Kuriak, Milan, poslanec NR SR (2020-05-19):
Vážená pani komisárka, vážené kolegyne, kolegovia, úvodom by som chcel poďakovať pani komisárke za prednesenú správu o činnosti komisára pre osoby so zdravotným postihnutím za rok 2019. Som rád, že osoby so zdravotným postihnutím majú inštitúciu, na ktorú sa môžu so svojimi problémami obrátiť. Len mrzí ma, že nie vždy na tejto inštitúcii zdravotne postihnutí tú skutočnú pomoc a riešenia nájdu. Mojou ideálnou predstavou je zastúpenie tohto úradu v regiónoch, napríklad ako rozpočtová organizácia ministerstva spravodlivosti, ktorou je centrum právnej pomoci, nakoľko práve v regiónoch sú obmedzené možnosti hľadania pomoci a nie vždy pre túto skupinu táto pomoc je dostupná. Prípadným riešením by bolo prepojenie agendy, respektíve personálna komunikácia na týchto zriadených centrách. Zároveň ma mrzí, že v zmysle predložených správ aj z predošlých rokov veľa návrhov, pripomienok a opatrení úradu komisárky zo strany príslušných inštitúcií a orgánov verejnej a štátnej správy splnené neboli. Ako som už veľakrát spomínal v tomto pléne, v rámci mojej profesionálnej kariéry pred tým, ako som sa stal poslancom, som bol dlhoročne v kontakte s osobami so zdravotným postihnutím a ich rodinami. Pri každom stretnutí, keď som počúval ich problémy, s akými zápasia, naozaj ťažko sa mi to počúvalo. Riešili sme ich nezávideniahodné životné problémy, starosti a obmedzenia. Ale zatiaľ iba z mojej strany na úrovni, na úrovni skôr teórií a nejakých určitých snáh osloviť inštitúcie, ale vždy s veľmi malým úspechom. Zakaždým boli nejaké, nejaké dôvody, prečo sa určité problémy nedarí vyriešiť. Som svedkom stretnutí, kedy si rodičia vzájomne vymieňali skúsenosti, hľadali spoločné riešenia a takto si navzájom pomáhali. Len túto pomoc by v prvom rade mal zaujať štát, keďže sú na to zriadené inštitúcie. Preto osobne vnímam vypuklé problémy v niektorých oblastiach života osôb so zdravotným postihnutím a aj v predmetnej správe pani komisárky tieto situácie boli spomenuté. Veľmi častým nedostatkom poškodzovania práv osôb so zdravotným postihnutím a ich diskriminácie je práve oblasť peňažných príspevkov na kompenzáciu a posudzovanie ťažkého zdravotného postihnutia. Určite jedným z dôvodov je skutočnosť, že peňažné príspevky sú fakultatívne dávky, teda že právny nárok nemajú všetci rovnaký, ale vždy sa to individuálne posudzuje. A nie vždy tak ako podľa nároku konkrétnych osôb. Teda celý zákon hovorí o možnosti, nie o nároku poskytnúť ten-ktorý peňažný príspevok na kompenzáciu alebo peňažný príspevok na opatrovanie. Posudzovanie ako medicínske, tak aj sociálne je poznačené subjektívnym pohľadom jednotlivých úradov, nakoľko zákon určuje základné pravidlá a mantinely. Preto je bežné, že rozhodovanie v rámci jednotlivých úradov a regiónov je rôznorodé. Vytvorenie jednotnej lekárskej posudkovej činnosti v rámci pôsobnosti napr. ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny, o ktorej sa hovorí už niekoľko rokov, dáva záruku na zvýšenie profesionality, odbornosti a jednotnosti prístupu. V súčasnosti by snáď v záujme jednotnosti posudzovania na účely kompenzácie pomohlo zvyšovanie metodického riadenia zo strany ústredia. Určite diskriminačné sú aj výšky jednotlivých príspevkov, napr. keď rodič, otec, matka, ktorí sa starajú 24 hodín o zdravotne postihnuté dieťa, majú naozaj smiešny príspevok vo výške viac ako 400 eur mesačne. Je to naozaj veľmi nízka suma. Verte mi, každý z týchto rodičov by si to vymenil a chodil by do práce radšej osem, možno viac hodín denne, aby si zarobil na svoj život viac peňazí a určite by viac pomohol svojmu zdravotne postihnutému dieťaťu. Veľmi významným prvkom v tejto oblasti by bolo zavedenie v správe spomínanej zdravotníckej odľahčovacej službe, práce pre opatrovateľov, ktorí sa nepretržite starajú o príbuzného v domácom prostredí. Opakované zistenia o neprofesionalite a absencii informovanosti zo strany úradníkov v prospech hendikepovaných osôb je dôkazom, že informovanosť je veľmi nízka. Verím tomu, že nedostatky systému poradenstva a úplnosti informácií pre občanov na úradoch práce, sociálnych vecí a rodiny je len obrazom individuálneho zlyhávania jednotlivcov, nie obrazom celého systému. Rád by som tomu veril. Ale možno spomenúť, že absentujúce alebo neúplné poskytovanie poradenstva a informácií môže byť spôsobené nadmerným administratívnym zaťažením zamestnancov a chýbajúcim priestorom na poradenstvo. Od toho však je manažment jednotlivých úradov, príslušní vedúci zamestnanci a ústredie, aby posúdili jednak profesionalitu a prístup zamestnanca a taktiež mieru a priestor na výkon jednotlivých činností. Stotožňujem sa so zámerom, so záverom komisárky riešiť aktualizáciu opatrenia ministerstva práce, sociálnych vecí Slovenskej republiky č. 6/2009 Z. z., ktorým sa ustanovuje, ustanovujú zoznam stavebných prác, stavebných prác a zriadení práve z dôvodu, že opatrenia nereflektuje, opatrenie nereflektuje aktuálne ceny stavebných prác a materiálu na účely poskytnutia peňažného príspevku na úpravu rodinného domu, bytu, garáže a iných úprav. Zároveň zoznam prác nezohľadňuje súčasné technologické možnosti a niektoré stavebné práce tam absentujú. Zo správy sú pre mňa smutné zistenia, keď príslušné inštitúcie a verejne činné osoby, prípadne iné záujmové osoby, ktoré majú presadzovať práva a právom chránené záujmy osôb so zdravotným postihnutím, zlyhávajú, najmä advokáti, sudcovia, súdy, úradníci a podobne. Tu je potrebné zo strany všetkých kompetentných inštitúcií a organizácií prijať opatrenia na zamedzenie takýchto prístupov. Ďalšou oblasťou veľkých problémov života osôb so zdravotným postihnutím je bezbariérovosť spoločnosti; nejdem to rozpisovať, lebo nestihnem, mám tu toho viacej, takže niečo preskočím. Mám, uvediem príklad, mám poznatky, keď napr. organizovaná skupina vozičkárov chcela cestovať z Oravy do Bratislavy. Vybavovali túto na pohľad veľmi jednoduchú záležitosť tri mesiace. Samé byrokratické problémy a všetci robili všetko preto, ako sa to nedá, a nie, ako vyriešiť túto pre mňa banálnu prosbu zdravotne postihnutých ľudí. V rámci medzimestskej a diaľkovej dopravy absentujú bezbariérové dopravné prostriedky, bez fyzického dvíhania vozičkára je cestovanie medzimestskou a diaľkovou hromadnou dopravou takmer nemožné. Ak platí, že všetky osoby sú si rovné bez akejkoľvek diskriminácie a osoby so zdravotným postihnutím majú garantovaný prístup k fyzickému prostrediu, k službám, doprave v mestských a vidieckych oblastiach rovnako ako ostatní, súčasný stav tomu vôbec nenasvedčuje a je neskutočne pozadu. Takže v tejto oblasti je veľmi veľa dôvodov na zlepšovanie. Predložená správa nám predkladá zistené poznatky, ale aj zistené nedostatky nadobudnuté z prešetrovaných podnetov z poradenstva z aktivít v oblasti legislatívy, z monitorovania a prieskumu dodržiavania práv osôb so zdravotným postihnutím a v neposlednom rade aj z aktivít úradu, úradu komisárky v rámci spolupráce, medzi ktoré patria výjazdové dni, spolupráca s orgánmi štátnej a verejnej správy, s mimovládnymi organizáciami a inštitúciami pôsobiacimi v oblasti práv osôb so zdravotným postihnutím. Tieto všetky informácie nám popisujú skutočné problémy našich spoluobčanov a skutočný stav systému pomoci a ochrany. Tieto informácie sú znakom, že jednotlivé systémové oblasti majú svoje kladné stránky, ale aj obrovské nedostatky. Je našou úlohou, úlohou zákonodarného zboru postupne tieto nedostatky riešiť a vytvárať priaznivé legislatívne prostredie, aby sa všetci, aby sa veci zlepšovali, inovovali. Taktiež vidím potrebu venovať viac pozornosti zamestnaniu osôb so zdravotným postihnutím. Nemusíme vymýšľať nič nové, stačí si brať príklad... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)