E. Antošová, poslankyňa: (2004-09-22):
Plne súhlasím s mojimi predrečníkmi a budem otvorená, keď poviem, že podľa môjho názoru je predložená správa neobjektívna, nepresná vo viacerých konštatáciách a najmä tendenčná. Hneď v úvode je zmienka o poklese nezamestnanosti. Dokonca už aj médiá na Slovensku usvedčili rezort ministra Kaníka, že znižuje nezamestnanosť na Slovensku len na papieri, a nie v skutočnosti. Médiá sa pritom opierali o zistenia Štatistického úradu. Občanov však nezaujíma, akú metodiku používajú páni na ministerstve, ale aká je ich reálna životná úroveň. Takisto podľa údajov Štatistického úradu je v pásme chudoby 21% slovenských domácností, to znamená, že viac ako každá 5. rodina zápasí s chudobou. Nielen podľa sociológov je to veľmi veľa občanov Slovenska, ktorí sú chudobní. Toto číslo však je ešte vypuklejšie, ak ho porovnáme s rokom 1996, keď bolo naposledy zisťované, koľko rodín je ohrozovaných chudobou. Vtedy na konci obdobia vlád Vladimíra Mečiara to bolo 7 %. Po 1,5 volebnom období vládnutia Dzurindových vlád sa o 300 % zvýšil počet chudobných rodín občanov Slovenska. Toto číslo hovorí za všetko. Popritom treba povedať, že toto ožobračovanie občanov sa dialo pri súbežnom realizovaní privatizácie lukratívnych podnikov Slovenska, ktorých hodnota bola odhadovaná v rozmedzí od 600 do 700 mld. Sk, zatiaľ čo zisk z predaja tvoril približne „len“ 400 mld. až 450 mld. Sk. Nezabúdajme pritom, že za Mečiarových vlád tento štát vznikol a bolo treba z ničoho vybudovať jeho základy neraz proti vôli mnohých, a to nielen zo zahraničia. Opakujem teda, že podľa Štatistického úradu je na Slovensku chudobných 21 % rodín, avšak zástupcovia ministerstva tvrdia, že je to len okolo 10 %. Kto sa teda mýli? Ak prijmeme názor, že rozdiel vyplýva z rozdielnej metodiky, potom sa pýtam, prečo toto ministerstvo a táto vláda si zakrýva oči pred reálnou situáciou, ako potom môže navrhovať a prijímať rozhodnutia na jej riešenie. Nepravdivým tvrdením začína aj nasledujúci odsek Súčasný stav sociálno-ekonomických disparít medzi krajmi a okresmi v Slovenskej republike: „Ukazuje sa, že za obdobie uplatňovania systematických reformných krokov vlády sa rozdiely v sociálno-ekonomickej situácii nezvyšujú.“ Ponúkam iné údaje a opäť zo Štatistického úradu, ktoré napr. uverejnila aj Pravda v utorok 15. júna v článku Platy rástli najmä v Bratislave, pomohli aj odložené odmeny. V ňom sú citované aj také tvrdenia ako napr.: „Prešovský kraj, ktorý sa dlhodobo drží na chvoste poradia výplat na Slovensku, si svoje zaostávanie ešte posilnil,“ alebo ďalej, „svoj odstup od platov na západnom Slovensku prehĺbil aj Banskobystrický kraj. Priemerné zárobky v tomto kraji sú druhé najnižšie, a to 11 994 Sk.“ Ministerstvo zrejme chce silou-mocou postaviť veci do pozitívneho svetla. Čísla a analýzy však nepustia. Dokonca aj podľa názoru Ľuboša Vagača z Centra pre hospodársky rozvoj rozdiely medzi regiónmi patria na Slovensku k najvyšším z nových členov Európskej únie. Ďalšia časť názvu prerokúvanej správy naznačuje, že by mala obsahovať opatrenia na zlepšenie stavu. Čo si o tom myslia odborníci, najlepšie vystihuje názor už spomínaného ekonomického analytika, ktorý musel skonštatovať, že štát momentálne ani nevie nájsť dostatočné prostriedky, aby zaostalé regióny dokázali dobehnúť tie vyspelejšie. Ba dokonca ak si chcú ľudia v regiónoch sami pomôcť a požiadať o peniaze z eurofondov, stretávajú sa aj s tým, že ich projekt na ministerstvách nemá kto posúdiť. Alebo napr. je tu príklad zo školstva. Školy by si mohli tiež prilepšiť peniazmi z Európskej únie, mnohé ich však žiadať nemôžu, pretože nemajú vyjasnené vlastnícke vzťahy a tak ďalej. Je to dôsledok zbabraného presunu kompetencií na samosprávu. Obce, pod ktoré školy patria, by tiež mohli dostať európske peniaze napr. na opravu školskej budovy alebo na iný projekt či na vzdelávanie z Európskeho sociálneho fondu. Rovnako je to aj v Európskom fonde pre regionálny rozvoj, v ktorom je na tento rok pre slovenské školstvo vyčlenených asi 6 mil. eur, čo je 240 mil. korún. Takto by sme mohli pokračovať aj v ďalších oblastiach. Položím však radšej zásadnú otázku, či my, poslanci, pripustíme, aby nás nútili zaoberať sa správami na takejto úrovni. Preto navrhujem, aby sa uvedená správa vrátila predkladateľovi na prepracovanie s imperatívom, aby jej autori vychádzali skutočne z reálnej situácie. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)