P. Minárik, poslanec: (2007-11-29):
Vážený pán predkladateľ, otupná robota, verím vám, otupná, keď vás všetci členovia vlády nechali v tom prakticky samého. A keď budete potrebovať, myslím, že táto snemovňa vzhľadom na to, ako sa k vám kolegovia správajú, aj 10 minút počká, pretože naozaj fyziológia človeka nepustí. To nie je pre mňa, to nie je pre mňa, to je pre úctu k tomuto parlamentu a to by si mali uvedomiť hlavne koaliční poslanci, pretože oni musia vyžadovať, aby parlamentarizmus tejto krajiny bol ctený. Ja vás v tejto chvíli naozaj skôr ľutujem, že tu musíte sedieť sám a vám to asi neprekáža, pretože prakticky nečelíte ničomu, pretože odhodlanie nič neprijať je také vysoké, že nemusíte vlastne dávať ani pozor. Dámy a páni, nie je nič príjemné, tak ako väčšina vystupujúcich aj ja hovorím vlastne len pre stenozáznam, ale čo má byť povedané, nech je povedané. Vlani som začínal svoje rozpočtové vystúpenie oslovením vlády, ktoré, bohužiaľ, môžem použiť i dnes. Začínal som: „Vážený pán stále neprítomný premiér, vážení neprítomní skoro všetci ministri.“ Vlani sa tu pohybovali aspoň traja, štyria. Tento rok ste tu, pán minister, skoro stále iba vy. Z času na čas vás príde podporiť pán podpredseda vlády Kaliňák. A to nie je len teraz, to je permanentný stav pri prerokúvaní štátneho rozpočtu a už druhý rok po sebe. Pán premiér a páni ministri si nevypočuli ani zásadné vystúpenia za poslanecké kluby. Potom sa nečudujme, že nie sú zvedaví na posudzovanie svojich kapitol a prípadné pozmeňujúce návrhy. Načo aj, keď je dopredu rozhodnuté, že nič nemôže byť prijaté. Ja sa chcem ako predseda výboru pre kultúru držať kapitoly tohto ministerstva. A je mi ľúto, že tu nie je pán Maďarič a prakticky sa tu vôbec nezjavil. Rovnako ako sa nezjavil ani vo výbore. Pán Maďarič bol na hodine otázok, nebol na prerokúvaní rozpočtu, tak ako nebol na prerokúvaní rozpočtu vo výbore, na ktorom sa opakovane nezúčastňuje. Áno, bola na výbore námietka, že rokovací poriadok ho k tomu nenúti. Ale to nie je len náš výbor pre kultúru a médiá. To je svojím spôsobom aj jeho výbor pre kultúru a médiá. V ňom by mal hľadať oporu na posilnenie svojej kapitoly. Rovnako ako si nevypočuje mňa, nevypočul si ani výbor, nevypočul si ani kolegyňu Biró, kolegu Galbavého, pani Vášáryovú. Nevypočuje si, ak vystúpi za chvíľu pán Jarjabek a potom pán Bárdos. Jeho to jednoducho nezaujíma. Ale my si to tu povedať zrejme budeme musieť. Na začiatku jednu poznámku. Naozaj nepodávam pozmeňujúce návrhy, pretože sa mi to zdá byť v tejto atmosfére absolútne zbytočné. To je pre pána predkladateľa, aby vedel, že už nemusí počúvať, lebo nebude musieť reagovať. Pánovi spravodajcovi oznamujem, že trikrát sa v tomto mojom vystúpení budeme musieť zaoberať tým, čo hovorím, pretože ho požiadam o to, aby vyňal zo spoločnej správy niektoré body na osobitné hlasovanie. V tejto chvíli ako predseda výboru žiadam takéto osobitné hlasovanie o návrhu nášho výboru, ktorý gestorský výbor neodporúča schváliť, a je to návrh v časti C1 o zmene rozpočtu kapitoly Všeobecná pokladničná správa navýšenie rozpočtu Rady pre vysielanie a retransmisiu. Podávam ho z dvoch dôvodov, pretože to cítim ako povinnosť ako predseda výboru a po druhé, pretože považujem tento návrh za dobrý. Predkladal ho koniec koncov alebo osvojil si ho pán spravodajca vo výbore, pán poslanec Rafaj a v tejto chvíli, že som to naňho „pichnul“, tak je to len taká malá zlomyseľnosť. Nebolo to nejaké veľké žalovanie. Rovnako, ako že on vymyslel tú protipoložku, z ktorej by sa to malo kompenzovať, aby to nemalo rozpočtový dopad a hovorím to preto, že snáď ako predseda poslaneckého klubu koaličnej strany bude mať aspoň akú-takú šancu na úspech. Pred rokom som robil takú menšiu analýzu vývoja kapitoly ministerstva kultúry a videl som veľkú nespokojnosť s trendom a, samozrejme, i s celkovým objemom prostriedkov v rezorte. Zdanlivo dôvod na to, aby som sa vyjadril tento rok spokojnejšie, aspoň čo sa týka smerovania, nevyjadrím sa tak. Prečo? Najprv preto, že aj keď nie úplne záväzne, ale predsa nie úplne na srandu, rozpočtujeme verejné výdavky na 3 roky a rovnako aj štátny rozpočet. Čo nám ponúkate, páni ministri, v tejto perspektíve? Teda v perspektíve, ako sme sa dnes dozvedeli, možno opäť celého zostávajúceho zvyšku tohto volebného obdobia na roky 2008, 2009 a 2010 postupne v miliardách tieto čísla 5,13; 3,67 a 3 mld. 760. Súčasný rok zatiaľ neuvádzam, ale aj k tomu sa dostanem. Podľa mňa je namieste otázka, čo sa stane také dramatické, čo sa udeje medzi rokmi 2008 a 2009, aby to odôvodnilo pád výdavkov v takejto kapitole o 1,4 mld. korún. A špeciálne pád kapitálových výdavkov o 0,5 mld., grantových zhruba o rovnakú sumu. Bude nejaký iný model financovania kultúry? Alebo máme už všetko zrekonštruované? Už nie je potom do čoho dávať peniaze? Samozrejme, nie. V takejto stabilite – nestabilite sa prakticky žiť nedá a už vôbec nie nejako rozumne plánovať. Takúto hojdačku môže človek zažiť len v revolučných rokoch alebo v rokoch absolútnej krízy. Takže sú len dve možnosti. Buď ste si urobili z rokov 2009 a 2010 srandu alebo to myslíte vážne a to by bola už iná katastrofa. Teraz k porovnaniu súčasného roku k roku rozpočtovanému. Koeficient rastu je uvádzaný na úžasných 1,26. Rast bežných výdavkov nie je síce úplne skromný, ale zase nijako extrémny, iba 1,13. Inými slovami, musí byť enormný rast kapitálových výdavkov. A naozaj zo súčasných 271 miliónov sa posúvame na úctyhodných 844. K problému tých 844 sa ešte neskôr vrátim. Teda zdanlivo potešiteľný rast o 26 %, viacerí ho tu označili, napríklad páni kolegovia Mikloš, Berényi, za dôkaz absolútnej priorizácie tohto rezortu, rezortu kultúry. Ja hovorím, že ide o priorizáciu ministra Maďariča ako persóny. Zrejme ide pre premiéra o mimoriadne dôležitého, možno najdôležitejšieho podpredsedu Smeru – sociálnej demokracie. A ešte raz k tomu koeficientu 1,26. Je počítaný z mimoriadne podhodnoteného schváleného rozpočtu na rok 2007. Ten však bol taký podhodnotený, že ich vláde sa to zdalo byť málo a v apríli pridala 500 miliónov. Len pri schvaľovaní vlaňajšieho rozpočtu sa to zohľadniť nemohlo, lebo sa to nemohlo priznať. Ale chyba lávky. Rozpočet je zákon a prostriedky by museli prísť. Uznesenie vlády zákonom nie je a rozpočtové prostriedky sa potom posúvajú tak, ako to vláde vyhovuje. Zatiaľ prišlo na rezort kultúry 50 miliónov. V odpovedi na moju otázku pred dvomi schôdzami Národnej rady som bol ubezpečený ministrom Maďaričom, že príde i zostávajúcich 450 a budú efektívne využité. Dnes sme skoro v decembri. Ak príde v decembri na rezort kultúry 450 miliónov, efektívne ich dokáže využiť snáď len riaditeľka ekonomickej sekcie ministerstva kultúry pani Gajdošová, lebo tá dokáže všeličo. Ja si však skôr myslím, že tieto prostriedky neprídu. Ak by tieto prostriedky  prišli a počítal by sa rast kapitoly, tak je to už nie takých úžasných 1,26; ale len nejakých 1,1. To nie je zase také najstrašnejšie, ale ani nič moc. No ja si predsa len myslím, že tých 450 miliónov sa ušetrí a neprídu. Takže rast bude 1,26. Ono mediálne hrdinstvo sa už raz naplnilo v apríli, keď sme vybojovali 500 miliónov pre rezort kultúry. Teraz budeme mať iné mediálne hrdinstvo. Vybojovali sme obrovský rast o 26 %. Dámy a páni, to je geniálny počin mať dvakrát mediálny zásah, dobrý mediálny zásah za peniaze, ktoré nakoniec ani neposkytneme. To je dobrá trefa, gratulujem. Toľko vo všeobecnosti. Teraz niekoľko konkrétností. Predtým, ako sa dostanem k dvom zásadným problémom, dva, tri rádovo, myslím teraz objemovo vo finančnom vyjadrení, problémy menšie. Vlani som obšírne hovoril o obnove hmotných a hlavne stavebných kultúrnych pamiatok. Prakticky jediná podpora mimokapitálových výdavkov určených na obnovu objektov štátu je grantová položka Obnovme si svoj dom. Štát prostriedky na svoje objekty strojnásobil. Grantová podpora vzrástla z 90 na 116 miliónov s perspektívou na ďalšie roky 40 a na rok 2010 40 miliónov. Rast absolútne nedostatočný a perspektíva chmúrna. A čo horšie, to je naozaj všetko, to je naozaj všetko, čo na tie pamiatky pôjde. Vlani ešte stále, asi zo zotrvačnosti, existovala asi ako vyjadrenie podpory zo strany štátu pamiatkovo najdôležitejším mestám, to je Bratislava, Bardejov, Levoča, Banská Štiavnica a Kremnica, položka v kapitole Všeobecná štátna správa. Aj keď s nulou, ale existovala. Tá nula tam bola vraj len preto, že nevieme, či si v budúcnosti budeme môcť niečo viacej dovoliť. Zdá sa, že hospodárstvo tejto krajiny je v rozvrate, lebo si dovoliť nemôžeme nič. Dovolili sme si to, že sme radšej tento titul z rozpočtu úplne vymazali, aby sme sa nemuseli pred obyvateľmi týchto miest hanbiť. A nielen pred obyvateľmi týchto miest, ale aj pred celou kultúrne zmýšľajúcou verejnosťou. (Potlesk.) Podotýkam, že my sme do tej položky pravidelne dávali viac ako 40 miliónov korún. To nie je veľa, ale je to 1,3-násobok toho, o koľko vzrastie medziročne grantová schéma Obnovme si svoj dom. Druhá drobnosť je vyjadrená v spoločnej správe pozmeňujúcim návrhom v časti IIID. Budem žiadať osobitné hlasovanie. O čo ide? Už to tu dopodrobna analyzovala pani kolegyňa Biró. Ja preto budem pristupovať k tomu z takého menej technického pohľadu, skôr by som povedal politicky. Povedzme, že ide o odstránenie zjavnej chyby. Nechcem ani v skrytu duše pripustiť zámer motivovaný konfesionálnou príslušnosťou podpredsedu vlády a tým menej úradníka na ministerstve kultúry, prípadne zamestnávaním kohokoľvek, napríklad manželky v niektorej diakonii Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania. Preto hovorím radšej o zjavnej chybe, ktorú treba odstrániť, pretože nie je nič horšie ako zasiať pocit nespravodlivosti medzi, a zdôrazňujem, najmä menšie cirkvi. Teraz som ako rímsky katolík, chvalabohu, z obliga. Môžem na to spokojne upozorniť bez toho, aby som bol v niečom obviňovaný, lebo problém je v nespravodlivom vnútornom prerozdelení medzi Evanjelickú cirkev augsburského vyznania a Reformovanú cirkev, resp. medzi jej diakonie. Tohtoročné prerozdelenie, ktoré sa ďalej prenáša a násobí do ďalších rokov, je nespravodlivé, lebo nezohľadňuje prakticky nič, len, zdá sa, túžbu niekoho. Nezohľadňuje ani počty veriacich, ani to, koľko štát prispieva na platy duchovných týchto cirkví a už vôbec nie rozsah činností týchto diakonií. Upozorňujem na to, že ak zafixujeme tento stav, pán minister, bude sa to dať odstrániť už len tým, že poškodeným výrazne navýšime v ďalších rokoch, čo by mne vôbec neprekážalo, ale vám ako ministrovi financií by to prekážať mohlo, takže sa nad tým zamyslite radšej teraz. Tretia drobnosť. Nevidím tu pani kolegyňu Muškovú, ani kolegu Podmanického, snáď sú tu niektorí kresťania zo SNS. Možnože malý odkaz cirkevnej hierarchii. Pozrite sa, na čo sa dokážu vynakladať štátne prostriedky. Určite to tu mnohým nebude prekážať, ale keď si prejdete program filmového festivalu Bratislava, tak okrem slovenských filmov, ktoré ešte neklesli tak hlboko, by som to skôr nazval gay-lesbický filmový festival. Ale to je len taká malá drobnosť. Teraz by som prešiel k tomu podstatnému. Je príznačné, že kapitola rastie hlavne v dvoch smeroch. Prvá sú granty. To je položka, ktorá je vo svojej podstate hlboko subjektívna, prioritne subjektívna vo svojom rozdeľovaní. A môžem povedať, keď sa pozriete na komisie, ktoré sa na prerozdelení týchto prostriedkov používajú, teda rozhodujú o nich prakticky predtým, ako to minister podpíše, môžem povedať, že tento subjektivizmus sa ani nijako nesnažia zakryť. Druhá sú kapitálové výdavky. Táto položka by mala byť v zásade najmenej subjektívna, pretože verejné obstarávanie by malo z tohto subjektivizmu väčšiu väčšinu vymazať. Čo sa však deje? Minister podpísal pani Gajdošovej – toto meno v tejto snemovni ešte bude veľa ráz znieť, tak ako znelo v súvislosti s rozhlasom a koncesionárskymi poplatkami a treba si ho všímať – rozhodnutie o sústredení verejného obstarávania na ministerstvo a prakticky do jej rúk. Centralizácia je vraj v záujme transparentnosti a šetrenia. Robí to síce množstvo technických problémov, ja viem, že tie sa dajú prakticky vždy nejako prekonať, ale, samozrejme, sú tu aj dopady. Dve najväčšie položky tohto roku – rekonštrukcia Reduty plánovaných 161 miliónov kapitálových výdavkov a rekonštrukcia Slovenskej národnej galérie, taký úplný začiatok a štart 41 miliónov Sk – sú nevysúťažené. To znamená, prostriedky nevyčerpané, akcie nespustené a to len v dvoch položkách ide o 200 miliónov korún kapitálových výdavkov, v ktorých na tento rok mal pán minister Maďarič vo svojej kapitole 271. To znamená, nevyčerpal 200 z 271. Okrem toho je tu jedna zmarená sezóna alebo polsezóna pre Slovenskú filharmóniu, ale aspoň mali dobrú možnosť dobre nás reprezentovať v Japonsku, v Kórei, v západnej Európe, fajn, dobre. Ale pre koho je primárne Slovenská filharmónia platená z daní daňových poplatníkov? Aby tu nemala sezónu? No, posúva sa, samozrejme, aj termín dokončenia rekonštrukcie Slovenskej národnej galérie. Viete, na kedy je naplánovaný ten pôvodný termín dokončenia? Nedohľadne v roku 2013. Neviem, neviem, že keď sa vôbec nevie začať, či sa niekedy Slovenská národná galéria takýmto spôsobom zrekonštruuje a či tu nebude ďalšie národné divadlo. Stratený čas, premárnené príležitosti, finančné problémy si len tak ľahko nikto nepridá. Aké sú aktíva tohto počínania? Aká je príčina? No, veľmi jednoduchá. Nepodarilo sa súťaže uzavrieť, lebo súťaž – nesúťaž nie je možné stavať, čuduj sa svete, lacno. Nedá sa stavať lacno! Dva príklady, budem sa snažiť byť stručný až heslovitý, aby ste udržali pozornosť. Už spomínaná Reduta a druhý príklad Štátna opera Banská Bystrica. Začnem tou druhou, je to predsa len trošku menšia položka. Vyhlasovateľ ministerstvo kultúry po tej centralizácii deklaruje predpokladanú cenu stavby 237 miliónov, aby som bol presný 199 827 bez DPH, teda asi 237 miliónov s DPH. Po upresnení na základe uznesenia vlády 298/2007 je to asi 249 miliónov s tým, že stavba by mala byť dokončená o dva roky. Tento rok je v rozpočte 189 miliónov na roky 2009 a 2010 dvakrát nula. Dobre, chýba tam nejakých proti vládou predpokladanej prehodnotenej sume 40 miliónov, asi to budú prostriedky z fondu reprodukcie štátnej opery. Ale to nie je zaujímavé. Otvoria sa obálky, prečítajú sa ceny a teraz bez toho, aby som menoval firmy, ceny, ktoré vypadli z obálok: 391,6;  275,4  a 387,3 milióna. Kritériá sú úplne samozrejme pri takejto zákazke nastavené na najnižšiu cenu alebo 80 % na najnižšiu cenu. Viete, čo sa stane? Normálny človek si myslí, že je vybraný dodávateľ s cenou 275,4. Je to síce o 39 miliónov viacej, ako predpokladala štátna expertíza, ale treba začať, však niekedy to divadlo aj musíme zrekonštruovať, lebo nám padne na hlavu. Predpokladali by ste, že naozaj sa takáto zmluva podpíše a obstarávateľ, teda ministerstvo kultúry, sa bude trošku chvieť, ako vysvetlí to prekročenie ceny. Omyl. Dodávateľ s najnižšou cenou je vyzvaný, aby vysvetlil neobvykle nízku cenu. Cena, ktorá je vyššia ako štátny odhad a on má vysvetľovať, prečo je taká nízka. Dodávateľ vysvetlí, dodá znalecký posudok. To meno je vo svete súdnych znalcov celkom známe, opäť nemám dôvod mu robiť reklamu. A skončí tak, že vysvetlenie je považované za nedostatočné. Tento dodávateľ je vylúčený a vyhráva ďalší – 387,3. Je to síce o 112 miliónov viac, ale podarilo sa. Bežia odvolačky, stavba stojí a nikto neletí. A viete, kto to všetko podpisuje? Predsedníčka výberovej komisie pani Hilda Gajdošová. Reduta. Veľmi, veľmi podobné, len čísla sú trošku iné, lebo tá stavba je trošku väčšia. Tentoraz obstarávateľ deklaruje cenu medzi 500 a 550 miliónmi. Konštatovanie z otvárania obálok, ponukové ceny: 875, 535 a 840 miliónov. Ajhľa, konečne sa našiel dodávateľ, ktorý sa trafil do toho, čo by chcel štát. Viete, čo sa stane? Normálni ľudia si myslia, že sa s ním podpíše zmluva, na stavbe sa „fachčí“. Choďte sa pozrieť do Reduty. Nič sa tam nedeje. Samozrejme, že sa tam nič nedeje. Komisia požiada o zdôvodnenie neprimerane nízkej ceny. Dodávateľ podpíše súdnoznalecký posudok, vysvetlí, je vylúčený a vybraný je drahší. To je práca pani Gajdošovej. Ale má to svoje výhody. Viete, pani Gajdošová nemôže letieť, keby to urobil Lapšanský, to je riaditeľ filharmónie, alebo Hromada v Bystrici, tak tí už tam dnes nie sú. Takže má to aj svoje výhody, pretože týchto ľudí by bola škoda. Dve akcie transparentného centrálneho obstarávania. Suma summarum 418 miliónov Sk navyše. To je pri štátom odhadnutej hornej hranici 237 a 550, čo je dohromady 787 miliónov, úctyhodný rozdiel. Premiérov odkaz, že nie je možné, aby boli verejné súťaže predražované o 20 %, na ministerstve kultúry, vážení, pochopili, viete ako? Že 20 % je málo, treba predražiť viac ako o 50 % a tak sa tieto súťaže vyhodnotili. (Potlesk.) A v tejto chvíli sa končí problém Gajdošová. Toto je totiž problém podpredsedu Smeru – sociálnej demokracie Marka Maďariča, ktorý je okrem iného aj minister tejto vlády. A budeme zrejme počuť spojenie strana a vláda od tohto času asi veľmi často. Hoci sme si už na to pomaly odvykli počúvať. Pretože pán premiér, ak nechce zlodejiny HZDS, mal by sa vysporiadať so zlodejinami doma. (Potlesk.) Pre mňa je totiž jediný možný záver. Enormné navýšenie kapitálových výdavkov v budúcom roku na ministerstve kultúry je potrebné práve preto, aby sa dali pokryť takéto súťaže. Ale aby som nekrivdil pánovi ministrovi. Rezort vie byť aj šetrný a s tým je spojený môj ďalší návrh, aby sa o bode C4 spoločnej správy, to je 45 miliónov na pokrytie nákladov rozhlasového vysielania na stredných vlnách, vyňalo na osobitné hlasovanie. Vieme ušetriť na ministerstve kultúry v rezorte pána Maďariča napríklad na kúpe rádiokumunikácií alebo na plnení si zákonnej povinnosti prispievať na šírenie rozhlasu na stredných vlnách. A keď šetriť, tak poriadne. Šetríme závratných 45 miliónov. To je otázka toho pozmeňujúceho návrhu. A prečo šetríme? Človek by si prvoplánovo povedal, že šetríme preto, lebo sme dobrí hospodári. Poznajúc pomery v Slovenskom rozhlase, ukazujú sa iné zaujímavé dôvody. Pani riaditeľka je nepohodlná, nespolupracuje, nefunguje ako Hreha, teda aspoň vtedy Hreha, keď sme ho chválili. Taký nezmysel, chce byť riaditeľkou skutočne verejnoprávneho a nie vládneho rozhlasu a navyše chce vyrovnaný rozpočet. Nevieme ju odvolať. Nevieme ju odvolať, lebo Rozhlasová rada nie je na vládne rádio zvedavá, aspoň nie v potrebnom počte 10 členov. Ako ju teda zložiť? Dobrou cestou je i ekonomická likvidácia. Však chce vyrovnaný rozpočet. A pre koaličných kamošov zo SNS máme ešte jeden bonus. Na stredných vlnách je Patria. Možno práve z tohto dôvodu, ale taktiku pani riaditeľke nechajme. Ak bude Patria vypnutá, naštveme Maďarov a ešte ich aj poštveme proti Zemkovej. Ideálna kombinácia. Ale je tu ešte iná rovina, prečo nie 45 miliónov na šírenie rozhlasového vysielania na stredných vlnách a tiež dobrý dôvod. Ak Slovenský rozhlas neuzatvorí zmluvu na vysielanie na stredných vlnách, vysielateľ, to je dnes súkromná firma TBDS a u mňa v tejto chvíli vôbec je nezaujímavé, kto to je. Či naozaj tam je nejaký J&T a Korbačka a neviem kto, však tá privatizácia bola pred rokom a to už sme všetci zabudli. Dobre. Tento prevádzkovateľ nebude mať objednávku, nebude mať dôvod ani len formálne vysielať, tak ako to, povedzme, robia Rakúšania. Za takého stavu, a to nielen oficiálne, i neoficiálne, môžu sa na týchto vlnách objaviť iní vysielatelia. Keď budú vysielať a my sa nebudeme dožadovať vysielania, a takí záujemcovia naozaj sú, postupne prídeme aj o koordináciu týchto frekvencií, čo je inak, dovoľujem si upozorniť pánov zo SNS, naše národné bohatstvo. Tie frekvencie, pokiaľ sú pre nás koordinované, sú vlastníctvom tohto štátu. To je naozaj také, ako kebyže máme ropu. Najmä frekvencia Nitra 05 koordinovaná na výkon 750 kW, ktorá pri prechode na digitálne vysielanie na stredných vlnách, čo sa môže stať štandardom v celej Európe, zabezpečí vo väčšine Európy veľmi vysokú kvalitu počúvateľnosti vysielania nášho rozhlasu z jedného miesta pri Nitre. Ale aj iné frekvencie sú dobré, pretože ich súbor umožňuje pokryť v dvoch programoch prakticky celé Slovensko v digitálnej, teda veľmi vysokej kvalite. To je strata pre Slovenskú republiku. Ale pre niekoho môže znamenať táto strata aj zisk. TBDS je totiž vlastníkom pozemkov pod tými vysielačmi. Keď sa nebude vysielať, prídeme o koordináciu, nebude dôvod tie vysielače mať. Môžeme ich odstrániť a pozemky, roztrúsené po celom Slovensku, sú zainvestované. Je tam kanalizácia, elektrická prípojka vysokého výkonu, pri každom je budova. Tie pozemky sú splanírované, ku každému vedie cesta, na tých pozemkoch nie sú ťarchy. Sú vyňaté z lesného fondu, ak sú mimo miest a sú v príjemnom lesnom prostredí. Ak ich uvoľníme, vynikajúca príležitosť na začatie developerskej činnosti. Nie sú to možno veľké pozemky, ale tri hektáre v Bratislave – Novom Meste, to už nie je otázka špekulácie, či oceníme vo Veľkom Slavkove na 1 500, alebo nie. V Bratislave – v Novom Meste už nikto nebude asi pochybovať, ako sa takéto pozemky dajú oceniť. Tie pozemky sú v Bratislave, v Nitre, v Banskej Bystrici, v Žiline, v Čadci, v Prešove, pri Košiciach a ďalej. A, čuduj sa svete, vysielač Poprad – Tatry kódové označenie TAT 1 viete, kde vysiela? Veľký Slavkov. Niekto sa stane susedom veľkého Vladimíra, nie 100-hektárovým, iba 3-hektárovým, ale však veľký Vladimír je veľký a Marek iba taký obyčajný, normálny – náš. Dámy a páni, rozpočet bez tých 45 miliónov neničí len národnostné vysielanie, verejnoprávnosť Slovenského rozhlasu, zároveň uvoľňuje pozemky na to, aby sa na nich dalo stavať. Naozaj, dôveryhodný dôvod na šetrnosť. Kebyže tu je pán minister, tak by som sa na neho obrátil. Keďže tu nie je, dúfam, že za tých 200 miliónov na informatizáciu mu už niečo predinštalovali a bude mať internet, vypočuje si ma aspoň tak. Po takom zbavení sa rodinného striebra, ako sú rádiokomunikácie a koordinované frekvencie, o takom návrhu kapitálového rozpočtu a takých tendroch si myslím, že tento minister nie je schopný spravovať rozpočet žiadnej kapitoly, nieto ešte rozpočet navýšený. Môžem mu odkázať, pán minister, a môžem vám odkázať, že tam, kde funguje pani Gajdošová, vždy je problém. Dokonca by som povedal skoro spúšť alebo katastrofa. (Potlesk.) Lenže ona okrem krátkeho pôsobenia, keď bola na čele Slovenského rozhlasu, nikdy nenesie plnú zodpovednosť. Vtedy ju niesol hlavne súčasný riaditeľ TASR, dnes ju nesie minister Maďarič. A nezbaví ho tejto zodpovednosti ani Úrad verejného obstarávania, ak mu tie tendre zruší, lebo ani raz sa k nim nevyjadril a jednoznačne smeroval k týmto neuveriteľne nadhodnoteným sumám. To nebol výmysel nejakej úradníčky na ministerstve kultúry. Pán minister je podľa mňa nie muž na správnom mieste. Nedal by som mu naozaj spravovať žiadny rozpočet. Tomuto ministrovi by sa oplatilo vyslovovať nedôveru, kebyže nemáme vyslovovanie nedôvery celej vláde v dohľadne. Pánovi ministrovi Maďaričovi navýšiť rozpočet je podľa mňa hriech spolupodielnictva. Preto za takýto rozpočet ja osobne hlasovať nebudem a nemôžem. (Potlesk.)