V. Sopko, poslanec: (2001-09-17):
Vláda Slovenskej republiky je vládou pre celé územie Slovenskej republiky. A práve preto jej štátny rozpočet je napätý a preukazuje veľký rozdiel v potrebách a zdrojoch. Malo by byť rozdeľovanie zdrojov do samosprávnych krajov systémovo. Nemali by sme podceňovať výrazné rozdiely v životných podmienkach obyvateľstva. Ľahostajnosť vlády Slovenskej republiky k nárastu disparít v rozvoji krajov znepokojuje predovšetkým nás, ktorí žijeme v okresoch s prívlastkom zaostávajúce územia. Vláda Slovenskej republiky tento problém nedoceňuje, čím sa neplní programové vyhlásenie vlády v tejto oblasti. Práve dnes, keď prerokúvame zákon o podpore regionálneho rozvoja, chcem zvýrazniť nelichotivý údaj, že Slovenská republika sa zaraďuje ku krajinám s najvýraznejšími rozdielmi v úrovni rozvinutosti regiónov. Ukazovatele sú alarmujúce. Disparity hrozivo narastajú, regionálne rozdiely pociťujú predovšetkým občania v životnej úrovni. Na hodnotenie vyspelosti či zaostalosti regiónov v rámci Európskej únie je celý rad ukazovateľov. Napríklad podiel regiónov na tvorbe hrubého domáceho produktu, odchýlka regiónu od priemernej miery nezamestnanosti, podiel celkového investovaného kapitálu v Slovenskej republike, priemerné zárobky, peňažné príjmy na jedného obyvateľa, celkový objem vyprodukovaného zisku v priemysle a podobne. Z týchto ukazovateľov, ktoré vyhodnocujeme a poznáme aj v Slovenskej republike, je zrejmý súčasný stav. Ale mali by sme poznať aj základné príčiny narastania rozdielov vo vyspelosti jednotlivých krajov. Dovolím si tvrdiť, že nielen neutešený stav, ale aj príčiny sú všeobecne známe. Trh alebo trhový mechanizmus či trhové prostredie nemajú v sebe zabudované mechanizmy na docielenie sociálnej spravodlivosti a kvality života. Preto transformačný proces z centrálne plánovanej na trhovú ekonomiku bez určitých korekcií zákonite vedie k regionálnym disparitám. A to sa udialo aj na Slovensku. Štátna regionálna politika aj napriek schválenej vládnej koncepcii z pohľadu konkrétneho výkonu úplne absentuje a, žiaľ, nevytvára sociálnu ekonomickú dimenziu, ktorá rešpektuje objektívnosť príčin spôsobujúcich rozdielne pomery v životnej úrovni obyvateľov, ale predovšetkým takej, ktorá by pomáhala tieto rozdiely eliminovať. Jednotná štartovacia čiara bude chýbať aj v nastávajúcom období pôsobenia volených orgánov samosprávnych krajov. Ani schválenie tohto zákona nič neznamená na samotnej podstate, že vláde Slovenskej republiky sa nedarí plniť programové vyhlásenie vlády v tejto oblasti. Ja ho budem citovať: "Vláda Slovenskej republiky bude venovať intenzívnu pozornosť politike regionálneho rozvoja, vytváraniu a uplatňovaniu koordinovaných štrukturálnych nástrojov s cieľom zastaviť a postupne zmierniť veľké sociálno-ekonomické rozdiely medzi jednotlivými regiónmi Slovenskej republiky." Ďalej. "Vláda Slovenskej republiky pripraví koncepciu regionálnej politiky, ktorá vymedzí typ regionálnej politiky, ciele, nástroje, územné jednotky a inštitucionálny rámec." Tak znie citát z Programového vyhlásenia vlády Slovenskej republiky. Ak mám byť objektívny, musím pripustiť, že časť z takto definovaného programu bezprostredne súvisí s koncepciou reformy verejnej správy, ktorá sa v súčasnosti napĺňa schvaľovaním súvisiacich legislatívnych predlôh. Ale značná časť zaostáva úplne z iných dôvodov. Iné dôvody vidím aj v tom, že sme sa odklonili od pôvodného legislatívneho zámeru zákona o regionálnom rozvoji aj od cieľov a skĺzli sme do inej roviny. Zákon o podpore regionálneho rozvoja nenapĺňa časť Programového vyhlásenia vlády Slovenskej republiky tým, že nevytvára štrukturálne nástroje, nevytvára ani ciele na zmiernenie sociálno-ekonomických rozdielov medzi regiónmi v Slovenskej republike. Zákon je opodstatnený a potrebný v tom zmysle, že treba vytvoriť právne prostredie na realizáciu regionálnej politiky. Ale tento vládny návrh nevytvára na to právny základ a rieši len veľmi malú časť problémov regionálnej politiky. Opätovne zopakujem, že v podobe, v akej je predložený na rokovanie Národnej rady, je len naplnením požiadavky Európskej únie, ktorá požadovala vytvoriť v Slovenskej republike legislatívny rámec na využívanie prostriedkov z fondov Európskej únie, ale nevytvára podmienky na priamu účasť obcí a vyšších územných celkov na regionálnom rozvoji. Tento vládny návrh zákona nesie znaky neochoty centrálnych orgánov štátnej správy posunúť kompetencie na samosprávu. Vynára sa otázka, a ja ju adresujem pánovi ministrovi Harnovi, prečo predkladateľ pristúpil k zmene názvu zákona namiesto toho, aby návrh zosúladil s legislatívnym zámerom, ktorý veľmi jasne formuloval ciele, úlohy a princípy regionálneho rozvoja. Je to zásadná vec, ak pod tlakom pripomienok a v dôsledku neochoty iných rezortov predkladateľ pristúpi nielen k zmene názvu, ale skĺzne do celkom inej roviny. Som presvedčený, že vhodné aj správne bolo postupovať podľa pôvodného legislatívneho zámeru, ktorý bol dobrý, pretože naďalej platí základná idea, tú treba zdôrazňovať, že regionálny rozvoj je predovšetkým o vytváraní rovnovážneho harmonického vývoja celej spoločnosti v krajinnom prostredí. V úvodnej správe je tvrdenie, že zákon bude mať minimálne nároky na štátny rozpočet. Mne je, naopak, úplne samozrejmé, že aplikácia takéhoto zákona musí mať značné nároky a významný vplyv na zostavovanie štátneho rozpočtu. Druhá časť zákona by mala hovoriť teda nie o podpore regionálneho rozvoja, ale o regionálnom rozvoji, o nástrojoch jeho usmerňovania. V návrhu je neprijateľné zvýraznenie postavenia ministerstva na úkor orgánov územnej samosprávy, vyšších územných celkoch a obcí. Tretia časť zákona je podľa môjho názoru absolútne neakceptovateľná. Návrh na vytváranie regionálnych a národných riadiacich a monitorovacích výborov je pre mňa takmer nepochopiteľný. Tieto úlohy musia plniť ministerstvá a samospráva v rámci svojej organizačnej štruktúry a kompetencií. Už súčasný stav, keď existujú krajské rozvojové agentúry, naznačuje tendencie zbyrokratizovať inštitúcie a nástroje regionálneho rozvoja. Takže treba naozaj zvážiť, či návrh zákona v takejto forme, v takejto podobe nevrátiť vláde Slovenskej republiky na zásadné prepracovanie. Celkom na záver chcem opätovne zvýrazniť, aby sme regionálnu dimenziu prebiehajúceho transformačného procesu naďalej neprehliadali. Monitorovanie úrovne súčasných krajov vyznieva alarmujúco a malo by byť pre nás výzvou pre všetkých. Vláda Slovenskej republiky nemôže v tejto oblasti stagnovať a, žiaľ, tento zákon nie je krokom dopredu. Svoju slabosť, bezmocnosť a vlastné nedostatky sme doteraz skrývali za argument, že v Slovenskej republike nemáme zriadené vyššie územné celky a zvolené ich samosprávne orgány. Ale nie je to v tom, pretože vláda Slovenskej republiky mohla a môže ovplyvňovať rozvoj regiónov aj v rámci súčasných správnych krajov. Treba len chcieť zvládnuť zložitosti a náročnosť regionálnej politiky. V krajinách vyspelého sveta na takýto priestorový vývoj, aký zaznamenávame v Slovenskej republike, vlády reagujú inak. Účinnou štátnou cieľavedomou regionálnou hospodárskou politikou a účinnými nástrojmi vstupujú do procesu alokácie ekonomických aktivít. Tento zákon nám neprinesie túžobne očakávané zmeny. Ďakujem za pozornosť.