Ľ. Mušková, poslankyňa: (2005-03-18):
Priam šokujúco na mňa zapôsobila informácia štátneho tajomníka ministerstva školstva pána Tótha z nedeľnej relácie TA3, že ako štátny tajomník nemôže prostredníctvom gremiálnych porád pripomienkovať návrhy zákonov predkladané pánom ministrom školstva na rokovaní vlády. Priznám sa, že za roky, počas ktorých som poslankyňou tohto parlamentu, som podobnú situáciu nezaznamenala. Pýtam sa, či koaličná vláda, resp. koaličné ministerstvá sú funkčné, či pán minister dôveruje svojmu tajomníkovi, prečo sa nekonajú gremiálne porady ministra a podobne. Zákon o študentských pôžičkách je v súčasnosti veľmi diskutovaným zákonom, v školskej terminológii s niekoľkými reparátmi a máme ho schváliť v situácii, keď kooperácia medzi ministerstvom školstva a jeho štátnym tajomníkom je nulová. Vážení kolegovia, často sa stretávame s vyjadrením pána ministra v médiách, že od schválenia dnes prerokovaného návrhu zákona o študentských pôžičkách závisí reforma vysokého školstva na Slovensku. Vážený pán minister, som rada, že som dnes prvýkrát počula od vás, že reforma vysokého školstva začala už skôr, a to prijatím zákona č. 172/1990 Zb. o vysokých školách. Ďalšie novelizácie tohto zákona vykonané v rokoch 1994 až 1998 znamenali reformu, ktorá nemá obdobu v histórii slovenského vysokého školstva. Nedá mi nespomenúť ani materiál schválený v tejto Národnej rady, ktorým je Koncepcia ďalšieho rozvoja vysokého školstva na Slovensku pre 21. storočie. Tento dokument sa stal východiskom pre legislatívnu reformu vysokého školstva. Zákon č. 131/2002 Z. z. o vysokých školách integroval celú vysokoškolskú legislatívu do jedného celku a v konečnom dôsledku dosiahol rozsah 114 paragrafov a zásadným spôsobom reformoval slovenské vysoké školstvo na niekoľkých úrovniach. Zákon č. 131/2002 Z. z. je vysokoreformný a môže byť vzorom aj krajinám s vyspelejšou demokraciou, než je naša. Rozprávky o reforme založenej na čiastočnom spoplatnení vysokoškolského štúdia sú preto zavádzajúce a predložený návrh o študentských pôžičkách je o pochybnom plnení programového vyhlásenia vlády. Mnohokrát opozícia z tohto miesta upozorňovala, že tak vysoké školstvo, ako aj regionálne školstvo je dlhodobo podfinancované. Stav reálnych racionalizačných opatrení na vysokých školách môže nastať a prinášať adekvátne ovocie až po razantnejšom vykrytí miliardových dlhov, ktoré sú tu dlhodobo a ktoré vláda nerieši. Na nedostatočné financovanie školstva vládu upozornila i Európska únia, ktorá konštatovala, ako tu už bolo dokumentované, že vo financovaní školstva a vedy sme zo všetkých krajín a často aj tých, ktoré nie sú v Európskej únii, na poslednom mieste. Vie to aj pán minister školstva, vie to aj pán predseda nášho výboru, viete to aj vy, vážení kolegovia. A predsa zdá sa, že niektorí chcete podporiť, čo ma veľmi prekvapuje, tento nešťastný, zlý návrh. Tento návrh zákona totiž iba zahmlí skutočnú situáciu v školstve, ktoré potrebuje nie financie od chudobných študentov, od strednej vrstvy, od tých najchudobnejších, ale od štátu. Dovoľte upriamiť vašu pozornosť na zopár argumentov, ktoré výrečne hovoria o nesprávnej a mylnej koncepcii tohto návrhu, ktorý by po prípadnom prijatí zabrzdil skutočnú reformu školstva, ktorá, ako bolo povedané, má nasledovať, systémovú. Pán minister, štát v skutočnosti neplní záväzky programového vyhlásenia týmto návrhom, pretože v dostatočnej miere nenavyšuje prostriedky zo štátneho rozpočtu na vysoké školy. Nikde sa nepíše, že finančné prostriedky pre vysoké školy v objeme 1,33 % z HDP nemôžu byť kompletne pokryté z verejných zdrojov, a zrazu sa pán minister vyhovára, že 0,33 % majú byť pokryté zo súkromných zdrojov, lebo je to tak v krajinách OECD. Programové vyhlásenie vlády však tieto zdroje nešpecifikuje a v krajinách OECD sú vytvorené podmienky pre investovanie do vzdelania na rozdiel od Slovenskej republiky. Pán predseda Ľudovej strany – HZDS Mečiar to povedal. Je to o donoroch. Povedzte mi, pán minister, v ktorej krajine OECD chcú takýmto spôsobom zdierajú práve tých chudobných. Mám informácie napr. z Anglicka: „Naše študentky, pokiaľ preukážu, že príjem v ich rodinách je nízky, nielenže neplatia, nemusia si brať pôžičky, ale dostávajú štipendiá.“ Spájanie sociálneho štipendia s poplatkom je demagógiou, pretože už dnes, pán minister školstva, ste mohli navýšiť sociálne štipendiá pomocou vyhlášky. Vy viete, aký je stav. Viete, ako ťažko študujú dnes študenti. A založiť teda im takéto bremeno pôžičky a na základe toho im dať nejakú kosť sociálnych štipendií, to je neférové. Viete, hovoríte, že kde sa majú zobrať peniaze. Musím povedať, že pre solventných investorov sa, bohužiaľ, nájdu vždy. Štipendiá bude síce možno dostávať 30 % študentov, ale iba úzka skupina ich bude získavať v najvyššej možnej výške, pretože priemerné štipendium sa má pohybovať vo výške 3 000 Sk. Peniaze na tieto štipendiá sa použijú z doterajších dotácií na internáty, čo chcete, samozrejme, zobrať, čo zvýši cenu za internátne lôžko v priemere o 1 100 korún. Ak k tomu prirátame zhruba poplatok 1 000 korún mesačne pri priemernom školnom, vyjde nám, že sociálne štipendiá budú absolútne nedostačujúce. Na dôvažok, štát prestáva študentom platiť sociálne odvody od 16 rokov života, čo znamená ďalší nárast životných nákladov do budúcnosti. Výška sociálneho štipendia je určovaná príjmovým koeficientom, ktorý sa môže každoročne meniť ministerským opatrením, a teda študent nemá istotu, aké štipendium bude poberať počas celej dĺžky svojho štúdia. Príjmový koeficient návrh zákona definuje v hodnote od 0,25 po 1, pričom pri tom istom príjme spoločne posudzovaných osôb sa môže výška sociálneho štipendia pohybovať od 0 po 3 400 korún. Z dôvodovej správy vplýva, že cieľom zákona je opatrením školného zvýšiť kvalitu na vysokých školách. Už dnes ale vieme na platenom externom štúdiu, ktoré je často platené, je oveľa nižšia kvalita štúdia. Teda z toho vyplýva, že vzťah medzi kvalitou a školným absolútne neexistuje, pán minister. Naviac, študenti nemajú nástroje na ovplyvňovanie kvality vzdelávania, pretože ich je v akademickom senáte len jedna tretina. Právo veta pri rozdeľovaní peňazí zo školného je alibizmus, pretože toto právo sa dá obísť prelievaním peňazí vo vnútri systému. Študenti nebudú môcť rozhodovať o týchto financiách. Zároveň treba povedať, že sú omnoho dôležitejšie záležitosti, na ktoré by mali mať študenti nárok vyvíjať tlak, ako sú napr. tvorba študijných programov, študijné poriadky, ale aj personálne otázky pri predlžovaní zmlúv učiteľov. Študenti nie sú členmi vedenia fakúlt, to znamená, že nemôžu kontrolovať transparentnosť výberových konaní a podieľať sa na výkonnej moci vysokých škôl. Podľa dôvodovej správy navrhovaný zákon zvýšením platov mladých pedagógov vraj prispeje k omladeniu našich vysokých škôl. K tomu však dôjde ťažko bez toho, žeby sa zvýšil počet pracovných miest na školách, aj v súvislosti s prepúšťaním pedagogických a vedeckých pracovníkov, pričom je ohrozená najmä vrstva mladých pedagógov. Tomuto cieľu navyše nezodpovedá ani snaha spoplatniť doktorandské štúdium, pretože tento krok odradí ešte viac mladých ľudí od ďalšieho uplatnenia sa vo vedeckovýskumnej činnosti na univerzitách. Vznik nového pôžičkového fondu si vyžiada každoročne 1,12 mld. Sk, pričom deklarovaný prínos pre vysoké školy zo školného bude ročne 1,2 mld. Sk. Peniaze zo školného neriešia finančnú situáciu na vysokých školách. Je to veľký omyl. Vysoká škola výtvarných umení potrebuje zhruba 80 mil. Sk ročne na svoju činnosť. Pri priemernom školnom 11 000 korún by sa tam vybralo zhruba 6 mil. Sk, z ktorých treba odrátať až 45 % na prospechové a motivačné štipendiá. Takže škole by ostalo reálne 3,9 mil., čo je oproti súčasnému rozpočtu zanedbateľné. Ďalšie odčerpanie financií zo škôl vysokých, spôsobuje, a to treba tiež povedať, fiškálna decentralizácia, kde školy odrazu musia platiť dane oveľa vyššie za nehnuteľnosti. A s tým školy nerátali. Ak niekto z vlády povie, že je to vec samosprávy, pretože je to už v mestách, obciach, vláda mala vedieť, čo urobí zákon o fiškálnej decentralizácii a mala rátať so sanáciou tohto dlhu na vysokých školách alebo mala sa nejako legislatívne ináč riešiť decentralizácia fiškálna. Chcem povedať, že Univerzita Komenského vlani platila za budovy 360 000 Sk, v tomto roku je to už 9 mil. Bola tu otázka, kam pôjdu tie peniaze z tzv. študentských pôžičiek. Samozrejme, aj na takéto dlhy. Bolo tu povedané mojím kolegom, že treba čítať predvolebné programy. Táto agenda, na ktorej veľmi trvá a o ktorej tak presvedčuje KDH, lebo je to program vlády, nebola agendou KDH vo volebných programoch pred voľbami roku 2002. Naopak, tam sa KDH zaviazalo, že nebude spoplatňovať vysokoškolské štúdium. Dokonca aj väčšina liberálnych politikov dnes uvádza, že spoplatnenie vysokých škôl je v poriadku len za podmienok, ak finančné požiadavky nebudú neprekonateľnou bariérou pre záujemcov chtivých štúdia z ekonomicky slabších rodín. Každý občan Slovenskej republiky preto by mal mať reálne uskutočniteľný nárok na vysokoškolské vzdelanie. Predložený návrh novely zákona o vysokých školách rieši model zavádzania spoplatnenia štúdia vo všetkých jeho formách, pričom zavádza aj prvky retroaktivity, ktorá je v demokratickom práve prípustná len v prípadoch, keď je retroaktivita v prospech občana. Znižovanie životnej úrovne občanov a zadlžovanie občanov formou pôžičiek určite k prospechu občanov nepatrí. Vytváranie sociálnej siete pre časť najmenej solventných študentov, ako som dokumentovala, je minimálne a absolútne nedostačujúce. Reagujúc na neustále zhoršovanie sociálnej situácie študentov vysokých škôl a navrhovanú reformu sociálneho systému na vysokých školách, ktorá má zaviesť školné a zrušiť dotácie na internáty, a musím tu použiť slová pána predsedu vlády, „musí byť každý súdny človek“ proti vládou predloženému návrhu novely zákona o študentských pôžičkách. Navrhované kroky spôsobia vážne finančné problémy predovšetkým študentom zo strednej vrstvy a v konečnom dôsledku budú viesť k zníženiu prístupu ku vzdelaniu a k odchodu mladých ľudí na zahraničné univerzity, samozrejme, najmä do Čiech, kde už dnes študuje do 10 000 študentov, a do Maďarska. Povedzme si, že dnes už na Karlovej univerzite každý druhý študent je Slovák. Je zaujímavé, že ministerstvo popiera alebo nechce veriť, že tento odliv študentov nastane. Ale ministerstvo samo ignoruje toto riziko s tým, že v tento odliv neverí. A je to popieranie trhového princípu vo vysokom školstve, ktoré je základným pilierom práve tohto predloženého návrhu zákona. Treba ešte pripomenúť a priznať, že nebola vypracovaná a nezverejnila sa požadovaná aktuálna dopadová štúdia zmeny sociálneho systému na študentov vrátane zavedenia školného, ktorú žiadala Študentská rada vysokých škôl, a ktorú mnohokrát žiadala Národná rada. Bohužiaľ, vážení páni z vládnej koalície, ste to vždy odmietli. Po podrobnom preštudovaní predlohy vládneho návrhu zákona o študentských pôžičkách a o zmene a doplnení niektorých zákonov Ľudová strana – HZDS nepodporí postúpenie tohto návrhu zákona do druhého čítania. Žiadame vládu Slovenskej republiky, aby sa vážne začala zaoberať dopadom ekonomických reštrikcií na obyvateľov Slovenska a pripravila seriózne opatrenia na ich zmiernenie a odstránenie. Navrhujem nepokračovať v ďalšom prerokovaní návrhu zákona o študentských pôžičkách a o zmene a doplnení niektorých zákonov. Tento návrh zákona sa totiž nedá opraviť, nie je pravdivý, tak ako nie je pravdivý názov tohto zákona, pretože nie je to zákon o študentských pôžičkách, ale je to zákon o bohapustom zdieraní mladých ľudí, je to o poplatkoch za vysokoškolské štúdium. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)