Kollár, Jozef, poslanec NR SR (2013-06-27):
Ďakujem pekne za slovo. Vážená pani predsedajúca, dámy a páni, dovoľte, aby som uviedol pár poznámok k predloženému návrhu legislatívnemu, a podotýkam, že všetky tieto poznámky, ktoré teraz uvediem, budú mienené a myslené v najlepšom možnom úmysle. Ja rozumiem tomu, že doba je ťažká, ako hovoril pán predkladateľ, a že mnohí občania Slovenskej republiky – a tu sa začína to ťažké nepochopenie praxe, myslím bankovej praxe – a že mnohí klienti si berú preklenovacie úvery. No ja chcem upozorniť, že skoro nikdy žiaden hypotekárny úver nie je preklenovacím úverom. Preklenovací úver je ten, že keď máte krátkodobý, dočasný nedostatok finančných prostriedkov, tak navštívite banku a požiadate o preklenovací úver do okamihu, kým tých prostriedkov opäť budete mať minimálne na tú obživu dosť. Uvediem príklad, niekto je krátkodobo, 2-3 mesiace nezamestnaný, potrebuje práve vtedy nejaký preklenovací úver. Hypotekárny úver – a o tom staviate alebo na tom staviate celú vašu predloženú legislatívnu zmenu – ten nikdy nie je preklenovací, tým si spotrebiteľ rieši celoživotný, celoživotnú potrebu bývania, ide si kúpiť byt, ide stavať rodinný dom, preboha, to nie je preklenovací úver, ako povedal predkladateľ. To je proste, idete si vyriešiť normálnu existenčnú potrebu bývania a nie náhodou dĺžka splatnosti hypotekárnych úverov je 20 rokov, 30 rokov, počujete dobre, na Slovensku sú aj hypotekárne úvery so splatnosťou na 30 rokov. Tak o akom preklenovacom úvere tu hovoríte, pán predkladateľ? Ale dobre mienim všetky tie rady, ktoré o chvíľočku odznejú. Hovoríte tu ďalej o ochrane spotrebiteľa, dosť často počúvame aj v médiách, že cieľ je dobrý, ale cesta je zlá a toto je presne tento typický modelový príklad. Ten cieľ, ktorý ste si vytýčili, ktorým má byť ochrana spotrebiteľa, je vynikajúci a určite každý z nás bude s týmto cieľom súhlasiť, prečo nie, veď na to sme zákonodarcami, aby sme chránili slabších, v tomto prípade spotrebiteľ je vždy slabší vo vzťahu k poskytovateľovi toho úveru, tej banke, pretože nikdy nemá také penzum informácií, ako má komerčná banka. Vždy tam bude tá informačná asymetria, to je v poriadku, preto treba chrániť spotrebiteľov. No len skúsme teraz sa zamyslieť nad jednou vecou. Ak hovoríme o ochrane spotrebiteľa, tak skúsme rozlišovať zásadným spôsobom bankové inštitúcie po prvé, po druhé nebankové inštitúcie, mám na mysli hlavne maloobchodné reťazce a po tretie maklérov. A vy ste si vybrali práve tú najmenej potrebnú cestu, ale tú cestu, kde vôbec nie je takýmto spôsobom potrebné chrániť ďalej spotrebiteľa. Ak hovoríme o bankách, presne ako uviedol predkladateľ, ide doplniť, predložený návrh je postavený na tom, že dopĺňa akési písmeno i), ak som dobre spočítal, tak písmeno i) je deviate v slovenskej abecede, čiže k ôsmim existujúcim obligatórnym náležitostiam zmluvy o hypotekárnom úvere – obligatórne preto, lebo banky musia tieto náležitosti obsiahnuť v zmluve – prikladáte deviatu obligatórnu náležitosť zmluvy o hypotekárnom úvere. Tak skúsme len povedať si niektoré, ja si už pamätám za ostatné mesiace v tomto parlamente veci, ktoré sa dotýkali predloženej oblasti, a to boli napríklad – a ja som to plne podporoval –, napr. zrušenie poplatkov za vedenie úverových účtov. Myslím, že Miro Beblavý, kolega, to navrhoval. Úplne správne, dokonca Ústavný súd Spolkovej republiky Nemecko vyriekol, že banky nemajú právo si účtovať poplatky za vedenie úverových účtov, pretože banka si vedie úverový účet kvôli sebe, nie kvôli klientovi. Banka potrebuje vedieť, aké má pohľadávky za klientov, a teda vedie úverové účty, primárne ich nevedie kvôli klientovi. Potom opätovne prišla jedna ďalšia obligatórna povinnosť, všetci si to, predpokladám, dobre pamätáte, že banky musia dva mesiace pred uplynutím viazanosti alebo fixácie úrokovej sadzby oznámiť klientovi zmenenú novú úrokovú sadzbu, aby klient si mohol počas tých dvoch mesiacov povedať, dobre, pokračujem v tejto banke alebo switchnem do banky inej, ktorá mi poskytne lepšiu úrokovú sadzbu. Aj to som podporoval a bolo to ďalšie, jedno z radu ďalších dobrých opatrení na ochranu spotrebiteľa. No a k týmto ôsmim písmenám prikladáme teraz v tomto návrhu deviatu obligatórnu náležitosť zmluvy o hypotekárnom úvere a to má byť, ak som to správne pochopil, banka je povinná v zmluve uviesť celkový objem finančných prostriedkov, ktoré klient do splatnosti hypotekárneho úveru banke zaplatí. Keby ste možno poznali z druhej strany tej opony bankový svet, tak viete, že na Slovensku je momentálne 6,5 mld. eur poskytnutých hypotekárnych úverov. Tie komunálne úvery, ktoré tam spomínate tiež, teraz necháme bokom, tie nehrajú až takú významnú úlohu. Pri priemernej výške jedného hypotekárneho úveru, ktorá je v slovenskom bankovom sektore 40-tisíc, približne 40-tisíc eur, ak si vydelíte tie dve sumy 6,5 mld. deleno 40-tisíc, dostanete orientačne 160- až 165-tisíc zmlúv o hypotekárnom úvere. Tak si predstavte teraz tú kopu papierov, 165-tisíc zmlúv o hypotekárnych úveroch. A teraz: hovorili sme o tom, že doba splatnosti takého úveru, preto, poprosím, nehovorme o preklenovacích úveroch, to je niečo úplne z iného sveta, doba splatnosti takéhoto hypotekárneho úveru je 10 rokov, 20 rokov, 30 rokov. Fixácia úrokovej miery, v niektorých bankách ponúkajú aj 6-mesačnú fixáciu, to znamená, že tá banka vám bude meniť úrokovú mieru každých 6 mesiacov. Predstavte si, že máte hypotekárny úver na 30 rokov so 6-mesačnou fixáciou, tak vám počas doby splatnosti toho úveru banka 60-krát oznámi sumu, ktorú zaplatíte do splatnosti. Ešte aj v tom 29., aj v tom 30. roku vám 6 mesiacov pred skončením, pred tou poslednou splátkou, tá banka oznámi, koľko zaplatíte do splatnosti. Úplne zlé! Čiže cieľ je správny, chráňme spotrebiteľa, na tom sa všetci podpisujeme, ale nie tým, že k 9. písmenku v danom paragrafe, k tomu i), o tri mesiace príde iná politická strana a navrhne 10. písmeno, potom príde niekto ďalší, navrhne 11. písmeno, 12., 13. a skončíme možno až, obávam sa, koľko, nie som jazykovedec, koľko písmen má slovenská abeceda, tipujem tak 36, ak dáme bokom diakritiky ako mäkčene a dĺžne, ale len tie základné v abecede. No možno niekto to rýchlo vygúgli a povie presné číslo, íčko je určite 9. v poradí, no a veľa tých písmen nie je, opakujem, ak dáme preč, lebo v zákone nepoznajú ľ a ď a ť, že tam sú len písmena a, b, c, d, žiadne č tam nenájdete ani ď, ani ďalšie. Prečo to hovorím? Obávam sa, že keď pôjdeme ďalej touto cestou a budeme si mylne myslieť, že čím viacej z hľadiska počtu obligatórnych náležitostí úverovej zmluvy, tak tým vyšší stupeň ochrany spotrebiteľa, tak toto je naozaj kauzalita, ktorá neplatí. Vrátim sa teraz, čo som uviedol pred chvíľou, idete to riešiť v oblasti komerčných bánk. Nemýľte si banky s nebankovými inštitúciami, ktorými spravidla, teraz mám na mysli maloobchodné pritrhové reťazce, pôjdete do Datartu alebo – to je jedno – do ďalších spoločností a kúpite si vysávač, televízny prijímač, chladničku, mrazničku. A pozor, tu nastáva problém, tam vám častokrát ten predajca povie, kúpte si túto chladničku – vymyslím si teraz – tá stojí len 800 eur alebo 1200 eur a vy budete mesačne platiť iba 29 eur. Tu začína obrovská potreba ochrany spotrebiteľa, lebo vy, keď si tie mesačné splátky vynásobíte počtom mesiacov alebo dobou splatnosti, tak zistíte, že ste tú chladničku, ten televízor, preplatili o 60 %, o 80 %. Toto je problém, kde treba chrániť spotrebiteľa. Prečo? Pretože tam vám vyjde ročná úroková miera niekde v hodnotách 20-30 % a viac, ročne, podčiarkujem. Viete, kde sa dnes pohybujú úrokové miery na hypotekárne úvery? 3,5 %, 3,8 %, kto už má dneska hypotekárny úver nad 4 %, tak doporučujem vrelo tlačiť na komerčnú banku, aby išla dole z tejto úrovne. Prečo? Lebo sú tie sadzby viazané na EURIBOR, na referenčnú základnú sadzbu, ktorá platí na eurovom trhu a o ktorej hovorí a ktorú tú sadzbu zverejňuje Európska centrálna banka. Dneska sa ten EURIBOR pohybuje na veľmi nízkych úrovniach, čiže keď vám aj tá komerčná banka pripočíta náklady na riziko a plus nejakú svoju ziskovú maržu, tak celková, konečná úroková sadzba pre klienta sa rádovo pohybuje niekde od 3 % do 4 %, čiže to nie sú, to nie sú maloobchodné reťazce, ktoré keď si, ktoré hrajú na to, že klient má v peňaženke tých 30 eur mesačne, ktoré mu, nazvem to, prevyšuje nad jeho mesačné potreby, a preto ten maloobchodný predajca hrá na to, že klient tak túži po tej hifi technike, chladničke, mrazničke, televíznom prijímači, že si ju chce kúpiť, a povie, však tých 29 eur mesačne ešte mi prebýva v peňaženke, tak si to kúpim. Toto je oblasť, kde je potrebné dramaticky zvýšiť ochranu spotrebiteľa, ale nie v prípade normálnych komerčných bánk, kde sa tá miera, opakujem, ročná, pohybuje na úrovni 3 % – 4 %. Nie tak dávno sme do zákona o bankách vniesli ďalšiu obligatórnu povinnosť, ktorú opäť aj ja schvaľujem a podpisujem na celej čiare, a to bolo zverejňovanie tzv. ročnej efektívnej miery nákladov, ktorá nie je tvorená zďaleka len úrokovou sadzbou, ale banky mali všelijaké typy poplatkov, jednorazový poplatok za spracovanie úveru, jednorazový poplatok za poskytnutie úveru, poplatky za čerpanie toho úveru. Čiže vy ste si podali žiadosť, banka ju schválila, ale o nejaký mesiac-dva ste začali čerpať hypotekárny úver, tak za samotné čerpanie zase poplatok, veľmi správne opatrenie, ktoré hovorilo nie o úrokovej sadzbe, ale o ročnej efektívnej miere nákladov, ktorá v sebe obsahuje z 90 % primárne tú úrokovú mieru, tú úrokovú sadzbu, ale sú tam započítané aj všetky tie jednorazové poplatky, ktoré sú potom rozbité na tých 10, 20, 30 rokov podľa toho, aká je dlhá doba splatnosti príslušného produktu. A to, čo ste hovorili, pán predkladateľ, vo svojom úvodnom, vo svojej úvodnej reči, že aby mali klienti možnosť porovnávať výhodnosť alebo nevýhodnosť úveru z tej alebo onakej banky, presne o tomto hovorí ročná efektívna miera nákladov. Čiže ja sa domnievam, že na Slovensku každý občan vie, že 4,9 % je viac ako 4,8 %, každý občan na Slovensku vie, že 4,8 % je viac ako 4,7 %, a tak by som mohol pokračovať ďalej, čiže ak vám leží na srdci dať tú ochranu spotrebiteľa v tom zmysle, že si dokáže porovnať ponuky dvoch komerčných bánk, ktorá je lepšia a ktorá je horšia, na toto stačí, vyčerpávajúcim spôsobom stačí, ročná efektívna miera nákladov. Čím je ročná efektívna miera nákladov vyššia, tým je tým úverový produkt pre klienta menej vhodný alebo nevýhodný a opačne, čím je efektívna ročná miera nákladov nižšia, tým je to pre klienta výhodnejší produkt. Nechápem, prečo pridávať ďalšie a ďalšie obligatórne povinnosti, teda obligatórne súčasti úverových zmlúv. K tým písmenám budem prikladať ďalšie a ďalšie, ono to tak navonok znie dobre, že však ideme chrániť spotrebiteľa, len, opakujem, dobrý cieľ sa míňa potom účinku, lebo v tejto oblasti o všetkom vypovedá ročná efektívna miera nákladov. A tá oblasť, kde by bola potrebná ochrana spotrebiteľa, naozaj potrebujeme tú ochranu stupeň ochrany zvýšiť, tá ostáva nedotknutá a to sú nebankové inštitúcie. No a po tretie a to je tá oblasť, ktorá ostáva úplne bez povšimnutia, sú makléri. Dneska máte množstvo klientov na Slovensku, ktorí sa nevedia rozhodnúť, ktorá ponuka na hypotekárny úver ktorej banky je vhodnejšia, výhodnejšia pre klienta, tak sa obrátia na maklérov. Choďte dneska na Google, vygúglite si, koľko rôznych spoločností na Slovensku poskytuje tieto poradenské služby pod najlacnejšia hypotéka.sk a tak ďalej a tak ďalej, to sú desiatky firiem, ktoré sú v tejto oblasti činné. A viete, kde je problém, pán predkladateľ? Problém je v tom, že títo makléri, oni sa tvária ako poradcovia, ktorí idú radiť kupujúcemu, v tomto prípade budúcemu dlžníkovi, klientovi, a v skutočnosti oni sú sprostredkovateľmi predaja. Problém leží niekde približne v tejto oblasti. Keď ste sprostredkovateľ a poskytujete produkty, hypotekárne úvery, pripusťme, šiestich slovenských bánk komerčných, tak ste platený ako sprostredkovateľ producentmi, čiže tými šiestimi bankami, tými inštrukciami, ktoré nasetupovali, vytvorili tie produkty. Viete, čo je potom výsledkom? Sprostredkovateľ predaja akokoľvek de iure vystupuje ako poradca, bude predávať tie produkty tých bánk, za predaj ktorých má najväčšiu províziu, veď to je normálne, nie? A nemajme mu to za zlé, lebo legislatíva to umožňuje, a ja stále opakujem, v daných neoptimálnych podmienkach sa každý z nás správa optimálne. V danom neoptimálnom systéme každý sa snaží a to je prirodzená vlastnosť, opakujem, človeka, to nie je nič trestné, v daných neoptimálnych podmienkach sa každý snaží optimalizovať svoju vlastnú pozíciu. V prípade sprostredkovateľa predaja budem viac klientovi, prepáčte mi to slovo, tlačiť ten produkt, za predaj ktorého mám väčšiu províziu. Prečo? Lebo provízie mi platia za mnou stojace komerčné banky. A už asi nájdem v tej argumentácii a proste spôsoby, ako presvedčím klienta, že táto hypotéka je pre teba lepšia ako táto hypotéka, lebo viem, že táto banka mi dá vyššiu províziu ako táto banka. Ak by boli títo sprostredkovatelia predaja nie sprostredkovateľmi, ale poradcami v pravom slova zmysle, potom by museli byť platení klientom, klient si normálne kúpi poradenskú službu a celkom prirodzene bude platiť za takú službu, výsledkom ktorej bude, že za tých 20 rokov si určite zaplatí za hypotekárny úver menej od banky A, ako keby ho čerpal v banke B. Tak za takúto poradenskú službu každý z nás zaplatí. Akonáhle klient zistí, že ten, kto mu poradenstvo predal, že ho v princípe dobehol, lebo poskytol mu a natlačil mu do hlavy produkt, ktorý bol v konečnom dôsledku pre klienta menej výhodný, tak asi bude potom takúto službu presne takisto reklamovať, ako keď si kúpite auto a ono vám týždeň po kúpe nebude fungovať, to auto. Veľmi stručne, toto sú oblasti, dve identifikované oblasti, kde je potrebné chrániť spotrebiteľa. Nebankové subjekty, maloobchodné reťazce, ktoré nehovoria spravidla skoro nič alebo tými blšími malinkými písmenkami niekde dole, lebo tiež im to zákon ukladá, uvedú tú ročnú efektívnu mieru nákladov, ale oni budú hovoriť primárne o absolútnej výške mesačnej splátky, ako príklad som uviedol pri kúpe nejakej čiernej alebo bielej techniky: 29 eur mesačne. O tom bude hovoriť maloobchodný reťazec, aby klienta navnadil na to, že no veď kúp si to, kúp si ten spotrebný tovar, veď 29 eur mesačne ti prebýva v peňaženke, klient si to kúpi, len si neuvedomí, že to bude splácať 36 mesiacov, a keď si to vynásobí a do menovateľa zlomku dá nadobúdaciu cenu toho výrobku, 36 mesiacov krát 29 eur lomeno, koľko ten výrobok stál v obchode, tak zistí, že ho preplatil častokrát o 60, 70, 80 %. Čiže za výrobok, ktorý stál 100 eur, zaplatil 180 eur v súčte tých všetkých splátok. Tam treba chrániť, pán predkladateľ, spotrebiteľa, u týchto nebankových subjektov a potom v tej druhej identifikovanej skupine maklérov, o ktorých som hovoril pred chvíľočkou, maklérov, ktorí sa tvária ako poradcovia, ale de facto sú sprostredkovateľmi predaja a budú predávať produkty tých bánk, za predaj ktorých dostanú najvyššiu províziu, čo je nič nezákonné, je to ako, ešte raz opakujem, v prirodzenej povahe každého človeka. Tak tam meňme legislatívu a tam nastavujme paragrafy tak, aby sme zvyšovali mieru ochrany spotrebiteľa. A nie tým, že k deviatemu písmenku možno na budúcej septembrovej schôdzi pridáme desiate a, b, c, d, e, f, g h, i potom pridáme jéčko, potom káčko, potom elko, potom emko, potom enko a za chvíľu bude mať tá zmluva o hypotekárnom úvere 38 obligatórnych náležitostí. Vám garantujem, že sa stane pre kupujúceho, pre klienta, ktorý sa uchádza o hypotekárny úver ešte menej zrozumiteľnou a ešte menej priehľadnou, aby rozumel tej zmluve, pretože bude mať toľko náležitostí tá zmluva, nemyslím si, že platí priama úmera, že zvyšovaním počtu obligatórnych náležitostí zmluvy o hypotekárnom úvere rastie miera ochrany spotrebiteľa. Toto si absolútne nemyslím. Posledná poznámka na záver, takmer všetky typy hypotekárnych úverov na Slovensku sa splácajú, každý z vás, kto má hypotéku, tak to potvrdí, v tzv. paušálnych splátkach. Paušálna splátka znamená, že vy máte flat, máte rovnakú splátku každý mesiac. Vnútri v tej splátke je obsiahnutá splátka istiny a splátka úroku, keď ste na začiatku čerpania hypotekárneho úveru, vyčerpali ste si, pripusťme, 40-tisícový úver, hypotekárny úver, tak tá úplne prvá splátka, takmer 90 % tej splátky sú úroky a 10 % vám odkrajuje z tej istiny. Postupne ako sa blížite k tomu 20. roku, čiže 240. mesiacu splácania, tak sa ten pomer inverzne otočí a v tej poslednej splátke už máte 98 % splátku istiny a len 2 % tej mesačnej splátky je splátka úrokov, lebo je posledná v poradí, čiže vlastne miera vášho záväzku voči veriteľovi je už tak malá, že pri tej 4 % úrokovej sadzbe ešte deleno 12, lebo to je na mesačnej báze, tak tam sa ten pomer úplne otočí. Prečo o tom hovorím? Pri tzv. paušálnych splátkach je predsa nulitný problém klienta si vypočítať, že keď mám do doby splatnosti úveru, mám 20-ročný úver, som v 12. roku splácania, 8 rokov mám pred sebou, tak si poviem, 8-krát 12, to vie každý, nie, na Slovensku, že 8-krát 12 mesiacov, že budem platiť ešte 96 splátok. A keďže splátky sú paušálne, tak mám opäť nulitný problém si vypočítať to, po čom vy voláte vo vami predloženom návrhu, že koľko, teda aký absolútny objem peňazí v tej banke do splatnosti toho úveru zaplatím. To je všetko. Čiže akokoľvek predložený úmysel je v poriadku, chránime, on sa volá, že chránime spotrebiteľa spotrebiteľa, cesta k nemu je podľa mňa neefektívna a neúčinná. To je proste holý fakt, lebo nejdeme do tých dvoch oblastí, o ktorých som hovoril, do nebankových inštitúcii a do oblasti maklérov, a po druhé preto, lebo znespriehľadňujeme legislatívu. Netvárme sa, že pridávaním ďalších obligatórnych náležitostí bude stúpať miera ochrany spotrebiteľa. Určite nie! To najpodstatnejšie, keď sme už u toho, skúste dvihnúť ruku, kto z vás pozná odpoveď na otázku, čo je v dnešnej dobe lepšie? Zobrať si 20-ročnú hypotéku so 6-mesačnou viazanosťou úrokovej sadzby alebo s 20-ročnou viazanosťou úrokovej sadzby? Akú by ste si vybrali vy? A tu je zakopaný pes. Ak sa zle rozhodnete dnes, to znamená, že zle odhadnete, či trhy pôjdu s vami alebo či trhy pôjdu proti vám, to znamená, že keď vaše, pardon, očakávania sú, že úrokové sadzby budú stúpať a trhy pôjdu s vami, to znamená, že budú napĺňať vaše predpoklady, no, samozrejme, že je efektívnejšie si dnes zobrať 20-ročnú viazanosť. Bude mať ten úver za 3 % a očakávam, že počas 20 rokov síce s nejakou volatilitou, ale budú trhy stúpať. Ale čo sa stane, ak pôjdu trhy proti vám? Čo keď budú klesať, nebude to býk, ale bude to medveď, trhy pôjdu proti vám? Trhy budú klesať a vy ste sa banke upísali na 20 rokov viazanú úrokovú sadzbu. Odľahčím diskusiu, prerobíte aj gate a potom je úplne jedno, či vám bude banka napĺňať túto obligatórnu súčasť zmluvy, po ktorej voláte v tejto novele, že vám ona síce bude oznamovať objem peňazí do splatnosti, smola, vám to bude, viete na čo, ako hovoria Česi (reakcia z pléna), to hovoria Slováci, Česi hovoria, že vám to bude ako hluchýmu housle. No bude vám to k ničomu, proste je tak. Takže končím to s touto takou odľahčenou príhodou, naozaj som nechcel ten návrh podrobiť žiadnej kritike a už vonkoncom nie priateľov z KDH, ale verte mi, že týmto nezvýšite nijakou výraznou mierou stupeň ochrany spotrebiteľa. Ja v tom vidím naozaj dobrý úmysel, ale tá cesta, ktorou chcete za tým cieľom kráčať, je možno skôr daná práve informačnou asymetriou. A teraz nie medzi klientmi a bankou, ale medzi poslancami a ľuďmi, ktorí 20 rokov v bankovom sektore pracovali, čiže tou mierou znalosti tej praxe. To je všetko, ďakujem pekne.