Lipšic, Daniel, poslanec NR SR (2015-10-01):
Ďakujem veľmi pekne. Vážená pani predsedajúca, milé kolegyne, vážení kolegovia, priznám sa, že podnetom na predloženie tohto návrhu s pani poslankyňou Horváthovou bola tragédia, ktorá sa stala v lete na Slovensku v Nitre, kedy otec malého dievčatka zabudol dievčatko v aute počas tých veľkých horúčav, a toto, toto dievčatko tragicky zomrelo na hypertermiu. Bol to možno prvý prípad na Slovensku, ale, ale tých prípadov vo svete je niekoľko desiatok ročne. A ja teraz nechcem ísť do roviny psychológie alebo práva, že kvôli čomu sa stávajú, a ja som mal vždy dojem, keď som o tom prvýkrát čítal, že to sa, to sa nemôže stať starostlivému rodičovi. Obávam sa, že by som už si taký istý nebol, že k tým skratovým reakciám, k tomu výpadku na základe konkrétnych podnetov, ktoré sú v literatúre popisované, môže dôjsť u každého z nás. Aj u toho najstarostlivejšieho rodiča, žiaľ. Dokonca to v psychológii má svoje pomenovanie ako syndróm zabudnutého bábätka, Forgotten Baby Syndrome, a je už o tom pomerne veľa aj odbornej literatúry, aj keď na Slovensku k tomu prišlo prvýkrát, a dúfajme, že na dlhé obdobie aj poslednýkrát, lebo neviem si predstaviť nič horšie, ako keď takýmto tragickým spôsobom zahynie malé dieťa a rodič je, ak nie právne, tak morálne do smrti poznačený tým, čo urobil. Čiže návrhom týchto noviel zákonov chceme riešiť stav, aby boli rodičia informovaní o pobyte detí v čase, keď sa majú nachádzať v jasliach, v materských školách, predškolských zariadeniach, základných alebo stredných školách aj v rámci povinnej školskej dochádzky do týchto zariadení. Niektoré krajiny ten model prijali. To znamená, že akonáhle dieťa nie je ospravedlnené, tak je už systém niekedy aj technický, je niekedy esemeska, mail, to je jedno, kde je rodič upozornený, že proste o 8.30 hod. dieťa nie je v jasliach, v škôlke. Ak by došlo k tejto spätnej väzbe napríklad v tom prípade v Nitre, tak to malé dievčatko mohlo žiť. Čiže nie je to niečo, čo sme si úplne vymysleli s pani poslankyňou Horváthovou, ale funguje to v krajinách, kde tieto prípady sú častejšie, a je ich niekoľko desiatok ročne. Netýka sa to inak iba tejto skutkovej situácie, ale aj prípadu, keď môže byť dieťa cestou do školy unesené, napadnuté, niečo sa môže stať a tak a tak ďalej. Nehovorím potom už o možnom záškoláctve v nejakom vyššom veku. Naša legislatíva dnes stanovuje povinnosť rodičov informovať školu, škôlku, jasle, keď dieťa nepríde do školy, škôlky. Poznáte to mnohí z vás. Väčšinou, teda keď máte malé deti, tak a niečo sa stane, že sú choré alebo niečo, tak vždy sa do tej školy, škôlky zavolá, že teda neprídu. Mala by mať podľa mojej mienky v rozumnom rozsahu podobnú povinnosť aj škola, škôlka informovať rodiča, ak dieťa nepríde a nie je ospravedlnené, aby dostal rodič spätnú väzbu. Čiže cieľom predloženého návrhu je najmä pomôcť rodičom, aby vedeli, kde sa ich dieťa nachádza, aby boli informovaní o absencii a nedostavení sa do jaslí, predškolských zariadení, škôl a školských zariadení. Ďalším cieľom návrhu je znížiť riziko možnosti zabudnutia dieťaťa v autách alebo obytných priestoroch. Ja som rokoval o tomto návrhu novely zákona aj so školskými odbormi, ktoré boli skeptické k tomu návrhu, a prisľúbili, že ak bude návrh v druhom čítaní, tak prinesú vlastné pozmeňovacie návrhy. Báli sa nejakej administratívnej záťaže, ktorá s tým bude spôsobená, a nehovorím, že sú to triviálne, triviálne veci, ale si myslím, že ak je cieľom zachrániť detské životy, tak stojí za to o tom popremýšľať, ako to urobiť, aby to bolo čo najmenej zaťažujúce a čo najviac efektívne. Takže z týchto dôvodov vás chcem poprosiť, pani poslankyne, páni poslanci, o podporu návrhu zákona a jeho posunutie do druhého čítania. Ďakujem pekne.