ktorým sa stretávam ako milovník napr. výtvarného umenia, je falšovanie umeleckých diel. To súvisí potom aj, samozrejme, so správou múzeí a galérií, ktorí v tomto zákone nedostávajú znovu žiadne noty na to, akým spôsobom zaobchádzať s vecami, ktoré sa zrazu ukážu byť ako falšované. A ako určite viete, na najnovších aukciách 40 % diel je falšovaných. Čiže toto je vec, s ktorou sa budeme teraz veľmi, veľmi stretávať. Možno nabudúce sa to bude dať. A zdá sa mi, že sa objavuje štátny dirigizmus, napr. pozrite si, prosím vás, osobne § 16 ods. 3. A znovu sa vraciam k tomu jednému príkladu. Možnože sa mýlim, ale, pán minister, zdá sa mi, že tak všeobecne postavený zákon, keď si starosta kúpi obraz do svojej kancelárie, musí ho nahlásiť, múzeum sa príde pozrieť a keď si pomyslí, že ten obraz by chceli mať v múzeu, tak si určí svoju cenu a starostovi obraz zoberie, je to vyvlastňovanie. Dúfam, že som to zle čítala, ale ja som si to aj s odborníkmi prediskutovala. A tí odborníci, s ktorými som ja hovorila, mali ten istý názor. Hlavnú ideu by som chcela povedať, buď budeme chrániť všetko a nedáme tak ako Česi jasný zoznam, čo áno, čo nie, alebo zdá sa mi, že keď budeme chrániť všetko, nebudeme chrániť vlastne nič. Zdá sa mi, že definície v našej dikcii zákona, ktorý predkladáte, sú vágne. A chcela by som vás poprosiť, keby ste mi povedali, či je možné nejako spresniť v druhom čítaní tieto definície tak, aby sme naozaj mali jasnejšie podmienky, čo je kultúrnou hodnotou a čo kultúrnou hodnotou nie je. To by asi tak bolo všetko, čo som k tomuto zákonu chcela povedať. Ďakujem za vašu pozornosť, pán minister. Ďakujem, kolegovia.