B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-02-13):
A. M. Húska, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážení predstavitelia vlády, vážené kolegyne a kolegovia, chcel by som predovšetkým povedať pár slov k tomu, ako a do akej miery nejaké veci vzájomne súvisia a ako môžeme hovoriť o dedení problému. Samozrejme, že práve táto arogantná forma osočovania, ktorú používala niekdajšia opozícia a terajšia vládnuca koalícia, vyrobila zjednodušený muster. Hlavným nebezpečím a hlavným dôvodom všetkého zla na tomto svete bol Mečiar a HZDS. Samozrejme, že si treba zároveň uvedomiť, že my sme boli krajina, ktorá mala určitý rozvojový deficit už dávno. My si dokonca myslíme, že už za Uhorska v podstate Slovensko zaostávalo vyše 60 rokov podľa názoru analytikov za európskym vývojom. A to sa argumentovalo medzi iným aj tými veľkými zotrvačnosťami feudálneho uhorského systému. Došlo k určitej náprave počas vzniku Československej republiky, ale zase takou hroznou hrou, ktorú práve dokázal prof. Kočtúch vo svojej docentskej práci, a preto bol aj veľmi naháňaný, kde dokazoval, že to takzvané dobiehanie Slovenska za vyššou úrovňou Čiech bolo plánovite robené. Takže nikdy nemohlo dobehnúť a že v podstate skoro nebolo v stave nahradiť túto rozvojovú zaostalosť. Zároveň od existencie studenej vojny sme všetci platili za to, že sme museli niesť nadproporčné náklady studenej vojny, zbrojenia a tak ďalej. To všetko spôsobovalo, že sme sa zadlžili ekologicky, zadlžili sme sa kultúrne, vzdelanostne a tak ďalej. Teda máme naozaj veľa problémov, ktoré musíme dobiehať. A vidíte, že pomocou forsírovaného programu Mečiarovej vlády sa podarilo zo 40-percentného zaostávania oproti priemeru Európskej únie prísť na 50-percentný. Ale prišli šviháci so zaručenými informáciami zo sveta a spôsobili to, že teraz na konci ich vlády je to 47 %. Čiže sa nepribližujeme k úrovni Európy a k Európskej únii, ale sa vzďaľujeme. Nepôjdem do veľkých detailov, pretože už sme limitovaní časom, ktorý je odhlasovaný ako kazajka na opozíciu, ale sústredím sa predovšetkým na jeden prípad, o ktorom som tu už hovoril a ktorý ukazuje samotný veľký rozmer nesprávnosti, ktorý sa udial pri privatizácii. Vrátim sa znova k Slovenskej sporiteľni. 35 miliárd bolo presunutých nevymáhateľných dlhov z tejto banky pred predajom. Potom za 17 aj nejaké drobné miliárd bola odpredaná, a pritom táto banka má najvyšší úložkový kapitál aj teraz. Pohyboval sa okolo tých 110 až 150, 160 miliárd korún. Vieme, že tzv. trhová cena sa má vždy odvodiť aj od toho, aká je nasávacia schopnosť banky. To znamená, koľko dôvery má u úložkárov, že u nej uložia svoj vlastný kapitál, a teda aj táto cena sa mala zobrať do ohľadu. Keďže je málo času, opakujem len toľko. Len na tomto jedinom prípade sa stratilo najmenej 17 až 20 miliárd. Keď som na to upozorňoval, reagoval pán podpredseda vlády Mikloš takýmto spôsobom na pôde tohto parlamentu: No, je síce pravda, že je to malá cena, ale nebola ponúknutá vyššia. A veď my máme predsa možnosť, len čo vidíme, že nejde o dokonalú súťaž, že v podstate môžeme ťahať len za tenší koniec, tak jednoducho zrušíme rozhodnutie. A usilujeme sa dosiahnuť zlepšenie. Samozrejme, ak necháme voľné manipulačné metódy pri bežných flotáciách, keď sa určujú ceny dajme tomu akcií, tak ich vedia zmanipulovať tí špekulantskí mágovia, prudko klesajú akciové hodnoty jednotlivých firiem. Ale to neznamená, že klesli naozaj ich hodnoty. To len znamená, že vedia takýmto spôsobom na derivátovom trhu pôsobiť. Takže všetky skutočnosti ukazujú, že sa môžete brániť akýmkoľvek svätým postojom, že ste čistí a že ste dokonalí. Nie ste. Ste manipulátori. Priatelia, aj samotní analytici a odborníci na tzv. privatizačné postupy v západnej Európe konštatujú, že okrem tzv. bežnej provízie, ktorú dávajú kupujúci, je v praxi metóda, že sa dáva dokonca ešte aj rozdielová provízia, o čo za nižšiu cenu sa predáva tento objekt. Tak vzniká nádej na skryté „provízovanie“. To znamená, že vlastne pri priebehu transformácie nám cudzí privatizéri skorumpujú vlastne celú štruktúru aparátov. Pred takouto skutočnosťou stojíme. Nám sa vytýkalo, aby sme sa vyhli pôsobeniu rôznych tzv. zahraničných poradcov a audítorov, tak sme sa v niektorých prípadoch orientovali na priamy predaj. Ale veď terajší je len zdanlivý súbeh, keď napríklad formálne predáme bez ďalšieho záujemcu len jednému záujemcovi. A dokonca v prípade telekomunikácií, vám pripomínam, sa Slavii Capitalu zaplatilo vyše 340 mil. korún odmeny, províznej odmeny za sprostredkovanie, za výber kupca, keď žiadneho ďalšieho kupca nebolo, teda nebol žiaden výber. A okrem toho chcem povedať, veľmi neverme všetkým konzultačným a audítorským firmám. Viete teraz posledný prípad s Enronom. Najväčšia, patrí medzi Big 7 (Big Seven), jedna z najväčších firiem, ktorá za 15 rokov 35-násobne zvýšila kapitál a teraz sa jednoducho desiatky miliárd stratili v prepadlisku. A táto firma dokazovala svoju soliditu na základe toho, že platila 35 mil. dolárov konzultačnej firme, tiež jednej z najslávnejších konzultačných firiem, Arthur Anderson, a to dokonca v zmluve znie, že 50 % z tejto ceny ročne, čo dostávala firma od Enronu za audit a druhé za konzultácie... (Zaznel zvuk časomiery.) 14. februára 2002