B. Bugár, podpredseda NR SR: (2001-10-05):
P. Delinga, poslanec: ... v zákone o Národnej banke, alebo o iných, či v Občianskom alebo Obchodnom zákonníku, by sa mal teda príslušný úradník alebo klient dozvedieť. Tento vládny návrh zákona vlastne posudzuje alebo nastoľuje organizáciu vzťahov medzi komerčnými bankami a Národnou bankou Slovenska, ďalej nie celkom podrobne a zaujímavo organizáciu vnútorného života v bankách a potom vzťah a organizáciu komerčných bánk ku klientom. Tieto podrobnosti, ktoré v zákone sú uvedené vo vzťahu či už k Národnej banke, alebo vo vnútornom živote, alebo ku klientom, sú v mnohých činnostiach, tak ako pani ministerka povedala, uvádzané a budú uvádzané do života pri vstupe Slovenska do Európskej únie. Zdá sa mi dosť neobvyklé stanovovať v zákone niektoré ustanovenia platnosti príslušných paragrafov na termín, ktorý nám nie je jasný, o ktorom sa zatiaľ len diskutuje alebo o ktorom my síce chceme, aby bol čo najskorší, ale ten, kto nás má prijať do Európskej únie, zatiaľ nevie jasne povedať, či to bude k 1. 1. 2004, alebo to bude v neskoršom termíne. Chcem teda poukázať na to, že ak sme tu preniesli určité smernice súčasne platné v Európskej únii, môže sa stať, že v podstate v takejto väzbe na termín, ktorý sa uvádza, že niektoré ustanovenia budú platiť až po vstupe do Európskej únie, môžu byť aj už neaktuálne aj z pohľadu Európskej únie, čiže bude nevyhnutné podľa mňa tieto niektoré ustanovenia v danom čase a termíne znovu novelizovať. Preto si myslím, že tento prístup je neobvyklý, dať do zákona platnosť ustanovení vo väzbe na termín, ktorý v tejto etape prijímania zákona nie je jasný. Najviac nás všetkých zaujíma to, či naše banky vychádzajú ústretovo ku klientom. Treba povedať, že naše banky v komerčnom pôsobení sú veľmi zvrchovaným nástrojom riadenia klientov a prístupu k nim. Ja by som to napr. ukázal aj na jednom praktickom príklade, prečo sa vôbec neoplatí našim občanom, a teda nám všetkým, vkladať si v súčasnom období svoje prostriedky, finančné zdroje do komerčných bánk, a keďže nie sú, samozrejme, iné možnosti a ochrana majetku je veľmi zložitá a nechávať si prostriedky aj na denné živobytie doma je veľmi nebezpečné, niet inej možnosti. Vezmime si taký príklad, že napr. poslanec Národnej rady, ktorý má zhruba príjem v rámci svojho platu a ostatných náležitostí mesačne zhruba 50 tisíc korún a nútene mu dáva tento príjem Národná rada do Slovenskej sporiteľne, že v priebehu toho mesiaca, ktorým vlastne zabezpečuje svoje životné potreby, tak som si prepočítal, že prichádzame skoro o 300 korún mesačne na základe toho, že banka okrem toho, že používa naše finančné, vlastné finančné zdroje a narába s nimi, samozrejme, za každý obrat, ktorý uskutočňuje voči klientovi, si zúčtováva svoje poplatky, ktoré podľa mňa sú celkom zbytočné. Veď si len zoberme, že ak by bol priemerný vklad alebo istina v priebehu mesiaca z týchto 50 tisíc zhruba 25 tisíc korún, pri 1,5-percentnom úročení to znamená, že klient získa zhruba 30 korún a 60 halierov za mesiac, ale pri úročení, pri narábaní s týmito prostriedkami Slovenskou sporiteľňou, ktorá použije tieto prostriedky na ekonomiku a na financovanie a na obchodovanie, pri úroku 10 až 12 % banka získa 205 korún aj 20 halierov. Zároveň na poplatkoch, keď si budete vyberať prostriedky z bežných automatov, bankomatov, ako ste, pravda, prinútení, alebo keď musíme ísť do sporiteľne si vyzdvihnúť prostriedky, za každý takýto obrat si banka účtuje od 2 do 4 až 15 korún. Čiže keď by ste uskutočnili 25 obratov za mesiac, stratíte týmto spôsobom zhruba 110 korún. Okrem toho ešte musíte zaplatiť banke za vedenie účtu, a pritom za každý obrat znovu platíte, čiže z toho vychádza, že zhruba 300 korún a v tomto prístupe komerčnej banky ku klientovi je to veľmi nevýhodné. Ja si myslím, že aj tu by mala Národná banka Slovenska určitým spôsobom dohliadnuť na to, aby naši klienti neboli znevýhodňovaní oproti klientom, ktorí sú v Európskej únii alebo ktorí sú v iných štátoch, voči komerčným bankám, kde komerčné banky skôr lákajú klientov na svoje prostriedky ako to, aby využívali ich životné zdroje na to, aby na nich obchodovali. Tu som poukázal vlastne na to, ako je nevýhodné v súčasnosti mať svoje prostriedky v správcovaní v akejkoľvek komerčnej bankovej inštitúcii. Ďalej sa chcem zmieniť o niektorých ustanoveniach a paragrafoch, ku ktorým chcem zároveň podať aj určité návrhy. Predovšetkým sa chcem zmieniť o tom, kde v § 2 sa vymenúva, čo všetko musí vlastne banka robiť, čo patrí do jej pôsobnosti a aké služby a aké funkcie táto banka má. Podľa mňa chýba tam jedna závažná vec, a to je vydávanie bankových platobných kariet, aj keď toto vydávanie bankových platobných kariet sa uvádza v zákone o Národnej banke Slovenska, ale potom vlastne by sme analogicky mali vypustiť aj tie ďalšie služby a ďalšie povinnosti tejto banky, pretože taktiež sú uvedené v zákone o Národnej banke Slovenska. V § 2 ods. 2 písm. f) sa v podstate neuvádza, kde sa zdôvodňujú určité pojmy a ich funkcia, a neuvádza sa, čo to znamená „akreditív“ a čo to znamená „záruka“, „banková záruka“. Vieme veľmi dobre, že toto je rozvedené v Obchodnom zákonníku, a preto si myslím, že by bolo správne, keby sa k tomuto písm. f) v podstate za slovo „záruky“ a za slovo „akreditív“ vložil aj odkaz na príslušné ustanovenia Obchodného zákonníka. A ďalej si myslím, že v § 7 ods. 2 písm. l) je potrebné doplniť pred slovo „schopnosť“, že ide o „finančnú“ schopnosť, pretože len taký všeobecný význam tohto slova by mohol vlastne dať určité povrchné pohľady na zakladateľov, akcionárov, aby spĺňali vlastne schopnosť na založenie banky. Ja si myslím, že v tomto pohľade ide o finančnú schopnosť akcionárov, aby ich požiadavka bola jasne determinovaná v zákone. V § 7 ods. 15 zákon o bankách ustanovuje aj sprísnené kritériá na to, čo sa dnes v našich bankách deje. To znamená, že podľa tohto zákona by akcionári, ale potom aj príslušní vedúci pracovníci tých bánk, ktoré sa dostali či už do nútenej správy, alebo sa dostali do likvidácie, alebo bol nad nimi zavedený bankový dohľad, by nesmeli nastúpiť, alebo nemohli si založiť, samozrejme, ďalšiu banku. Ja to považuje za správne, ale zdá sa mi, že z pohľadu toho, pokiaľ ide o vedúcich pracovníkov a o čas, ktorý sa v tomto zákone stanovil, že ide o akýkoľvek čas, ktorý sa týka tejto banky, to znamená, prípadne dozadu to môže ísť aj o 10, o 15 rokov, keď vôbec táto banka, ktorá sa dostala do týchto problémov povedzme pred 10 rokmi, nemuseli títo pracovníci vlastne ani už tam v tom budúcom období byť a môžu byť týmto paragrafom v podstate postihnutí, že sa nedostanú znovu do bankového sektora. Ja si myslím, že by to stačilo, keby sa toto sprísnenie, najmä pokiaľ ide o vedúcich pracovníkov, nie o akcionárov, týkalo len posledných troch rokov pred termínom, keď sa banka dostane do nútenej správy alebo do bankového dohľadu, alebo do likvidácie. V § 24 ods. 3 sa uvádza pojem, alebo termín „zdravie“. Vieme veľmi dobre, že tento termín sa veľmi nehodí do ekonomickej terminológie, a preto navrhujem, aby tento termín bol nahradený slovom „prosperita“. Čiže tento význam slova potom v odseku 3, či už pri skloňovaní, alebo pri priamom výraze nahradiť slovom „prosperita“. V § 26 ods. 2 slovo „primerane“ navrhujem nahradiť slovom „taktiež“, pretože ide o priamy vzťah pobočky zahraničnej banky k týmto ustanoveniam, a nielen o niektoré ustanovenia. V § 35 ods. 2 sa hovorí o bankových a úverových možnostiach a o tom, kto ich schvaľuje, a je tam vyjadrená akási hlasovacia „jednohlasnosť“. Myslím si, že to je nesprávne a že v každom prípade by toto slovo malo byť nahradené slovom „jednomyseľnosť“, pretože ak by išlo len o jeden hlas, samozrejme, v tom prípade by stačilo, aby rozhodol predseda bankového výboru alebo niekto iný, a bolo by to postačujúce z hľadiska štatutárneho orgánu na prijatie bankového úveru. V § 38 ods. 1 za slová „sú povinné“ by som chcel doplniť slová „na vyžiadanie“, čo si myslím, že by bolo správnejšie, aby tu nebola zakaždým daná povinnosť, že komerčné banky predkladajú tieto veci Národnej banke, ale len vtedy, keď si to Národná banka vyžiada. Čiže považoval by som to za zníženie byrokracie medzi komerčnými bankami a Národnou bankou Slovenska. A posledný môj návrh je k § 68 písm. a), ktorý sa týka hypotekárneho bankovníctva, ale najmä pokiaľ ide o záložné právo pre hypotekárny úver pri nehnuteľnostiach. Myslím si, že by bolo aj tu dobré spresniť ten výraz, že ide aj o zabudovanú technológiu, aj keď povedzme v Obchodnom zákonníku alebo v iných predpisoch sa dá viac-menej rozumieť, že pokiaľ ide o investíciu, tak do jeho uceleného celku by patrila aj technológia, ale na spresnenie tohto výrazu, aby nedošlo k pochybnostiam, myslím, že by nebolo na škodu doplniť tam slová „vrátane zabudovanej technológie“. Toľko, vážená pani ministerka, predtým, než budete odobrovať alebo nesúhlasiť s mojimi návrhmi, by som vám chcel povedať, že som si zodpovedne prečítal tento vládny návrh zákona a že moje návrhy vyplývajú z kvalifikovaného pohľadu a z doterajšej praxe. Ďakujem pekne.