B. Bugár, podpredseda NR SR: (2006-02-01):
K. Ondriaš, poslanec: Vážený pán predsedajúci, dámy a páni, budem pokračovať vo svojom vystúpení k diskusii o návrhu zákona o protikomunistickom odboji. Úvodom som povedal, že niečo mi v tomto návrhu zákona chýba a v úvode som taktiež povedal, že budem diskutovať o tom, že prečo zákony takéhoto typu máme v Národnej rade Slovenskej republike každé dva mesiace. Druhý dôvod, prečo máme zákony takéhoto typu v Národnej rade je, že takéto zákony majú zakryť ekonomickú kolonizáciu Slovenska a celého socialistického bloku po roku 1989 a majú nejako potešiť tých ľudí, ktorí sú za túto ekonomickú kolonizáciu zodpovední, a sú to mnohí aj tí, ktorí pracovali v protikomunistickom odboji. Ja by som rád ukázal na obrázkoch dôkazy ekonomickej kolonizácie Slovenska po roku 1989. Ja by som prosil technikov, áno? Už? Za chvíľu. Aha. No ďakujem. Takým jasným dôkazom kolonizácie Slovenska a celého socialistického bloku po roku 1989 je „vzrast cien“, majetku 30 najväčších korporácií na newyorskej burze, kde vidíme, že po roku 1989 cena majetku týchto korporácií prudko stúpla, a stúpla asi o 8 000 bodov, pritom aby cena indexu stúpla na 2 500 bodov, na to potreboval index 100 rokov. Toto stúpnutie bolo také neočakávané, alebo bolo očakávané, ale také zvláštne, že údaje o newyorskej burze hovoria, a ukázali aj bod, ktorý index na newyorskej burze dosiahol 14. 1. 2000 hodnotu 11 722 bodov a v tomto bode, hovoria, skončilo najväčšie v histórii, nepretržitý rast indexu počas 107 mesiacov za 9 rokov. Počas týchto 9 rokov bol prevedený majetok z bývalého socialistického bloku do zahraničia. Ja by som teraz povedal aspoň pár vetami, koľko zarábajú tí ľudia, na ktorých sa tento majetok previedol. Správa OSN uvádza, že v roku 1994 až 1998 dvesto najbohatších ľudí zarábalo, každý z nich denne 2 milióny dolárov. To bol denný plat po dobu 4 rokov, keď ceny indexu stúpali najrýchlejšie. V roku 2003 až 2004 štyristodeväťdesiatjeden dolárových miliardárov zarábalo, každý z nich denne, 1,6 milióna dolárov. V roku 2004 to bolo 1,2 milióna dolárov denne. To bol denný príjem najbohatších. A zo správy sa dá vypočítať, že v roku 2004 príjem 691 dolárových miliardárov sa rovnal produkcii, ktorá sa vyprodukovala v bývalom socialistickom bloku v roku 2002 a ktorú vyprodukovalo 126 milióna obyvateľov. Ja považujem tieto údaje ozaj za tragédiu nášho regiónu. A týmto by sa mali aj pochváliť ľudia z protikomunistického odboja a toto by malo byť nejako vyjadrené aj v dôvodovej správe predloženého zákona. V predloženej správe k návrhu zákona sa hovorí, budem citovať: „Statočnosť, odvaha a odhodlanie ľudí z protikomunistického odboja môže byť zdrojom našej hrdosti.“ Táto veta ma veľmi prekvapila, lebo keď si všimnete poľnohospodársku produkciu po roku 1989, ako klesla, ja si nemyslím, že máme byť na to hrdí, i keď je možné, že ľudia z protikomunistického odboja sú na to hrdí, kde strata v poľnohospodárstve bola taká, že súčasná produkcia je v roku 1960. Podobne, ja si neviem predstaviť, ako môžu byť ľudia z protikomunistického odboja hrdí na výsledok svojej práce, kde strata v stavebnej produkcii, že produkcia klesla až na úroveň, ktorá tu bola dosiahnutá v roku 1970. Dokonca priemyselná produkcia len v roku 2004 dosiahla úroveň socializmu. Na čo môžu byť ľudia z protikomunistického odboja hrdí, je to, že náš hrubý domáci produkt v stálych cenách v súčasnosti je o 36 % vyšší ako v roku 1989. Lenže tento údaj má jeden háčik, že napriek stúpnutiu hrubej domácej produkcie v reálnych cenách o 36 % reálna mzda v súčasnosti nedosahuje úroveň socializmu. Keby sme si chceli vypočítať, koľko peňazí potrebujeme dať na reálnu mzdu, aby bola v súlade s nárastom hrubého domáceho produktu, tak bude to viac ako 50 miliárd korún ročne. Podobne ani reálne dôchodky na Slovensku po roku 1990 nerástli a v súčasnosti, keď porovnáme náklady dôchodcov a dôchodky, reálne dôchodky sú o 25 % nižšie ako v roku 1989. Ja neviem pochopiť, jak na toto môže, jak na toto máme byť hrdí. Ja zopakujem tú vetu z dôvodovej správy: „Statočnosť, odvaha a odhodlanie ľudí z protikomunistického odboja môže byť zdrojom našej hrdosti“. Neviem, akým zdrojom môže byť výsledok, keď napriek hrubému domácemu produktu, ktorý sa zvýšil o 36 %, reálne dôchodky sú o 25 % nižšie. Ja by som veľmi krátko sa zmienil o tretej príčine podávania takýchto návrhov zákonov. Myslím si, že ďalšou príčinou podávania návrhov o protikomunistickom odboji je zakryť morálny úpadok spoločnosti na Slovensku po roku 1989. Dôkazy o morálnom úpadku spoločnosti podáva štatistická ročenka Slovenskej republiky v kapitole Sociálna patológia. Keď to preložím do normálnej reči, tak táto kapitola hovorí, ako je spoločnosť chorá. Keď si zoberieme štatistické ročenky, vaše štatistické ročenky, tak jednoznačne hovoria, že po roku 1989 spoločnosť ochorela. Počet trestných činov stúpol asi dvojnásobne. Neviem, či aj na toto máme byť hrdí. Počet vrážd stúpol dvojnásobne. Počet násilných trestných činov zo 6 500 stúpol na 14 000. Aj toto je výsledkom ľudí, ktorí pracovali v protikomunistickom odboji. Počet stratených občanov stále stúpa. Od roku 1989 doteraz je to 1 830 ľudí, ktorí sa stratili, naviac. Ja by som teraz krátko záverom povedal, že čo pokladám za pozitívum návrhu zákona. Má to jednu pozitívnu vec a ja som vďačný navrhovateľovi, že to tam je, že Ústav pamäti národa bude viesť evidenciu ľudí, ktorí sú za toto všetko zodpovední. A ja dúfam, že vydá publikovaný zoznam pre históriu, pre historikov a tento zoznam bude verejne dostupný.