V. Veteška, podpredseda NR SR: (2003-10-22):
S. Albert, poslanec: Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Vážený pán minister, vážené poslankyne, vážení poslanci, úvodom iba dve poznámky. Po prvé, je zaujímavé, že pán poslanec Čaplovič a pani poslankyňa Mušková ako presvedčivo dokážu hodnotiť to, čo ešte ani neexistuje. Zhodne tvrdia, že Univerzita Selyeho bude provinčná, nebude mať úroveň, nebude mať kvalitu. Dajte nám šancu a uvidíme. Po druhé, nerád by som vystupoval v duchu, ako tu predviedli moji predrečníci. Nie som totiž zvyknutý na takýto tón, a preto ani nemienim zdvihnúť hodenú rukavicu. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, možno neprezradím žiadne tajomstvo, ak skonštatujem, že jedným z najväčších problémov Slovenskej republiky v súčasnosti je vysoká nezamestnanosť a obrovské rozdiely vo výkonnosti jednotlivých regiónov. Dôvodov je, samozrejme, viac, ale korene rozdielnej výkonnosti regiónov treba hľadať aj v rozdielnych úrovniach vzdelanosti obyvateľstva. Poznatky z Európskej únie aj naše skúsenosti potvrdzujú úzku súvislosť medzi nezamestnanosťou a vzdelanostnou úrovňou obyvateľstva. Nezamestnanosť je vyššia všade tam, kde koncentrovane žijú ľudia s nižšou úrovňou vzdelania. V Slovenskej republike sú to predovšetkým oblasti na východe, severe a juhu republiky a sú to oblasti, kde koncentrovane žijú obyvatelia národnostných menšín. Zo štatistických údajov získaných pri sčítaní obyvateľstva v roku 1991 a v roku 2001 vyplýva, že obyvatelia všetkých národnostných menšín žijúcich v Slovenskej republike majú nižšiu vzdelanostnú úroveň. Obyvatelia maďarskej národnosti napr. majú viac ako dvakrát menej vysokoškolsky vzdelaných ľudí a situácia sa nezlepšuje. V uplynulom školskom roku študovalo na slovenských vysokých školách necelých 97 000 študentov a z toho iba 4 400 maďarskej národnosti, čo predstavuje 4,5 % z celkového počtu vysokoškolákov, pričom podiel maďarského obyvateľstva v Slovenskej republike sa pohybuje okolo 10 %. Tento nepriaznivý stav pri dobrej vôli môžeme práve my poslanci zmeniť. Je v našich silách, aby sme pozdvihli vzdelanostnú úroveň spomínanej časti obyvateľstva, a tým zmiernili mieru nezamestnanosti v najchudobnejších regiónoch. Veľmi poučný príklad riešenia obdobného problému je v Holandsku zo sedemdesiatych rokov, keď sa zrútil textilný priemysel v spomínanej krajine. Niekoľko desaťtisíc obyvateľov mesta Enschede sa ocitlo na ulici. Boli to väčšinou zaučení robotníci, ľudia bez vyššieho vzdelania a prakticky bez šance sa zamestnať. Žili teda z podpory, neplatili dane a postupne prestali platiť aj nájomné za byty. Mesto sa zadlžilo a hrozil mu konkurz. K najhoršiemu však nedošlo vďaka tomu, že poslanci mesta si uvedomili, že z tejto neutešenej situácie sa môžu dostať len zvýšením vzdelanostnej úrovne obyvateľov mesta a jeho okolia, zvýšením ich hodnoty na trhu práce. Vypracovali preto projekt na zriadenie vysokej školy v meste. Samozrejme, peniaze nemali, preto si zobrali pôžičku, ale pomohol im aj štát morálne aj finančne. Takto vznikla univerzita, ktorá v tom čase patrila medzi najlepšie vybavené vysoké školy v Holandsku. Vlastnila internáty pre študentov, čo v Holandsku nie je zvykom, byty pre učiteľov a zamestnancov, čo tiež nebolo bežné riešenie. Vlastnila dobre vybavené športové a kultúrne ustanovizne čiže infraštruktúru, ktorá priťahovala a aj v súčasnosti priťahuje študentov, ale aj učiteľov z celej krajiny. Univerzita i mesto všemožne podporovalo a podporuje podnikateľské aktivity študentov i učiteľov. Pripravovala a pripravuje svojich študentov na zakladanie a prevádzkovanie malých firiem, najmä firiem, ktoré sa orientujú na hightech a na informačnú technológiu. A po tridsaťročnej tvrdej práci mesto ožilo. Ľudia sú zamestnaní, platia dane, míňajú peniaze a mesto i jeho okolie prekvitá. Pripomínam, že základom spomínaného vzostupu bol bizarný nápad, investovať do vzdelávania v čase, keď mesto bolo po uši zadlžené a hrozil mu konkurz. Príkladov je, samozrejme, viac. Všeobecne však platí, že krajiny, ktoré sa rozhodli do systému vzdelávania investovať, začali rýchlo napredovať aj v ekonomike. Stačí sa pozrieť do Fínska alebo Írska. Na webovej stránke Infoveku som čítal jednu veľmi peknú myšlienku: „Veľkosť štátu nespočíva v jeho početnosti, ale v jeho odvahe prekročiť svoj vlastný tieň, v odvahe nezľaknúť sa veľkých cieľov.“ Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, naším cieľom je zriadiť univerzitu, zriadiť univerzitu v regióne, kde žije podstatná časť obyvateľstva maďarskej národnosti. Vyučovacím jazykom na novovzniknutej univerzite má byť predovšetkým materinský jazyk, a to preto, lebo, citujem: „Cennejšie a kvalitnejšie sú tie vedomosti a zručnosti, ktoré si žiak osvojí vo svojom materinskom jazyku.“ To som, samozrejme, nevymyslel ja, necitoval som sám seba, to sú slová učiteľa národov Jana Amosa Komenského. Ponuka študovať v materinskom jazyku má byť motiváciou, ale aj príležitosťou najmä pre tých žiakov, ktorí sa v súčasnosti neodvážia študovať a dokonca ani sa prihlásiť na vysoké školy v Slovenskej republike, kde sa vyučuje pre nich v cudzom jazyku. Samozrejme, sa môžu vynoriť aj otázky, či majú maďarskí študenti menšie schopnosti ako ich slovenskí rovesníci alebo azda úroveň škôl s vyučovacím jazykom maďarským je nižšia, prečo odchádzajú mladí ľudia študovať do Maďarska a po skončení štúdia sa na Slovensko nevracajú. To, že dávajú prednosť štúdiu v Maďarsku, že sa na slovenské univerzity hlásia v menšom počte, je zapríčinené i obavami z jazykovej náročnosti slovenských univerzít. Osobne som presvedčený o tom, že keď im vytvoríme podmienky pre štúdium v materinskom maďarskom jazyku tu na Slovensku, ale pritom nezabudneme ani na slovenský, anglický či nemecký jazyk, získame všetci. Študenti zostanú doma, získajú vzdelanie, budú pracovať a tvoriť na Slovensku a tu aj odvádzať dane počas celého života. Prečo by sme púšťali alebo dokonca posielali šikovných mladých ľudí študovať do zahraničia? Ak bude zriadená univerzita v Komárne, títo žiaci ostanú na Slovensku. Je to veľmi dôležité, pretože v tomto veku sa vytvárajú partnerské vzťahy a je veľmi pravdepodobné, že kde mladý človek študuje, tam si založí i budúcu rodinu. Ovládanie alebo neovládanie štátneho jazyka a iných jazykov má, samozrejme, aj inú dimenziu. Vynára sa totiž otázka, či je to problém štátu alebo jednotlivca. Prečo sa štát stavia v tomto prípade do funkcie poručníctva? Prečo nepresunie štát aj túto zodpovednosť na jednotlivca, tak ako to robí v prípade zamestnanosti, dôchodkového zabezpečenia, voľby ďalšieho štúdia, organizovania štúdia podľa kreditného systému a podobne. Keď si niekto neosvojí štátny jazyk alebo nejaký svetový jazyk, tak to je predsa jeho problém. On bude mať problém si nájsť svojmu vzdelaniu zodpovedajúce zamestnanie mimo svojho regiónu, či už na Slovensku alebo v Európskej únii. Rád by som zdôraznil aj to, že zriadenie univerzity v Komárne nesmeruje proti nikomu. Jej prvoradou úlohou je zvýšiť vzdelanostnú úroveň v spomínanom regióne. Je to otázka vecná, a preto by nemala vyvolávať citové reakcie. Argumentácia, že zriadenie univerzity s vyučovacím jazykom maďarským je diskriminácia väčšinového národa, asi ťažko obstojí, pretože táto škola bude otvorená pre všetkých absolventov, a nie len pre absolventov maďarských stredných škôl. Zoberme si príklad bilingválnych škôl, ktoré sú u nás tak obľúbené. Aj tie sú otvorené pre všetkých záujemcov, ale študujú na nich iba žiaci, ktorí si chcú osvojiť daný cudzí jazyk. Open University alebo City University v Bratislave, Košiciach, Poprade a inde sú taktiež otvorené pre všetkých, ale vyučovacím jazykom je veľmi často angličtina alebo iný svetový jazyk. No a jazykovo slabšie vybavení študenti sa ťažko dostanú na spomínané školy, ale nikto pri tom nehovorí o diskriminácii. Dovoľte mi ešte jeden príklad. Obec vybuduje z verejných peňazí plavecký bazén, ktorý potom slúži predovšetkým pre plavcov a vodných pólistov. Možno v takomto prípade hovoriť o diskriminácii neplavcov? Vážené pani poslankyne, páni poslanci, od novovzniknutej univerzity v Komárne očakávame predovšetkým to, že sa zvýši kapacita vysokoškolských inštitúcií, a tým viac študentov dostane šancu sa ďalej vzdelávať, že sa vytvoria nové príležitosti pre vysokoškolské štúdium absolventov stredných škôl s vyučovacím jazykom maďarským, že sa zvýši vzdelanostná úroveň obyvateľstva, a tým sa zníži aj nezamestnanosť v najchudobnejších regiónoch, že sa posilní sociálne postavenie obyvateľstva v daných regiónoch a zmiernia sa existujúce rozdiely vo výkonnosti regiónov. Okrem toho od absolventov univerzity očakávame, že po skončení štúdia sa dokážu zapojiť do života spoločnosti, že nebudú mať jazykové problémy. Budú mať však výhody v tom, že okrem slovenského, anglického, príp. nemeckého jazyka budú ovládať aj jazyk suseda v Európskej únii. Bude to výhoda nielen pre nich, ale aj pre spoločnosť, pretože budú môcť byť akýmsi mostom, ktorý spája dva zemepisné blízke národy. A úplne na záver ešte jedna myšlienka od poľského spisovateľa, nositeľa Nobelovej ceny za literatúru, Wladyslawa Reymonta: „Deti väčšmi potrebujú školu ako čižmy.“ V súlade s touto myšlienkou aj ja vás žiadam a prosím, aby ste podporili predložený návrh zákona, aby ste boli veľkorysí a umožnili zriadenie univerzity v Komárne. Ďakujem vám pekne. (Potlesk.)