L. Žitňanská, poslankyňa: (2009-10-15):
Zlé zákony sa dajú v budúcnosti opraviť veľmi rýchlo, ale obnova viery, že právo a spravodlivosť môžu platiť pre všetkých, a obnova viery, že právo a spravodlivosť môžu mať oporu na súdoch, to bude trvať dlho, pretože morálne škody sú veľmi veľké. Keď je možné, aby ten, kto verejne klamal, bol predsedom Najvyššieho súdu a ten, kto to verejne pomenoval, mohol byť za to stíhaný, tak to znamená, že niekde sa úplne stratil elementárny zmysel pre právo a spravodlivosť, a to aj na ministerstve spravodlivosti a v justícii ako celku. Dovolím si malú genézu týchto troch rokov, ktoré začali vlastne odvolaním niekoľkých predsedov súdov prakticky bez povšimnutia, ale bol to prvý krok, ktorý vyslal jasný signál – má to súvis s odvolávaním pani podpredsedníčky vlády, pani spravodajkyňa –, bol to prvý krok, ktorý vyslal jasný signál do radov sudcovskej obce, že nový minister spravodlivosti Harabin sa ide porátať so sudcami iného názoru. A tento prvý krok aj svoj účel splnil, pretože už vtedy zavládla v justícii atmosféra opatrnosti a strachu v duchu hesla: „Keď nebudem vytŕčať, snáď ma nechá na pokoji.“ Politicky aj mediálne sa viedol hlavný boj o Špeciálny súd, ale na pozadí tohto boja sa prestali prijímať vyšší súdni úradníci, začali sa prijímať súdni čakatelia na základe rodinných a iných väzieb. Nových sudcov dostávali súdy za odmenu, za poslušnosť. Minister Harabin chodil po súdoch a chválil sa, že vybavil doplatenie štrnástych platov. (Reakcia z pléna.) Do toho prišli, do toho prišli... Do toho prišli prvé disciplinárne konania. (Reakcia z pléna.) Kombinácia všetkých týchto faktorov, kombinácia všetkých týchto faktorov, s ktorou sa veľmi dobre pracovalo, to znamená, kombinácia faktoru „vybavil som vám 14. plat“ s hrou na závisť voči platom špeciálnych sudcov a hrozby šikany a disciplinárnych konaní sa táto atmosféra strachu v justícii prehĺbila. V tejto atmosfére sa volili aj členovia, noví členovia Súdnej rady a v tejto atmosfére sa vyberali noví predsedovi súdov. Tam, kde sa náhodou prihlásil do výberového konania sudca, ktorý nebol želaný, tak sa opakovalo výberové konanie niekoľkokrát. Treba povedať, že premiér Fico dal od justície ruky preč a koalícia podporila zmeny právnych predpisov, ktoré zmenili aj pravidlá výberových konaní, umožnili pestovanie rodinkárstva a klientelizmu pri výberových konaniach, zrušili pravidlá hodnotenia sudcov, ale napríklad zrušili aj voľby predsedov kolégií a grémií a zrušili aj to, aby nebolo možné šikanóznym spôsobom presúvať sudcov z kolégia do kolégia na Najvyššom súde, čo sa dnes už na Najvyššom súde pod vedením nového predsedu Najvyššieho súdu deje. Výsledkom je ovládnutie justície z pozície ministra spravodlivosti. To znamená, ovládnutie justície z pozície výkonnej moci. To chcem zdôrazniť. Potom prišli do parlamentu návrhy, ktoré túto moc majú presunúť na predsedu Najvyššieho súdu a predsedu Súdnej rady v jednej osobe, čiže zase do rúk Harabina. Keď to zjednoduším, tak výsledkom pôsobenia ministra Harabina vo funkcii ministra spravodlivosti je privatizácia slovenského súdnictva Harabinom a ľuďmi, ktorí za ním stoja v pozadí, a ten, kto tento privatizačný projekt slovenskej justície podpísal, sa volá Robert Fico. V tejto situácii sudcovia, v tejto situácii sudcovia, viac ako 100 sudcov, napísali výzvu Päť viet. Ja si ju dovolím prečítať, pretože nie je dlhá. „Snahu kompetentných orgánov postihovať sudcov za verejne vyslovené názory na pomery v justícii považujeme za ďalší zo signálov, ktorý ohrozuje slobodnú diskusiu o stave slovenského súdnictva. V takomto prostredí sa nám pracuje zle a preukázateľné rastúca nedôvera verejnosti voči justícii nás úprimne mrzí. O príčinách tohto stavu je potrebné slobodne diskutovať a atmosféra strachu, v ktorej sudca nemôže vysloviť hoc aj kontroverzný a provokujúci názor, je odrazom neslobody ducha. Mať slobodného ducha je nielen právom, ale aj povinnosťou sudcu. Mať slobodného sudcu je právom občana.“ Táto posledná veta je pre mňa kľúčová, pretože nejde o sudcov, ide o občanov. Občan si môže vybrať, do ktorej banky si uloží peniaze, v ktorom obchode nakúpi, ale nemôže si vybrať, na ktorý súd pôjde rozhodnúť svoj spor. Súd mu určil štát. S akým pocitom dnes vstupuje občan do súdnej siene, keď číta, že na súde sa posielajú lístočky, ako má sudca rozhodnúť? Keď číta a vidí, že ten, kto verejne klamal, môže byť predsedom Najvyššieho súdu a ten, kto to verejne pomenoval, môže byť za to disciplinárne stíhaný. Občan má právo na slobodného sudcu, pretože len slobodný sudca garantuje nestranné rozhodovanie. (Potlesk.) Na Slovensku dôveruje súdom 30 %, v Európe je to 50 % a viac. Preto je tu dnes návrh na odvolanie pani ministerky Petríkovej. Preto, že tým, že prijala túto pozíciu a neurobila nič, sa vlastne prihlásila k privatizácii slovenských súdov Harabinom. Ja nezávidím, nezávidím pani ministerke jej momentálnu situáciu, ale prijala túto politickú funkciu dobrovoľne a neurobila v tejto situácii naozaj najskôr nič, potom zo dňa na deň rozhodla o tom, že sudkyňa, ktorá prejavila svoj názor, nemôže súdiť a vlastne nijakým spôsobom sa nepostavila k výzve Päť viet, to znamená k výzve viac ako 100 sudcov. Preto ja a klub SDKÚ – Demokratickej strany podporujeme vyslovenie nedôvery ministerke Petríkovej. Ďakujem pekne. (Potlesk.)