J. Budaj, poslanec: (2002-07-09):
Situácia slovenskej žurnalistiky nie je ružová, myslím si, že určitý podiel má na tom aj fakt, že od roku 1965 nebol novelizovaný tlačový zákon. Dnes už nestačí novelizovať iba zákon tlačový, pretože vznikli elektronické médiá, ich vplyv v spoločnosti výrazne vzrástol a vznikom duálneho systému sa rozrôznil do takej podoby, že dnes je namieste hovoriť o zákone o masových médiách. Podotýkam, že zákon si po prvýkrát všíma aj existenciu internetu, aj keď jeho legislatívne pomenovanie a správne zaradenie do sveta mediálneho priestoru ešte zrejme nejakú dobu potrvá. Zákon o masových médiách sa predovšetkým zaoberá právami občanov. Zavádza dve zásadne nové práva občanov. Popri doterajšom práve na odpoveď občan bude môcť žiadať od masového média aj právo, na doterajšom práve, na opravu, bude môcť žiadať aj právo na odpoveď a právo na dodatočnú informáciu. Právo na odpoveď aj právo na dodatočnú informáciu sú obvyklé práva občanov vo všetkých civilizovaných krajinách Európy a Slovenská republika prikročila k tejto legislatíve už schválením zákona o cezhraničnej televízii, ktorá právo na odpoveď a právo na dodatočnú informáciu zakotvuje pre elektronické médiá. Zákon o masových médiách to rozširuje a definuje to pre celú mediálnu sféru. Popri týchto veciach zákon sa dotýka slobody alebo chráni slobodu novinárov. Tá, samozrejme, v komunistickom zákone nie je nijak definovaná. Aj keď v ňom už dnes nie je cenzúra, je celkom zrejmé, že nedokonalosti toho starého zákona nahrávali zneužívaniu. V novom zákone sa definuje právo novinára na slobodu svedomia a jeho právo trvať na tom, že nebude písať podľa príkazov a pod nátlakom. Nepriamo sa dokončuje aj problematika, ktorú otvoril a moderne popísal zákon o slobodnom prístupe k informáciám. Tu sa dopovedáva, že novinár má právo nielen na slobodný, ale aj rovnocenný prístup k informáciám od verejných činiteľov a orgánov verejnej správy. Celý rad zákonov, ktoré sa týkajú stavu novinárskeho, by som ešte ilustroval snáď právom na redakčné tajomstvo. Toto právo, obvyklé v moderných demokraciách, slovenská legislatíva zatiaľ nepozná a spôsobovalo viacero káuz a súdnych sporov, ktoré sme pozorovali v uplynulom desaťročí. Zákon vníma aj novú pozíciu reklamy v masových médiách a jednoznačne definuje, že vydavateľ alebo prevádzkovateľ masového média nenesie zodpovednosť za platenú reklamu okrem tej, ktorú zadáva sám sebe. Kontroverzným bodom zákona je ustanovenie mediálnej rady. Mediálna rada a jej zasadenie do legislatívy bolo aj dôvodom viacnásobného stiahnutia zákona a pokračovania diskusie v profesionálnej obci. Napokon v mediálnej rade sa, potom si dovolím zaujať stanovisko v rozprave, o čo si dovolím hneď požiadať pána predsedajúceho. Či už zákon bude s mediálnou radou alebo bez nej, jeho ustanovenia rozhodujúcim spôsobom posúvajú jasné vzťahy alebo zlepšujú jasné vzťahy medzi občanom, žurnalistikou, novinármi, ktorí dostali tú šancu, že formujú obraz sveta, a medzi vlastníkmi médií. V tomto štvoruholníku vzťahov je potrebné vytvoriť poriadok, prehľadnosť a dostatok slobody, voľnosti, ktorý zodpovedá súčasnému stavu slovenskej spoločnosti a súčasným potrebám rozvoja slobody slova. Ďakujem pekne.