F. Devínsky, poslanec: (2004-05-27):
Hoci požiadavka znela predovšetkým na vypracovanie dopadov spojených najmä s prípadným zavedením príspevku na vlastné vzdelávanie (v skratke školné), autori ho pojali komplexnejšie. A máme pred sebou pomerne vydarené dielo, ktoré nielen poskytuje najnovšie informácie, ale, čo je rovnako dôležité, ukazuje aj trendy vývoja. Autori sa snažili podať komplexný pohľad a pomenovať niektoré problémy reformy. Iste je možné s niektorými vecami polemizovať. Napr. problém spoplatnenia externého štúdia na rozdiel od ministerstva školstva nepovažujem za jeden z najvážnejších problémov slovenského vysokého školstva, najväčším problémom je trvalý nedostatok financií. A toho dôsledkom je potom, samozrejme, aj spoplatnené externé štúdium, veľmi často neprofesionálne manažmenty vysokých škôl, pretrvávajúci zastaraný systém používania aj tých málo disponibilných prostriedkov, ktoré vysoké školy majú, stále pretrvávajúci systém naťahovania rúk, prakticky žiadne personálne reformy, prakticky neexistujúca súťaž o hlavný balík dotácií, ak odhliadneme, samozrejme, od grantových prostriedkov, ktoré sú v grantových agentúrach a v rozvojových programoch, financovanie, predovšetkým na základe vstupov, to znamená na základe kvantity študentov, a nie podľa kvality vysokej školy či fakulty. A, samozrejme, nemôžeme zabudnúť ani na to, že na našich vysokých školách študent v mnohých prípadoch, nehovorím, že vždy, ale veľmi často, ešte stále nie je partnerom, ale je ponímaný ako konzument, ba dokonca ako subjekt, ktorému robíme láskavosť, ak mu vôbec niečo prednášame. O týchto problémoch správa nehovorí alebo sa ich dotýka len okrajovo. Veľmi dobre je spracovaná časť o nárokoch na sociálne štipendium, ktorá jasne dokumentuje skutočnosť, že v prípade schválenia zákona o študentských pôžičkách ďaleko viac študentov bude mať nárok na ďaleko vyššie štipendium ako doteraz, nie preto, že sa sociálna situácia študentov zhoršila, ale preto, že sa zvýši minimálna hranica čistého príjmu, ktorá určuje nárok na štipendium. Bol by som rád, keby ste vnímali reformu vysokého školstva aj z pohľadu, že príspevok na vlastné vzdelávanie je len jedna, aj to malá, i keď najviac medializovaná a najviac politizovaná, časť reformy vysokých škôl. Podstatne dôležitejšou pre budúcnosť nášho vysokého školstva je jeho kvalita a schopnosť súťažiť. Musíme si uvedomiť, že už dnes sa nachádzame v otvorenom priestore Európskej únie a musíme súťažiť s takými školami, ako je Karlova univerzita, Viedeň, Heidelberg alebo kvalitné francúzske či anglosaské vysoké školy. Mimoriadne oceňujem snahu ministerstva školstva o starostlivosť o doktorandov. Ak sa podarí naplniť to, aby sa štipendium doktorandov dostalo na úroveň platov vysokoškolských učiteľov, urobí sa veľa pre generačnú výmenu a zachovanie kvalitných mladých ľudí pre naše vysoké školy. Je preto pre mňa záhadou, prečo niektorí pracovníci tak na vysokých školách, ako aj externých vzdelávacích inštitúciách so zvýšením štipendií doktorandom nesúhlasia. Celkový výsledok napĺňania koncepcie vyznieva v správe podľa autorov pozitívne, čo je v celku prirodzené. Myslím si však, že optimistické konštatovanie v časti o poslaní vedy, techniky a umenia na vysokej škole, je trochu prehnané. Celkom určite zvýšenie podpory aplikovanému výskumu z 15,5 mil. na 59 mil. korún nie je napĺňanie cieľov. Podobne je tomu aj v prípade celkových prostriedkov určených pre vedu a techniku. Oblasť vedy a techniky na vysokých školách je ešte horšie podfinancovaná ako oblasť výučby. Len na porovnanie chcem uviesť, že kým naša grantová agentúra ministerstva školstva rozdeľuje 200 mil. korún ročne, podobná grantová agentúra v Českej republike rozdeľuje viac ako 1,5  mld. CZK. Preto nezdieľam optimizmus správy pri napĺňaní cieľov v oblasti vedy a výskumu na vysokých školách. Aj v súčasnosti diskutovaný návrh nového zákona o vede a technike je iba polovičným riešením, i keď je lepším dokumentom ako v súčasnosti platný zákon o vede a technike. Je možné súhlasiť s konštatovaním, že sa napĺňa aj cieľ zvyšovať objem finančných prostriedkov poskytovaných vysokým školám zo štátneho rozpočtu. Je ale tiež pravdou je dlhodobé podfinancovanie viedlo k tomu, že ani súčasné navyšovanie nestačí zakryť vzniknutú medzeru. Je preto dôležité, aby sa vo východiskách rozpočtu na rok 2005 aj táto skutočnosť zobrala do úvahy. Ani systém rozdeľovania prostriedkov štátneho rozpočtu na jednotlivé vysoké školy z úrovne ministerstva školstva nie je motivačný. Nezohľadňuje totiž žiadne kvalitatívne ukazovatele. A napr. kvalifikačná štruktúra učiteľov predsa nemôže byť kritériom kvality. Všetci veľmi dobre vieme, že tituly nie sú vždy zárukou kvality. Na druhej strane je potešujúce, že od roku 2001 vysoké školy strojnásobili svoje prostriedky, ktoré získali z domácich a zahraničných grantov. Je to pozitívny trend, i keď celková suma predstavuje len napr. v roku 2003 iba 4,4-percentný podiel na celkových dotáciách zo štátneho rozpočtu. Potešujúce je aj to, že hoci sa celkový počet študentov na slovenských vysokých školách od roku 1990 zvýšil 2,4 krát, je to bez zásadného zvýšenia počtu učiteľa vedeckých pracovníkov. A teda aj zaťaženie učiteľov sa výrazne zvýšilo, vysoké školy stačili držať vo svojom vedeckom výkone krok s externými vzdelávacími inštitúciami. Záverom by som rád zdôraznil, že dokument, ktorý predložilo ministerstvo školstva, pravdivo zobrazuje situáciu na slovenských vysokých školách, spĺňa požiadavky kladené na takúto správu, a preto odporúčam snemovni, aby sme prijali navrhované uznesenie, aj s klauzulou požadujúcou navýšenie východísk rozpočtu o 1,4 mld. Sk pre podporu reforiem na vysokých školách. Ďakujem vám za pozornosť. Skončil som, pán predsedajúci.