P. Gabura, poslanec: (2009-06-17):
Sektor finančných služieb bol čiastočne privatizovaný už v roku 1992, keď sa kupónovou metódou rozdali akcie Všeobecnej úverovej banky, t. j. 52 %, Investičnej a rozvojovej banky, 52 %, Slovenskej poisťovne a Unionu poisťovne, akciovej spoločnosti, 30 %. Okrem týchto podielov bol štát priamo alebo sprostredkovane majiteľom alebo spolumajiteľom Slovenskej sporiteľne, Banky Slovakia, Poštovej banky, Istrobanky, Dopravnej banky a Priemyselnej banky. Spolumajiteľmi boli väčšinou štátom kontrolované podniky. Štát sa neodhodlal na predaj podielov v bankách napriek tomu, že boli kapitálovo silné a vyžadovali si finančné injekcie. Dôkazom toho bolo, že VÚB a Slovenská sporiteľňa si požičali od renomovanej Svetovej banky dodatočný kapitál, aby splnili ekonomické ukazovatele vyžadované Národnou bankou. Obrat v pohľade na banky nastal v roku 1996. Vtedy Vladimír Mečiar na konferencii usporiadanej týždenníkom The Economist neočakávane povedal: „Do konca tohto mesiaca, najneskôr do konca februára budú banky sprivatizované.“ Laická odborná verejnosť zostala v nemom úžase, Národná banka Slovenska skonštatovala, že nedostala ani jeden privatizačný projekt. Vladimír Mečiar neskôr povedal, že banky sa nemôžu privatizovať preto, že český Fond národného majetku nechce odovzdať slovenskému akcie VÚB. Neskôr sa ukázalo, že investormi mali byť významné slovenské priemyselné podniky. Nebol investorom nikto iný ako Východoslovenské železiarne Košice. Postupne ovládli IRB, Poštovú banku a Dopravnú banku. V IRB bolo treba zvýšiť kapitál a Východoslovenské železiarne však nemali dostatok peňazí a banka skončila v nútenej správe. Poštovú banku prevzala po roku 1998 skupina ISTROKAPITÁL a Dopravná banka skrachovala. Vláda sa zaoberala nielen reprivatizáciou, ale aj predajom účasti podielov už v privatizovaných podnikoch alebo vo firmách, v ktorých mala úplnú kontrolu. V rámci celkového programu reforiem podnikov a bankového sektora slovenská vláda v spolupráci so Svetovou bankou vyriešila problém bánk v štátnom vlastníctve. Súčasťou tejto stratégie bola privatizácia Investičnej a rozvojovej banky, Všeobecnej úverovej banky a Slovenskej sporiteľne. Banky sa privatizovali aj preto, lebo postupne strácali podiel na trhu a súkromné banky ich vytláčali z trhu. Ich potenciálna predajná hodnota klesala a hrozilo, že sa zníži potenciálny výnos z privatizácie. V roku 1998 majetok týchto troch bánk predstavoval 47 % celkových aktív oproti ich 66 % v roku 1993. Poskytnuté úvery predstavovali 64 % všetkých úverov poskytnutých slovenským bankovým sektorom. Každá banka mala vo svojom úverovom portfóliu veľký podiel problémových úverov a produkovala stratu. Prvým cieľom ozdravenia bánk bolo, aby mali dostatok kapitálu. Situácia v jednej z nich bola taká, že ku koncu roku mala záporný kapitál a ako banka existovala už len na papieri. V iných ekonomikách by prišiel krach. Na Slovensku si to vláda nemohla dovoliť, lebo by to znamenalo kolaps celého finančného systému. Druhým cieľom bolo zníženie podielu nesplácaných úverov. Aká bola situácia v jednotlivých bankách? IRB od decembra 1997 bola pod nútenou správou. Národná banka Slovenska podľa zákona mala byť buď rekapitalizovaná alebo oddlžená do decembra 1999. Problémy s úvermi VÚB boli veľmi veľké aj napriek snahe vedenia zvýšiť hospodárnosť prevádzky, banka ostala neziskovou a produkovala prevádzkovú stratu vo výške okolo 3 mld. až 4 mld. korún ročne. Mala postavenie hlavného poskytovateľa komerčných úverov. Preto bolo nevyhnutné, aby mohla poskytovať úvery podnikateľskému sektoru, ktorý prechádzal prestavbou. Objem portfólia klasifikovaných úverov VÚB vyžadoval zvláštne opatrenia, ktoré by podporili podnikateľský sektor. Aby bolo možné VÚB úspešne privatizovať, bolo nevyhnutné odstrániť komerčné neatraktívne pohľadávky. Slovenská sporiteľňa vďaka menšiemu podielu neproduktívnych úverov, vysokej miery likvidity a nízkym nákladom na vklady domácností bola v lepšom stave ako VÚB. Ale napriek tomu musela Slovenská sporiteľňa prejsť predprivatizačnou očistou aktív. Ozdravenie bánk nebol jednoduchý proces, pretože musela sa meniť legislatíva a muselo sa konať veľmi rýchlo. Dá sa však opísať veľmi jednoducho. Z bánk sa do štátnej agentúry Slovenská konsolidačná previedli zlé, teda nesplácané úvery. Banky namiesto nich dostali štátne dlhopisy, čo sú vlastne peniaze vo forme veľmi kvalitných cenných papierov, celkové náklady na reštrukturalizáciu vrátane rekapitalizácie dosiahli 123,9 mld. korún. Podľa medzinárodných porovnaní sa dá povedať, že išlo o najrýchlejšie ozdravenie bánk, ktoré bolo z hľadiska percentuálne vyjadreného pomeru medzi množstvom peňazí v porovnaní s hrubým národným produktom aj relatívne lacné. Náklady na reštrukturalizáciu bánk vyjadrené ukazovateľom „náklady HDP“ predstavovali na Slovensku 14 %. V iných krajinách boli vyššie, v Slovinsku, uvediem pre príklad, 20 %, Indonézii 29 %, Chile 29 %, Turecku 30 % a Thajsku 32 %. Prvou lastovičkou v privatizácii bánk bol predaj podielu v Československej obchodnej banke. Privatizovala ju síce Česká republika, ale Národná banka Slovenska mala v banke podiel necelú štvrtinu, 24,13 %. Akcie sa predali koncom roku 1999. Podiel NBS sa predal za 403 mil. eur, čo bolo 17,1 mld. korún, z ktorých sa 15,6 mld. v tých časoch odviedlo do štátneho rozpočtu. Po ozdravení štátom kontrolovaných bánk sa banky privatizovali. Do VÚB a Slovenskej sporiteľne najprv dočasne vstúpila medzinárodná finančná korporácia IFC zo skupiny Svetovej banky. Cieľom jej vstupu bolo pritiahnuť investorov. Ten istý scenár sa použil aj pri privatizácii Československej obchodnej banky. Majiteľom VÚB sa napokon stala talianska spoločnosť IBCI. Za VÚB zaplatila 21 mld. korún. Slovenskú sporiteľňu (87 %) kúpila rakúska skupina Die Erste za 18,4 mld. korún. IRB nadobudla maďarská banka OTP. Za 93 % akcií zaplatila 333,3 mil. korún. Slovenskú poisťovňu získala nemecká poisťovňa Allianz. Za 66,7 % akcií zaplatila 6,231 mld. korún. Slovenská poisťovňa pred privatizáciou predala ňou kontrolovaný podiel 90 % v Istrobanke rakúskej skupine BAWAG za 2,22 mld. korún. Okrem toho Fond národného majetku predal Banku Slovakia za 360 mil. korún. Takže pre oživenie toľko zo súčasnej histórie bánk na Slovensku. Na slovenskom bankovom trhu v súčasnosti aktívne vykonáva svoju činnosť okrem centrálnej banky 16 komerčných subjektov, 10 pobočiek zahraničných bánk a 2 úverové družstvá. A ako sa správajú na trhu? Podmienky poskytovania úverov a služieb približne kopírujú. Takže o konkurencii nemôže byť reč. Naopak, sledujeme nárast úrokových marží bánk pri úveroch poskytovaných obyvateľstvu. Kým v júli minulého roka predstavoval rozdiel medzi výškou úrokov z novo poskytnutých úverov a úrokov z prijatých vkladov reprezentovaných medzibankovou trhovou sadzbou zhruba 3 percentuálne body, v prvom štvrťroku tohto roka to už bolo temer 6 percentuálnych bodov. Toto správanie mnohým potenciálnym klientom bánk natrvalo zabuchlo dvere pred možnosťou získať úver na kúpu, rekonštrukciu bytu, domu a tak ďalej. Dôvod? Kríza. Ale platobná disciplína a nevymožiteľné úvery sa na Slovensku vôbec nedávali a nedávajú závdavok takto sa správať k obyvateľstvu. Skôr to vyvoláva pocit, že banky musia šetriť a hromadiť finančné prostriedky. Na zisky slovenských bánk mal najväčší vplyv najmä rast úrokových výnosov. Ide najmä o príjmy z poskytnutých úverov. Tie sú za niekoľko posledných rokov významným motorom ziskovosti bánk spolu s prijímaním poplatkov. Finančné inštitúcie na úrokoch zarobili 28,8 mld., čo je o 16 % viac ako pred rokom. Rástli taktiež výnosy z poplatkov a provízií. Tie si medziročne prilepšili o 9 % a ku koncu obdobia dosiahli viac ako 9 mld. korún. Budúcnosť bánk sa bude vyznačovať menším, prísnejšie regulovaným bankovým systémom a prevahou univerzálnosti bánk. Banky sa nebudú môcť spoliehať na kapitálové trhy. Tradičné bankovníctvo povedie k tomu, že bankový model bude jednoduchší, odolnejší voči rizikám a bude transparentnejší. Banky budú dosahovať nižšie zisky, ale výnosy po započítaní rizika nebudú výrazne nižšie, pretože tento obchodný model bude celkovo menej rizikový. Banky si ponechajú väčšiu časť svojich výnosov a ponesú viac zodpovednosti za overenie kvality úverov. Je pravdou, že budeme čeliť vážnym rozpočtovým problémom, pretože ekonomická recesia, prepad cien aktív znížia daňové príjmy, a preto sa nevyhneme z dlhodobého hľadiska vyššiemu zdaneniu. Práve vzhľadom na dominantné postavenie finančných služieb na celkovej ekonomike je prirodzené, že či už súčasná alebo budúca vláda sa bude snažiť tento sektor čo najviacej zdaniť. A vplyv verejnej mienky bude tlačiť na bankovú správu, zdaňovanie, spôsob vyplácania dividend a platobnú politiku. Musíme počítať aj s týmto konfliktom. Zámerne som v úvode spomenul genézu vývoja bankovníctva a jeho ozdravenia od roku 1989 na Slovensku, koľko prostriedkov sa investovalo do ozdravenia bánk z peňazí daňových poplatníkov, a preto si myslím, že aj banky by mali byť solidárnejšie voči občanom a voči podnikateľom. A, áno, všetci to vidíme, banky zverejňujú veľmi dobré hospodárske výsledky za prvý kvartál. O čom to teda hovoríme, keď sa dostali z krízy tak veľmi ľahko? Preto účelom navrhovaného zákona je zvýšiť úroveň solidarity, daňového mechanizmu subjektov, ktorým zákon poskytuje osobitné výsady. Takýmito subjektmi sú právnické osoby, ktoré sú držiteľmi bankového povolenia, teda banky. Náš právny poriadok poskytuje bankám výsadné postavenie v ekonomickom živote. Bez využívania bankových služieb sa nedá uskutočniť temer žiadny ekonomická aktivita. Bankám to preto zaručuje vysoké príjmy, vyplývajúce z ich právneho postavenia. Je preto spravodlivé, aby tieto subjekty prispievali do spoločnej pokladne vyššou mierou ako ostatné ekonomické subjekty. Na zabezpečenie určitého štandardu dôstojného života pre každého je preto solidarita silnejších s menej úspešnejšími a chudobnejšími nevyhnutná. Navrhovaný zákon navrhuje vrátiť sa k tradícii solidárneho daňového systému. Navrhovaná právna úprava je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky, s medzinárodnými zmluvami a inými medzinárodnými dokumentmi, ktorými je Slovenská republika viazaná. Zákon zvýši príjem do štátneho rozpočtu o 6 %, voči výške dane z príjmov od držiteľov bankových povolení oproti súčasnému mechanizmu. Návrh neprináša nárok na pracovné sily a nemá vplyv na zamestnanosť a na tvorbu miezd ani na životné prostredie. Ďakujem, pán predsedajúci, skončil som.