P. Paška, poslanec: (2004-06-23):
Dovoľte krátky exkurz do histórie slovenského zdravotného poisťovníctva, ktorý začal niekde po zrode republiky fondom zdravotného poistenia národnej poisťovne a po tvrdom zápase táto Národná rada odsúhlasila koncept prechodu na pluralitný systém zdravotného poistenia. Toto obdobie bolo poznamenané obrovským boomom, vznikom poisťovní, ktoré, samozrejme, pod tlakom regulatívov zavedených zákonom zvádzali zápas o svojich poistencov. Výsledkom bolo tuším 14 alebo 15 zdravotných poisťovní, ak si dobre pamätám, ktorých deficity rástli do miliárd korún a ktorých revízna a kontrolná činnosť bola skoro na minimálnej úrovni a ktoré neboli schopné v takejto podobe, aj v súvislosti s neustále rastúcim deficitom, zabezpečiť riadnu úroveň financovania zdravotníctva. V období konsolidácie, ktoré malo jediný cieľ - a to už ideme niekam do obdobia po roku 1997 -, a uznávam aj sám, trošku zvrátený model dostať pod kontrolu, ale opäť, podľa nás nie veľmi šťastným riešením, a to snahou o koncentráciu do veľkej štátnej zdravotnej poisťovne, to všetko vytvorilo stav, ktorého sme svedkami aj dnes, keď Všeobecná zdravotná poisťovňa obhospodaruje kmeň s vyše 3 miliónmi poistencov v tej najhoršej sociálno-ekonomickej a zdravotnej skladbe, akú si vieme predstaviť. Hovorím teraz o skupinách chronikov, hovorím teraz o skupinách naozaj vysoko nákladových pacientov, ale aj o skupine s najnižšími príjmami, za ktorých nesie zodpovednosť štát a ktoré, ako aj spomenula pani Sabolová, dodnes štát nerieši primeraným navýšením platby. Treba povedať, že snaha alebo vytváranie desivých vízií budúcnosti, keď poistenec je poistený inde ako vo Všeobecnej zdravotnej poisťovni, nedostane uhradenú primeranú zdravotnú starostlivosť, viedli k súčasnému stavu, som však presvedčený, že nie je nástrojom myšlienka, ktorá sa sporadicky objavuje, a to že by sa pluralitný systém zdravotného poistenia na Slovensku mal potlačiť. Treba povedať, že sme dnes opäť niekde z hľadiska histórie vývoja slovenského zdravotného poisťovníctva na medzníku. Chcem povedať, že ani táto vízia, ktorú dnes reprezentuje pán minister Zajac s reformným tímom, nerieši podľa mňa základný rozpor, ktorý vytvoril obrovský rast dlhu a obrovský rast deficitu. Priam naopak, som presvedčený, že vízia zdravotnej poisťovne, ktorá má byť regulátorom, ale cez prizmu manažovania a riadenia celej zdravotnej starostlivosti, je spôsob a cesta do pekla, ktorá povedie len k ďalšiemu rastu nákladov a to najmä na vlastné réžie a na ostatné náklady, ktoré však nikdy nezvýšia kvalitu celého systému a poskytovania zdravotnej starostlivosti a už vôbec nezabránia vzniku ďalších dlhov. Nakoniec keď sme prezentovali pri zákonoch zdravotníckej reformy niektoré čísla, veľmi pochybovačne pán minister krútil hlavou. Ak sa pozrieme do záverečnej správy Všeobecnej poisťovne a Spoločnej zdravotnej poisťovne, zistíme, že čarovné číslo 9 mld. Sk deficitu, o ktorom hovoríme, že je niekde na hranici minimálnej nevyhnutnosti dofinancovania celého systému, sa nám vracia rok čo rok a je kvantifikované v rozličných úrovniach štatistického vykazovania. Som si vedomý, že tie čísla je veľmi ťažké porovnávať a že ich validita súvisí s metodikou, ako ste hovorili, a že v takejto - a použijem výraz účtovnej uzávierke -, samozrejme, časové rozlíšenia a spôsob nápočtu jednotlivých nákladových a výnosových položiek v konečnom deficite nemusia úplne korešpondovať s reálnym stavom, ale je naozaj veľmi signifikantné, že či už používame nápočet objemu záväzkov a pohľadávok u konkrétneho poskytovateľa alebo či použijeme metodický štandard, vždy oscilujeme niekde v deficite od 7 do 9 mld. Sk. A to je tendencia od roku 1994. Myslím, že som na predchádzajúcej schôdzi veľmi jasne dokumentoval, aký je vývoj týchto čísiel. Dámy a páni, som presvedčený, že jediným spôsobom ako sa vyhnúť aj do budúcnosti situácii, keď musíme schvaľovať tieto deficitné správy, je systém dofinancovať a pokúsiť sa o skutočnú reformu systému. Sme presvedčení, že zdravotná poisťovňa nemá byť manažérom zdravotnej starostlivosti. Zdravotná poisťovňa musí byť manažérom finančných prostriedkov, ale na to musí dostať primerané, zákonom stanovené nástroje, ako na vstupe, tak aj na výstupe. Ak má byť regulátorom, musí byť schopná regulovať predovšetkým systém dovnútra sama seba. Nie je možné, aby reforma, ktorú označujeme ako neoliberálnu, prinášala také prvky centralizmu a centrizmu, ako nesú zákony o vzniku úradu pre dohľad, ktorý bude stáť 300 mil. korún, ktorý ešte viac zvyšuje paternalizmus štátu, vplyvy štátu a obmedzuje elementárne nástroje zdravotných poisťovní, ktoré, ak by ich mali, a teraz naozaj hovorím o cenotvorbe, o tvorbe zdrojov, o zreálnení všetkých cien výkonov, o zreálnení siete, o potrebe plošného pokrytia, proste všetko to, čo už roky, každý, kto v systéme pracuje, miesto toho posúvame zdravotnú poisťovňu, alebo je snaha posunúť zdravotnú poisťovňu niekde opäť do útrpnej roly akéhosi traktora, ktorý bude tlačiť celú víziu úradníkov, tentoraz už nie rezortného ministerstva, ale akéhosi úradu pre dohľad. Som presvedčený, že cesta k zefektívneniu, okrem nárastu objemu zdrojov, či to už bude nárast objemu za platby poistencov štátu alebo iným spôsobom, bude efektívna vtedy, ak - a odpustia mi to všetci zástancovia veľkých poisťovní -, dôjde k rozbitiu obrovského molocha Všeobecnej zdravotnej poisťovne. Skúsenosť menších poisťovní Sideria, Apollo, Dôvera, ktoré dnes už hospodária vo vyrovnanom rozpočte, ukazujú, že bez potreby vzniku akýchkoľvek nových inštitútov kontroly, vlastnou revíznou činnosťou a operatívnou a v reálnom čase používanými nástrojmi zisťovania efektivity narábania s finančnými zdrojmi sú tieto poisťovne schopné fungovať bez obrovského deficitu. Samozrejme, a to je opäť fakt, toto všetko predpokladá objektívny a spravodlivý systém prerozdeľovania zdrojov. Pokiaľ ponecháme systém zdravotného poistenia fungovať na princípe solidarity a na princípe platby štátu za ekonomicky neaktívnych. Nie je možné, aby Všeobecná zdravotná poisťovňa dnes pokrývala naozaj, ako som spomínal, tie najdrahšie skupiny pacientov, ktorí majú chronické ochorenia, ktoré stoja tisícky, státisíce, milióny korún a zároveň mala milióny poistencov s minimálnymi príjmami a prerozdeľovací mechanizmus objektívne nezhodnocoval, akým spôsobom tieto zdroje budú využívané. Som presvedčený, dámy a páni, že ak sa podarí uskutočniť len časť týchto zámerov, že táto Národná rada má šancu sa niekedy v budúcnosti zaoberať správami verejnoprávnej zdravotnej poisťovne, či už štátnej alebo spoločnej rezortnej, ktorá nás nepripraví vo svojich schodkoch a svojich stratách o ďalšie miliardy korún. Ďakujem vám pekne. (Potlesk.)