Ondruš, Branislav, poslanec NR SR (2011-05-18):
Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Kolegyne, kolegovia, vážený pán minister, ja skutočne nebudem vystupovať tak dlho, ako som vystupoval, a mám pocit, že ráno o deviatej by tu aj tak bolo, predpokladám, že tu bude menej poslancov, ako je tu teraz, takže predsa len využijem túto možnosť vystúpiť ešte teraz. A nebudem vystupovať vecne už k samotnému návrhu, lebo to som už urobil, ale v súlade s rokovacím poriadkom vystúpim k rozprave alebo zareagujem na rozpravu, ktorá sa tu rozbehla a ktorá podľa všetkého bude pokračovať. Preto som sa rozhodol vystúpiť s reakciou, pretože dnes tu vlastne rozhodujeme v prvom čítaní o tomto návrhu zákona, a ak ctená snemovňa neprijme moje dva procedurálne návrhy, tak tento zákon sa dostane do druhého čítania a budeme teda o ňom diskutovať aj ďalej v pléne v druhom čítaní a predtým ešte vo výboroch. A vy ste nás viackrát vyzvali, aby sme diskutovali vecne a kvalifikovane. Ja sa však domnievam, že táto, táto vaša výzva je, že tá doterajšia rozprava ukázala, že táto vaša výzva je neúprimná, falošná, lživá a poviem vám prečo. Po prvé preto, lebo tak vystúpenie pána poslanca Beblavého, ako aj faktické poznámky pani poslankyni Blahovej ukazujú, že vy sa staviate do pozície sudcu, do pozície arbitra, ktorý rozhoduje o tom, čo je vecné a čo nie je vecné, čo je kvalifikované a čo nie je kvalifikované. Bez akýchkoľvek argumentov odsudzujete naše pripomienky, arogantne zhadzujete zo stola to, čo my povieme, a bezdôvodne spochybňujete fakty, ktoré my predkladáme, vysmievate sa zo všetkého, čo povieme. A ak už to nie, tak aspoň prekrúcate to, čo sme povedali, aby ste nás mohli zhadzovať. Napríklad pán poslanec Kaník nás pokarhal, že útočíme osobne, ale zatiaľ čo ja som sa vo svojom vystúpení bez akéhokoľvek osobného útoku vecne usiloval zanalyzovať konkrétne ustanovenia novely, tak pán poslanec Beblavý povedal, že klamem, zavádzam a že nemám ani hodnotu vysokoškoláka, a pritom mi vyčítal niečo, čo som navyše vôbec nepovedal. Tak skutočne, skutočne neviem, kto tu teda štartuje takéto osobné útoky a nie vecnú diskusiu. Inak presne takto vyzeral dialóg o novele Zákonníka práce aj doteraz. Keď odborári odišli od rokovacieho stola, stali sa terčom útokov, pritom jasne povedali, že niet o čom rokovať, lebo minister práce odmietal predložiť konkrétny návrh novely Zákonníka práce. Pani kolegyňa Blahová tu v jednej z faktických poznámok povedala, že veď vlastne už boli jasné predstavy a zámer vlády. No áno, ale, pani kolegyňa, ktorá tu nie ste, kto prišiel s plánom, že treba novelizovať Zákonník práce? Odborári? Nie. Prišla s ním vláda. Prečo teda odborári mali predkladať svoje návrhy na novelu zákonníka. Ak tvrdíte, že zámery a postoje boli známe od, ak tvrdíte, že zámery a postoje vlády pri novele Zákonníka práce boli známe od prijatia Programového vyhlásenia vlády, tak dobre, ale do takej miery boli predsa známe aj postoje Konfederácie odborových zväzov. Odborári jasne povedali, nie, Zákonník práce novelizovať netreba. Čiže ak pán minister chcel novelizovať Zákonník práce, a dokonca ako hovoríte, dokonca aj vedel, ako ho chce novelizovať, tak ja nechápem, prečo teda nepredložil žiadny konkrétny návrh. A keď sa odborári, ktorí nič novelizovať nechceli, tohto návrhu dožadovali, tak boli obvinení, že opúšťajú tripartitu a blokujú sociálny dialóg a prenášajú rozhodovanie na ulicu. Vaše výzvy na vecnú a kvalifikovanú debatu sú falošné, neúprimné a lživé aj preto, lebo my vlastne nevieme, s kým a o čom presne máme diskutovať. S vládou? A to je konkrétne kto – pán minister Mihál? No ale pán minister Mihál ako zástupca vlády, ako predstaviteľ vlády vyrokoval nejakú podobu Zákonníka práce v tripartite, ktorú ale potom vláda odmietla a urobila tam zmenu, dokonca v zásadnej veci, o ktorej sa na tripartite rokovalo a o ktorej bolo jasné, že sociálni partneri s tým nesúhlasili, a zástupcovia vlády na tripartite sa k tomuto názoru jedného zo sociálnych partnerov aj priklonili. No a pán minister Miškov na tripartite nepovedal ani slovo, ale vo vláde potom, do vlády potom priniesol dvadsať pozmeňujúcich návrhov, z ktorých mu prešiel iba jeden, a on povedal, že s tými ďalšími príde do parlamentu a bude tu presviedčať poslancov, aby si tieto návrhy osvojili a aby ich ako pozmeňujúce návrhy do toho zákona dostali. Pán poslanec Beblavý povedal, že tu diskutuje koalícia s koalíciou, lebo jedine koalícia tu prináša vecné návrhy. No ale s kým máme teda diskutovať my ako opozícia? Kto je pre nás teda koalícia, kto je partnerom, ktorý nám povie, toto chce vládna koalícia? Pán poslanec Mihál, pán poslanec Miškov, pardon, pán minister Mihál, pán minister Miškov, pán poslanec Beblavý, pán poslanec Jurčík, alebo kto vlastne? Takže musím povedať, že z tohto hľadiska to naozaj nie je naša chyba, že my nevieme, čo vlastne vládna koalícia v tomto Zákonníku práce chce presadiť. A opäť musím z formálneho hľadiska upozorniť, dokonca ani vláda v tomto smere nevystupuje jasne, jednoznačne, aby sme vedeli, čo je vlastne teda návrh vlády a čo máme brať teda vážne. To, čo nám, to, čo nám ponúkate, viete, to nie je dialóg, vy nám umožňujete, aby sme sa vyrozprávali. Podľa vás je dialóg to, že budeme zdĺhavo, trpezlivo a vecne vysvetľovať a argumentovať a vy potom poviete nie. A veď aj napríklad pán Jurčík, pán Dostál jasne povedali, že oni by najradšej išli ešte ďalej, a už som to povedal, pán minister Miškov povedal, že on aj ďalej pôjde a bude presadzovať ešte ďalšie zmeny. Viete, hovoríte a dialógu, ale príkladom, ako si predstavuje sociálny dialóg táto vláda vo veľmi závažných veciach, je dnešné rokovanie vlády. Ja som si pozeral na webe program a výsledky dnešného rokovania vlády a ako prvý bod dnes vláda schválila koncepciu daňovej a odvodovej reformy, schválila ju, hoci včera dostali sociálni partneri návrh programu rokovania budúcotýždňovej tripartity, kde tento istý návrh je predkladaný a dostali aj ten materiál na rokovanie. No povedzte mi, o čom má budúci týždeň rokovať tripartita, keď už dnes to vláda schválila? Toto je predstava, toto je predstava dialógu? Chcem sa vyjadriť ešte k jednej veľmi dôležitej veci, ktorá sa, myslím si, že kľúčovým spôsobom dotýka tohto návrhu Zákonníka práce a veľmi často sa tu objavovala, a to je sloboda, slobodné rozhodovanie, slobodný vzťah zamestnanca a zamestnávateľa. Musím povedať, že v tomto smere je to veľká lož, pokiaľ ide o zamestnancov, a je to obrovský mýtus, jednoducho niečo, čo nie je pravda, čo nie je absolútne zhodné s realitou tak, v akej žijeme. Pán Jurčík hovoril úplne otvorene: „Zamestnávateľ je majiteľ a tak je to on, kto má diktovať podmienky.“ No ale diktát, pán kolega Dostál, diktát to predsa nie je dialóg dvoch slobodných subjektov. To znamená, že nie je tu, nie je pravda, že zamestnanci sa nachádzajú v pozícii, že by mohli viesť slobodný dialóg, napríklad slobodné vyjednávanie so svojím zamestnávateľom. Pán Jurčík povedal, aby sme vás nepresviedčali, že modré je zelené a zelené je modré, ale vy sa celý čas presne o to usilujete. Vy nás chcete presvedčiť, že dnes je situácia na Slovensku taká, že zamestnanci v situácii, keď majú nízke mzdy, keď je obrovská miera nezamestnanosti, keď ich život je spojený s obrovským množstvom neistôt, sa v skutočnosti, slobodne sú postavení pred svojho zamestnávateľa a vedú s ním slobodný a rovnocenný dialóg o tom, za akých podmienok budú pracovať alebo nebudú pracovať. Toto je lož, vážení! Toto je naozaj lož – a teraz toto hovorím veľmi vážne a veľmi úprimne, pretože toto je strašne dôležité povedať pri Zákonníku práce a poviem vám aj prečo. Pretože z tohto predpokladu, falošného predpokladu, že zamestnanci sú skutočne v slobodnej pozícii vo vzťahu k zamestnávateľom, vychádza strašne veľa dôležitých zmien v tejto novele Zákonníka práce. Vychádza strašne veľa zmien, napríklad pokiaľ ide, a ja som presvedčený, že pán minister o tom bude hovoriť v reakcii na moje vystúpenie, pokiaľ ide o kolektívne vyjednávanie. Ja viem, ja viem, že veci, o ktorých som hovoril, viaceré veci, o ktorých som hovoril, sú v Zákonníku práce stanovené ako možnosť a majú byť predmetom kolektívneho vyjednávania. Viem. Ale práve preto hovorím o tom, že Zákonník práce by toto nemal umožniť, pretože zamestnanci dnes na Slovensku, veľká väčšina zamestnancov, nie sú v pozícii slobodných subjektov vo vzťahu k zamestnávateľovi. Nie sú schopní s nimi viesť rovnocenný dialóg a rovnocenný súboj o svoje práva a už vôbec nie v situácii, keď vy, táto vláda, a povedali ste to aj jasne v programovom vyhlásení, vytrvalo a systematicky obmedzujete kolektívne vyjednávanie a obmedzujete a znižujete úlohu a právomoci odborov, ktoré to kolektívne vyjednávanie majú viesť. Takže vy jednoducho zamestnancom zlámete nohy a potom im poviete, že môžu slobodne utekať maratón. Presne toto sa deje aj v Zákonníku práce. A ešte jednu poznámku. Opäť, pán kolega Dostál, najmä k vám, ale hovorím, tohto sa akoby filozoficky držali aj viacerí kolegovia. Žiadna sloboda ľudí v čase nezamestnanosti, v čase nízkych miezd a v čase neistoty neexistuje. Tí ľudia skutočne nie sú slobodní a áno, máte pravdu, že neistota je prirodzenou súčasťou života, ale takisto je pravda, že neistota oberá ľudí o slobodu. Nevytvára im naozaj slobodné podmienky pre slobodné rozhodovanie. Ak istota oslobodzuje, tak neistota zväzuje. A práve o to tu ide v tom Zákonníku práce, že my si myslíme, že Zákonník práce by mal dať ľuďom istotu práve preto, aby boli slobodnejší, aby naozaj mohli viesť slobodný dialóg a slobodne vyjednávať aj so svojimi zamestnávateľmi. A, naopak, tu, v tomto Zákonníku práce ide o odbúravanie istôt, o znižovanie istoty, a tým pádom to, čo som povedal, v tomto Zákonníku práce ide o znižovanie miery slobody. A práve preto je pre nás tento Zákonník práce neprijateľný. Vážené kolegyne a kolegovia, úplne na záver. Jeden citát z programového vyhlásenia vlády: „Vnímame svoju krajinu a hodnotíme ju aj podľa toho, aké podmienky pre život nám umožňuje si vytvoriť, či aké nám vytvára. Príjem z práce, usporiadané rodinné vzťahy, úspešné deti a zdravie sú zdrojom pokoja a vnútornej rovnováhy. Vláda Slovenskej republiky považuje za kľúčovú tému problematiku kvality každodenného života občanov. Za najdôležitejší cieľ preto vláda Slovenskej republiky dnes považuje vytvárať predpoklady pre zvyšovanie kvality života občanov a životnej úrovne.“ Toto je citát z programového vyhlásenia, za ktoré ste vy hlasovali. A ako napĺňa vláda a vy ako vládna koalícia túto deklaráciu v prípade Zákonníka práce? Tak, že umožňujete predĺžiť základný pracovný týždeň až na 56 hodín, že chcete zvýšiť možnosť, aby zamestnávatelia nútili pracovať svojich zamestnancov nadčas až do 550 hodín ročne, čo je takmer dvanásť pracovných týždňov alebo štyri pracovné mesiace navyše. Umožníte zamestnávateľom, aby vyžadovali od zamestnancov pracovať až 150 hodín ročne bez akéhokoľvek príplatku navyše oproti základnej mzde. Chcete obrať ľudí, ktorí prichádzajú o zamestnanie, o možnosť dostať pri výpovednej dobe, pri existencii výpovednej doby aj odstupné. Znižujete vyjednávaciu silu zamestnancov obmedzovaním postavenia ich zástupcov, oslabovaním postavenia a sily odborových organizácií. A napokon chcete zlikvidovať zamestnancom aj garancie minimálnych miezd, čo povedie k poklesu príjmov. Vážené kolegyne a kolegovia, pre tú debatu, ktorá je pred nami v tom druhom čítaní, lebo úprimne si myslím, že asi neprijmete moje procedurálne návrhy, prosím vás, prečítajte si to programové vyhlásenie, aby ste naozaj videli, že táto novela Zákonníka práce je navyše v príkrom rozpore s tým, k čomu ste sa vy všetci zaviazali, keď ste vytvorili túto vládnu koalíciu a keď ste odsúhlasili, aby vláda fungovala v tom zložení, v akom dnes funguje. Ďakujem vám pekne za pozornosť a za to, že ste mi umožnili aj po siedmej ešte vystúpiť.