B. Bugár, podpredseda NR SR: (2001-10-30):
Nech sa páči, pani ministerka, máte slovo. B. Schmögnerová, ministerka financií SR: Vážená poslanecká snemovňa, prv ako budem reagovať na túto veľmi dlhú rozpravu, dovoľte mi, aby som povedala jednu dobrú správu, ktorú som práve teraz dostala. Slovenská republika získala investičný raiting od raitingovej agentúry Standal and Purs. Myslím si, že je to vynikajúci úspech a veľmi sa tomu teším. (Potlesk.) Dúfam, že čoskoro po Standal and Purs sa podobným spôsobom dozvieme, že aj dve ďalšie raitingové agentúry Moodis Investors a Fisch Ibka rovnako potvrdia investičný raiting. Každý, kto má dobré úmysly s týmto štátom, prirodzene, sa musí z toho tešiť, pretože to znamená, že štát a rovnako aj podniková sféra sa budú môcť podstatne ľahšie prefinancúvať. Takže mám z toho naozaj radosť. A teraz mi dovoľte, aby som sa vrátila k dnešnej rozprave. V rozprave vystúpilo podľa môjho odhadu asi desať alebo jedenásť poslancov. Ja som si mala možnosť vypočuť takmer všetko. O cestách pána prezidenta a jeho sprievodu do Vatikánu, o predaji bánk, o voľbách do vyšších územných celkov, dostala som lekcie, ako obvykle, od bývalej pani podpredsedníčky, ako sa majú robiť zákony. Len chcem pripo-menúť, skúste sa vrátiť trošičku do obdobia vášho vládnutia, keď sa pri štátnom rozpočte schvaľovalo asi zo dvadsať, niekedy až tridsať zákonov a bolo to v tom istom zákone ako zákon o štátnom rozpočte. Takže, prosím, oprášte si trošku pamäť. Myslím si, že nie je to až také zložité. Tentoraz by som chcela podporiť jednu myšlienku pána poslanca Cupera nevidím, aha, už ho tu vidím, sedí trošku na inom mieste. Pán poslanec, skutočne s vami súhlasím v jednom, že, a budem vás presne citovať: „Sociálny zmier je základom fungovania civilizovanej spoločnosti.“ Nepochybne je to tak. Nazdávam sa, že aj to jeden z dôvodov, prečo sa treba usilovať o spoločnosť, ktorá bude aspoň trochu sociálne spravodlivejšia, pretože to je predpoklad nielen fungovania civilizovanej spoločnosti, ale dodajme, že civilizovaná spoločnosť musí byť demokratickou spoločnosťou. A je to aj predpoklad zachovania demokracie v štáte. Ale ja vám chcem položiť len dve otázky. Nemusíte na ne odpovedať, možno že na ne odpoviete verejne niekde inde. Je zodpovedné nakladanie s prostriedkami daňových poplatníkov asociálne? Druhá otázka. Je zníženie nákladov na dosahovanie cieľov spoločnosti asociálne? Ja odpoviem za vás a poprosím, odpovedzte vy na inom mieste verejne. Nie je. Ja sa nazdávam, že ak skutočne chceme v tejto spoločnosti dosiahnuť to, o čom sme hovorili, aby to bola civilizovaná demokratická spoločnosť, v ktorej bude aj aký taký sociálny zmier, jednou z týchto ciest je aj skutočne snažiť sa, aby prostriedky daňových poplatníkov, daňovníkov sa použili čo najefektívnejšie, aby boli čo najlepšie kontrolované. Najefektívnejšie z toho hľadiska, aby sme skutočne dosiahli tie spoločenské ciele, ktoré spoločnosť aj dosiahnuť chce. Dovoľte mi, aby som teraz veľmi stručne reagovala v niekoľkých okruhoch. Po prvé, nemáme asi dostatok príležitostí, aby sme sa vzájomne dostatočne informovali. Je to na škodu veci. Chcela by som povedať, že otázka rušenia štátnych fondov nie je nejaký izolovaný zámer ministerstva financií. Je to skutočne súčasť komplexnejšieho prístupu k reforme riadenia verejných financií alebo učenejšie reforme fiškálneho manažmentu štátu. Zámer už som povedala vlastne pred chvíľočkou. Zámer je nasledovný. Demokratizovať rozhodovacie procesy znamená rozširovať okruh tých, ktorí budú môcť na týchto rozhodovacích procesoch participovať. Iste jedna z ciest je decentralizácia, ale nie je to jediná cesta. Je našou snahou, aby sme obmedzili, a teraz budem citovať pána poslanca Faiča, obmedzili autonómne rozhodovanie ministrov. Myslím si, že vôbec nie je náhodou, že najtvrdší odpor voči tomuto zákonu bol z úst bývalých exministrov. Ja ich vymenujem. Pána ministra alebo exministra Jasovského, Hudeca, Hofbauera, Baca. A ja sa nazdávam, že  to nie je prekvapujúce. Pozrite sa, v zásade ministri, nikto iný a len ministri rozhodovali v rozsahu asi 25 až 31 mld. korún. No keď im ideme zobrať túto právomoc, celkom prirodzene sa bránia. Ja sa voči tomu, ja to jednoducho beriem na vedomie. Ale kladiem otázku, prečo by sme nemali v tomto smere tiež urobiť určitý poriadok, aby do týchto rozhodovacích procesov o takomto veľkom balíku prostriedkov nerozhodoval minister, ale o tom, aby rozhodovali skutočne tí, ktorí rozhodovať majú. To znamená prirodzene na prvom mieste vláda a len v koncovke to musí byť Národná rada. Uvedomte si, vážení páni poslanci, že záležalo len na dobromyseľnosti ministra, či vás oboznámil s rozpočtom svojho štátneho fondu, alebo nie. Nič mu to neprikazovalo. A my teraz chceme zase dosiahnuť to, aby ste aj vy participovali na tom rozhodovaní a, samozrejme, zaznela tu otázka, či budú zapojení odborníci, to záleží prirodzene na ministrovi a neviem prečo minister, ktorý chce, aby sa čo najkvalifikovanejšie použili obmedzené zdroje, prečo by nezapájal odborníkov do tohto rozhodovacieho procesu. Ale nemôže tento odborník suplovať Národnú radu, ktorá je predsa volená vo všeobecných voľbách. Ďalším krokom je pri demokratizácii rozhodovacích procesov to, čo sa nám nepodarilo, aj keď som mala veľký skutočne úmysel, aby sme už v tomto roku začali diskutovať o rozpočte v zásade niekedy v marci, apríli. Ja sa vrátim k tomu, že urobili sme zásadnú zmenu v príprave rozpočtu, a to nie že v jednom jedinom roku, ale, samozrejme, už tento nový prístup v prípade rozpočtu ja predpokladám, že bude pokračovať v rokoch nasledujúcich, nech tu bude akákoľvek  iná vláda. Myslím si, že veľmi dôležité bolo, aby sme si povedali, ktoré sú tie takzvané mandatúrne alebo obligatórne výdavky, ktoré v zásade zo zákona je potrebné vynaložiť. Potom je tu otázka, či budeme vstupovať do zákonov, aby sme znížili tieto obligatórne výdavky. Ak tu nie je politická vôľa alebo sú iné dôvody nevstúpiť do týchto zákonov, tak potom nám zostáva nejaký balík takzvaných fakultatívnych výdavkov, ktoré sú určené na dosahovanie základných priorít vlády, rezortov, Národnej rady a tak ďalej a tak ďalej. Chceli sme a to sa aj podarilo dosiahnuť, aby o rozpočtových stropoch alebo výdavkových stropoch jednotlivých kapitol rozhodovala vláda ešte v prvom štvrťroku. V zásade sa to aj podarilo a návrh ministerstva financií bol, aby sa tieto rozpočtové stropy dostali do Národnej rady a aby ste vlastne vy už na začiatku zjednodušili diskusiu rozpravu, ktorá bude potom k štátnemu rozpočtu zrejme o niekoľko týždňov, pretože by sme sa boli dopredu dohodli, áno, na jednotlivé rezorty budú vyčlenené takéto zdroje a nech si rezorty v rámci týchto vyčlenených zdrojov potom rozhodujú, ako ich použiť. Vzhľadom na to, že boli aj proti argumenty, že vlastne bude o rozpočte rozhodovať dvakrát, napokon sa tento model nezrealizoval. Ja chcem vyjadriť určité presvedčenie, že treba to vidieť vo vývoji ako prechodný nesúhlas, aby sa o rozpočte diskutovalo celý rok. Pretože ak hovoríme o civilizovaných štátoch, v civilizovaných štátoch sa naozaj diskutuje o rozpočte celý rok. A to vlastne môže podstatným spôsobom prispieť aj tomu, aby to, čo som naznačila, aby skutočne tu došlo k určitej naozajstnej demokratizácii rozhodovacieho procesu a k lepšiemu vynakladaniu obmedzených zdrojov, pretože ony vždy budú obmedzené, nech tu bude akákoľvek vláda. Do tejto reformy rozpočtového procesu zahrňujeme aj programové rozpočtovanie. Ja som už dnes o tom hovorila, že my sme na to už vytvorili aj inštitút v zákone o rozpočtových pravidlách s účinnosťou od 1.1. tohto roka, kde program je nový inštitút. Je to programovací inštitút, ktorý nám umožní, aby sme alokovali zdroje, vyčleňovali zdroje na presne vyčlenené ciele, zámery. Nebude možné presúvať z jedného programu do druhého programu, pokiaľ len o tom Národná rada nerozhodne, a program nám umožňuje, aby prostriedky sa nemuseli využiť do konca roka. Naopak, program je dlhodobý rozpočtový nástroj. Čiže tento nástroj už k dispozícii máme. Ďalší krok, ktorý sme začali realizovať, je prechod na viacročné rozpočtovanie. Viacerí z vás, ktorí diskutovali, vecne poukázali aj na tie isté riziká. Dobre, tie prostriedky sa nevyužijú, čo s nimi potom bude ďalej. A vrátim sa skutočne k tomu, že dva dôvody, ktoré viedli k vzniku štátnych fondov, boli alokovať, použiť zdroje na presne vymedzené ciele a zamedziť tomu, aby tie zdroje, ktoré sa nevyužili v jednom roku, prepadli. Toto sme zabezpečili v programe a prechodom aj postupným prechodom na viacročné rozpočtovanie sa len posilní skutočne taký dlhodobejší pohľad na využívanie zdrojov štátneho rozpočtu, pretože prirodzene sú bežné výdavky, ktoré musíte každý rok použiť, ale sú potom prostriedky, ktoré sú viacej spojené s dlhodobejšími cieľmi a nie sú to nevyhnutne vždy len kapitálové výdavky. Hovorím o tom preto, aby ste chápali, že prístup k štátnym fondom, ktorý sme zvolili, nie je náhodne niečo vybrané, ale zapadá do celej komplexnej predstavy, čo treba urobiť, ako treba zaviesť poriadok do verejných financií. Vráťme sa k tomu, v čom tá kritika fondov bola. Myslím si, že dokonca z vašich úst tu zazneli, ja ich nechcem hodnotiť, či máte pravdu, alebo nemáte pravdu, určité kritické slová. Napríklad, či sa podporuje dostatočne obnova lesov a tak ďalej. Ale o to práve ide. Vy páni poslanci ste nemali možnosť doposiaľ hovoriť do rozdeľovania týchto 25 až 30 mld. korún. A my vám ich chceme dať. My vám túto možnosť chceme poskytnúť. Neviem, prečo sa tejto možnosti bránite. Pretože vy poviete, predpokladáme, že čo ja viem na zveľaďovanie lesa treba takýto balík prostriedkov. Ak sa na tom dohodnete, schválite si to, žiaden minister do toho nemôže vstúpiť. Rovnako by som mohla hovoriť o iných účeloch. Kritika fondov sa týkala, samozrejme, aj určitej nízkej, ja neviem, transparentnosti, menšej kontrolovateľnosti týchto prostriedkov, ale dotknem sa ešte toho, na čo ste, ja neviem, dva alebo trikrát upozornili, že o čo to bude lacnejšie. Iste, znížia sa administratívne náklady. Ja by som vás chcela poprosiť, čítajme aj dôvodové správy. Naozaj, tak ako sú aj napísané. Pretože ja tu hovorím o verejných prostriedkoch, o verejných zdrojoch, o vynakladaní verejných výdavkov a z hľadiska tohto je úplne jedno, či tú korunu vydávate cez štátny fond, alebo cez rozpočet. Pre mňa je dôležité, že zruším alebo minimalizujem administratívne náklady, ktoré teraz na správu toho štátneho fondu sa vynakladali. Nie sú to horibilné čísla. Ale nie v tom je hlavný úsporný moment. Hlavný úsporný moment je v inom. Aby sme skutočne tie obmedzené zdroje rozdeľovanie čo najrozumnejším spôsobom. Pretože kde vy máte istotu, že akurát na ten a ten projekt je dobre vynaložiť prostriedky. Ja si myslím, že o tom by nemal rozhodovať skutočne jeden jediný človek. A druhý dôvod, ktorý je oveľa významnejší, ako, ja neviem, zníženie administratívnych nákladov, je, že skutočne je to  tak. A vy ste to, pán exminister Hofbauer to dokonca pokladal za výhodu, že fondy sa samy prefinancúvali. No aká to bola výhoda, keď sa prefinancúvali s rizikovou maržou dvoj-, trojnásobnou, ako sa prefinancúval štát. Skutočne nám nejde o to, aby sme úsporne nakladali s prostriedkami daňových poplatníkov? Mali sme dokonca takúto skúsenosť nielen za vás, nielen za vás, ale mali sme túto skúsenosť už aj za tejto vlády. Rok 1999 štátny dlh cestného hospodárstva, ktorý sa prefinancoval s maržou, myslím si, že dvaapolnásobne vyššou ako štát. No prečo my musíme tým zahraničným bankám dávať na úrokoch také ťažké prostriedky. Dnes sa štát a po dnešnej dobrej správe vám garantujem, že bude schopný sa prefinancovať s maržou, ktorá sa bude pohybovať niekde nad úrokovou sadzbou na trhu niekde od 0,2 až po 0,8. To je v podstate lacnejšie, ako to bol schopný robiť Štátny fond cestného hospodárstva, ktorý na to naozaj potreboval garancie. Ale ak to bude robiť štát, štát na to nepotrebuje žiadne garancie a nebude si to zdražovať týmto spôsobom. Ak som hovorila, že je to súčasť takého širšieho procesu reformy fiškálneho manažmentu štátu, chcela by som dodať, že jeho súčasťou je aj štátna pokladnica a vznik Agentúry na riadenie likvidity a dlhu. Chceme to skutočne profesionalizovať, aby sme ešte ďalej znížili náklady, ktoré so správou dlhu a prefinancovaním schodku máme, aj keď musím povedať, že výrazný pokrok sme v tomto dosiahli. Len v jednom jedinom roku, to isté sa nám podarilo vlani aj v tomto roku, sme znížili náklady dlhovej služby o 3 mld. korún. To je asociálne, veď to dávame týmto daňovým poplatníkom, z toho sa postaví viacej bytov, z toho sa postaví možno viac metrov diaľnice a tak ďalej a tak ďalej. Darmo zalamujete rukami, ja mám argumenty, vy iné nemáte, ako len zalamovať rukami. Je mi to ľúto. (Ruch v sále.) No v čom sú výhody. V čom sú výhody. Ja som už poukázala na to, aby sme efektívnejšie rozdeľovali obmedzené zdroje, poukazujem aj na to, že sa dosiahne efektívnejšia kontrola vynakladania zdrojov a môžem vás ubezpečiť, pani poslankyňa, chýba tu teraz bývalá podpredsedníčka vlády, že asi naše kontrolné mechanizmy sú oveľa, oveľa efektívnejšie ako kontrolné mechanizmy vaše. A práve preto sa aj dnes  verejne hovorí o nedostatkoch, že sa nám podarilo mnohé veci identifikovať. A, samozrejme, tým nechcem povedať, že je všetko v poriadku. Ale našou snahou je veci aj naprávať. Hovorila som o nevyhnutnosti lacnejšie prefinancovať zámery a ciele, ktoré štát chce realizovať. A chcem sa ale teraz vrátiť alebo vrátim sa o chvíľočku k rizikám, ktoré, myslím si, že treba o nich vecne jednoducho hovoriť. Netreba ich zamlčovať. Z mnohých vystúpení vašich, ktoré iste časť z nich bola vecná, nie všetky mali iný zámer, je zrejmé, že dochádza aj k značným nedorozumeniam. Dovoľte mi, aby som teda ešte raz vysvetlila niektoré súvislosti. Zrejme nedorozumením, ak to interpretujete, že ministerstvo financií chce centralizovať rozhodovacie právomoci. Pán poslanec Finďo, ale aj z opozície. V žiadnom prípade, lebo rozhodovať o použití prostriedkov bude na prvom kroku, s návrhom bude prichádzať príslušný rezort, potom bude vláda, potom bude Národná rada. Zaznelo tu z úst pána predsedu výboru, že je to objednávka medzinárodných inštitúcií. Pán poslanec, nejde tu o objednávku medzinárodných inštitúcií. Ja si myslím, že ide o naše vlastné úsilie o zvýšenie finančnej disciplíny. Ak sa pripravujeme na vstup do Európske únie a Európska únia podčiarkuje, že musíte aj disciplinovane nakladať s verejnými zdrojmi, ja si myslím, že to nie je proti záujmu Slovenskej republiky. Je to v našom záujme, aby sme naozaj zvýšili finančnú disciplínu. Myslím si, že značné nedorozumenie vzniká z toho, že veľmi striktne rozlišujeme aha, to je rozpočet a to sú iné verejné zdroje. Ale ja sa teraz postavím do pozície daňovníka. Ja vám poviem, že mne je absolútne jedno, či korunu z môjho vrecka dáte do Sociálnej poisťovne, Zdravotnej poisťovne, Národnému úradu práce, alebo do štátneho rozpočtu. Je to moja koruna. A ja chcem, aby sa s tou korunou, kdekoľvek ju dám, zodpovedne nakladalo. Preto keď hovoríte, no vy chcete dokonca, pán poslanec Baco použil niečo takého, vy chcete zoštátňovať privatizačné zdroje. Čo to je, preboha, čo to je, preboha. Ja chcem nakladať aj s privatizačnými zdrojmi tak zodpovedne ako so všetkými ostatnými zdrojmi. Rovnako ako so zdrojmi z Európskej únie, rovnako ako s pokutami, so sankciami, s penálmi, ktoré fondy vyberajú. No prečo by fondy mali nakladať s týmito korunami inak ako s korunou, ktorú dostanem zo štátneho rozpočtu. Veď to sú rovnako verejné zdroje. A myslím si, že z tohto nepochopenia vznikajú aj mnohé, možno ja neviem, otázniky alebo kritika, ktorá je absolútne neoprávnená. Naším zámerom nie je len, aby sme dali do poriadku financie štátneho rozpočtu. Naším zámerom je dať do poriadku verejné financie. A nebudeme sa vracať k tomu, že budeme kamuflovať, ja neviem, štátny rozpočet vykáže malý schodok, ale rozpočty štátnych fondov, verej-noprávnych inštitúcií vykážu veľký schodok. Z hľadiska verejných financií jednoducho nič inšie nerobíte, len presúvate z jedného vrecka do druhého. A výsledok je zase len ten istý. Vysvetlila som otázku takzvaných zvýšených nárokov na rozpočet. Ja by som chcela upozorniť, že tu ide o nič viac a o nič menej, že časť tých ľudí, ktorí prejdú do rozpočtu, samozrejme, bude prefinancúvaný nie z rozpočtu štátneho fondu., ale zo štátneho rozpočtu z hľadiska verejných výdavkov. Tu skutočne vidím len tú malú úsporu pri administrovaní rizika. Ja nezakrývam a nechcem znevažovať tie alebo, ja neviem, podceňovať tie určité znepokojenia, ktoré tu zo strany pánov poslancov zazneli. Ja som si vedomá a ja sa nazdávam, že pokiaľ tento zákon prejde, a ja chcem veriť, že prejde, že musíme minimalizovať možné riziká. Medzi tieto možné riziká by som zahrnula asi to, čo ste vy aj hovorili. Hovoril o tom aj ZMOS, že po prvé, že nebudú zachované funkcie a že nie sú garancie účelom použitých prostriedkov. Myslím si, že to, čo som povedala o programovom rozpočtovaní, napokon už budeme v tomto rozpočte mať štyri kapitoly, ktoré budú celé ako programové kapitoly pripravené, je zárukou toho, že toto znepokojenie nie je veľmi opodstatnené a máte ho vy v rukách. Vy máte skutočne v rukách, aby ste niektoré ciele a zámery v rozpočte presadili. Ďalšie znepokojenie súvisí s tým, či Slovenská záručná a rozvojová banka bude schopná poskytovať úverové zdroje rizikovejšie pre poľnohospodárov. Myslím si, že veľmi expresívne to povedal aj pán poslanec Maňka. Chcela by som poukázať nasledovné. Po prvé, samozrejme, prostriedky kapitoly ministerstva pôdohos-podárstva - rozpočtové prostriedky sa chcú použiť dvoma spôsobmi po zrušení fondu. Na poskytovanie záruk a na poskytovanie bonifikácie úrokov. Slovenská záručná rozvojová banka je aj záručnou inštitúciou a toto jej aj zostane napriek tomu, že sa transformuje na bankovú inštitúciu. To znamená, že budeme tu mať prostriedky a aj inštitút poskytovania záruk. A budeme tu mať aj inštitút zlacňovania úverov pre poľnohospodárov, ale aj pre životné prostredie, lebo to sa netýka len poľnohospodárov. Rovnako sa to týka aj po transformácii Štátneho fondu na podporu rozvoja bývania, poskytovanie úverových zdrojov napríklad pre mestá a obce. Aby Slovenská záručná a rozvojová banka  plnila tieto úlohy bude, prirodzene, musieť prejsť transformáciou. Ja som už aj informovala niektorých poslancov, že projekt transformácie Slovenskej záručnej a rozvojovej banky už je na ministerstve. Táto inštitúcia sa musí transformovať, pretože sa musí prispôsobiť novému bankovému zákonu. Čiže bude to bankovou inštitúciou sto percentne vlastnenou štátom a bude skutočne poskytovať finančné prostriedky na realizáciu vládnych programov. A ďalej, že do orgánov Slovenskej záručnej a rozvojovej banky budú delegovať svojich zástupcov príslušné rezorty, ktoré budú transformovať svoje fondy a ešte navyše aj, prirodzene, ministerstvo hospodárstva, pretože sú tam aj záručné programy a úverové programy na podporu malého stredného podnikania a, samozrejme, aj ministerstvo financií, pretože musí dozerať aj na tú finančnú stránku hospodárenia. Zneistenie zahraničných bánk či nastane transformáciou fondov, môžem vám povedať, opak je pravdou. Pán poslanec Hofbauer tu už asi nesedí, ale opak je pravdou, pretože nebudú potrebovať štátne záruky, lebo to bude štát, ktorý vlastne bude zabezpečovať aj splácanie úverov, ktoré nabrali fondy. No a posledný návrh bol návrh pána poslanca Faiča, ktorý vychádza aj, samozrejme, z toho, že sa dlhodobejšie zaoberá decentralizáciou verejnej správy a zrejme aj reflektuje určité postoje ZMOS-u. Ja sa nazdávam, že, alebo tak to postavím pozitívne. Ja podporujem myšlienku možnosti decentralizácie časti zdrojov na vyššie územné celky a následne aj do obcí, len chcem povedať, a to odkazujem aj ZMOS-u touto cestou, môžem im to odkázať aj inou cestou, že toto tento zákon nemôže riešiť. Ak to chceme v nasledovnom robiť, potom je potrebné vstúpiť opakovane do zákona o obecnom zriadení, potom je potrebné vstúpiť do zákona o vyšších územných celkoch. Ak sa rozhodne o týchto kompetenciách, že budú nakladať s takými a s takými, respektíve také a také programy budú realizovať VÚC, také a také obce a mestá, tak nič viac sa potom neurobí, sa budú delimitovať zdroje, ktoré sú v jednotlivých rozpočtových kapitolách. Ja to vidím ako schodné riešenie, ak bude politická vôľa  takýmto krokom aj ísť. Ja to v určitom rozsahu aj podporujem. Myslím si, že to, čo je najdôležitejšie, je, aby sme zabezpečili čo najefektívnejšie vynakladanie prostriedkov. Ak dokážeme toto dosiahnuť, a môže to byť rôznymi alternatívnymi spôsobmi riešenia, tak určite môžem za seba povedať aj za ministerstvo financií, že to podporíme. Ďakujem vám za pozornosť.