M. Gibalová, poslankyňa: (2008-09-11):
Pretože je to tak a zhodne konštatuje aj dôvodová správa, nedá mi a prosím vás o trpezlivosť, zhodnotiť úroveň poskytovania sociálnych služieb a stav poskytovania služieb podľa doteraz platnej legislatívy, ktorá je v rovnakej agónii ako sociálne služby na Slovensku. Ak ich chceme z tejto agónie prebrať, je nutné si niektoré problémy pomenovať a hľadať východiská, ktoré musia byť zadefinované v novom zákone. Ak sa pozrieme na legislatívu a jej výklady, v súčasnej právnej legislatíve je absencia právnej istoty, legislatívna diskriminácia. Pre neverejných poskytovateľov sú definované len zodpovednosti a povinnosti práva a konsenkvencie ex lege však prakticky nie. Absolútne zlý byrokratický systém každoročného uzatvárania nových zmlúv a dodatkov, stanovovanie rozsahov služieb s deväťmesačným predstihom a v absurdných prepočtoch na tisícinky, čo je základné nepoznanie sociálnej práce. Vakancia právnej vymožiteľnosti, neochota tejto vládnej koalície prijať ani len minimálnu novelu zákona pre zosúladenie určených miním podľa zákona 195 aspoň na minimálny inflačný vývoj, čo tu už doslova omieľame dva roky. Pokúšala som sa o to, pokúšali sme sa o to aj cez pozmeňujúce návrhy, aj cez novely zákona. Prerušenie prípravy nového zákona o sociálnych službách dostáva poskytovateľov sociálnych služieb do kritickej situácie. Týka sa to a týkalo sa to najmä tých, ktorí chceli posilňovať terénne a komunitné sociálne služby. Platný zákon o sociálnej pomoci neustanovuje právo občana na služby, nedefinuje jednoznačne povinnosti orgánov verejnej správy a nestimuluje poskytovateľov k rozvoju terénnych a komunitných služieb. Je tu ďalší problém, protirečenie záujmov a nezávislosť od zdrojov. VÚC je prispievateľ pre neverejné subjekty, ale zároveň aj prispievateľ pri subjekty vo svojej zriaďovateľskej pôsobnosti. Štát a samostatné entity nevytvárajú legislatívne a praktické pružné podmienky pre neverejný sektor v oblasti sociálnej práce. Často počúvame len verejné vyhlásenia o ich podpore. Doteraz nemáme vypracovanú a schválenú národnú stratégiu reformy modernizácie systému sociálnych služieb, ktorá by zjednotila všetko úsilie legislatívne, všetkých aktérov pomoci pre vzájomnú komunikáciu, spoluprácu štátu, samosprávy, neziskových organizácií aj cirkví. Prax je taká, že zo strany VÚC a obcí nie je rešpektovanie platnej legislatívy. Vidíme v rozhodovaní politickú centralizáciu moci, v niektorých prípadoch aj vo VÚC, aj v obciach nie na princípoch solídnych analýz a odbornosti, ale subjektívnych politických skupín a jednotlivcov a osobných animozitách. Sme svedkami toho, že sú prijímané VZN nad rámec legislatívy a protiprávne, čoho potvrdením je aj protest Generálnej prokuratúry na môj podnet vo vzťahu k Žilinskému samosprávnemu kraju, kde sa preukázala nezákonnosť uvedenej časti VZN, podľa ktorej poskytovanie finančného príspevku na úhrady nákladov v spojení s poskytovaním sociálnych služieb je údajne dovolené a viazané len na splnenie podmienky byť občanom samosprávneho kraja. (Hlasy v pléne.) Pani poslankyňa, môžete potom reagovať. Diktát VÚC pri uzatváraní zmluvných podmienok neverejnými poskytovateľmi, ja viem, čo môžeme a nemôžeme riešiť, ale ja hovorím o tejto legislatíve, ktorá dáva podnety na takéto konania, ktorú vy ste označili v dôvodovej správe ako zlú. A ja som sa pokúšala to zmeniť. Neskoré zasielanie finančných prostriedkov, obmedzovanie služieb cez zámerné znižovanie rozsahov, porušovanie slobody rozhodovania, prekážky v slobodnom výbere subjektu, snahy nad rámec zákona, to som už spomínala. Chýbajúca analýza, výhovorky aj ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny, že ministerstvo nemôže zasahovať do originálnych kompetencií, čo nemôže, ale môže kontrolovať, má tieto kompetencie. Ťažká právna vymožiteľnosť až korupcia, priama aj nepriama, absencia aplikácie princípov subsidiarity a paternalizmus samosprávnych entít. To je moja vlastná alebo môj vlastný pohľad z praxe a moja vlastná analýza, aký stav so službami je v súčasnosti. Dali by sa vymenovať aj iné nedostatky, ale nechcem vás zdržiavať, hoci si myslím, že tento nový zákon o sociálnych službách si neviem predstaviť prijímať v nejakom chvate, prijímať ho povrchne, ba dokonca si myslím, že mal by mať aj dlhší časový priestor na prerokovanie vo výbore, aby sme vedeli doladiť niektoré veci a dohodnúť sa, aby to bolo na osoh klientov. Niektoré negatíva pokračujú, majú pokračovanie aj v návrhu zákona, ktorý máme predložený na schválenie, a to je právna neistota. Zákon používa opäť pojem „môže“. Absencia občianskeho princípu a slobody v rozhodovaní o výbere subjektu na základe rozhodnutia príslušného orgánu nerozhoduje občan v núdzi alebo blízky príbuzný, ale závislý úradník, ktorý buď zariadenie zriadil a prevádzkuje alebo iný závislý úradník. Nachádzame tu opak subsidiarity. Sociálna teória hovorí, že ponajprv je zodpovedná osoba a rodina. Pri jej absencii potom nasleduje pomoc neverejných aktivít, až následne pri absencii tých nasleduje obec a pri absencii obcí v niektorých prípadoch kraj, štát. Takáto filozofia poskytovania sociálnej pomoci ľuďom v núdzi je v tomto zákone postavená na hlavu, postavená naruby a výrazne sa odlišuje od všetkých tých zdravých a normálnych tendencií, aké sú vo vyspelej Európe. Ukazuje sa, že samosprávny centralizmus chce naplniť aj tento zákon v rozhodovaní. O tom, či občan spĺňa podmienky zákona, nerozhoduje nezávislý inštitút odborníkov, ale obec alebo samosprávny kraj, ktoré sú zároveň zriaďovatelia, prevádzkovatelia. Ja to spokojne nazvem, že ide o samosprávny centralizmus pod rúškom decentralizácie. Objavuje sa tu štátny alibizmus. Štát si neplní svoju regulačnú funkciu vo vzťahu k samosprávnym entitám v tom, že nedefinuje minimá. Opäť sa v zákone objavuje systém financovania subjektov na rozdiel príjmov a nákladov. Nazdávam sa, že ideme dozadu. V stupňoch odkázanosti sa nejako neobjavujú ani iné ako fyzické parametre, ako je potreba duchovného alebo spirituálneho sprevádzania. Ak môžem vysloviť veľmi jednoduchú, jasnú a jednoznačnú charakteristiku predloženého zákona, ponajprv musím zdôrazniť neskoro podľa hesla – svoje privilegované zariadenia sme si zachránili a cudzie pochovali. Odkladanie prijatia zákona je výsledkom loby predsedov samosprávnych krajov a predložený zákon má rukopis županov nominantov SMER-u a ich prefíkané praktiky centralizmu a ovládania. Napríklad § 5 pojednáva o zásade rovnakého zaobchádzania pri poskytovaní služieb, ale v ďalších článkoch a paragrafoch sa nerešpektuje toto ustanovenie. Zákon umožňuje dostupnosť sociálnej služby a slobodný výber poskytovateľa, ale jedným dychom to podmieňuje, ak túto službu nemôže poskytnúť VÚC alebo obec. Toto je jedna zo zásadných výhrad, ktorá zakladá opäť diskrimináciu subjektov, ktoré nie sú tie naše, ale sú iné a teda následne aj zakladá diskrimináciu občanov. Zákon definuje prednosť verejnej služby pred pobytovou službou, ale ako-takú vo svojich ustanoveniach paralyzuje. Paternalizmus, dirigizmus, nová forma centralizmu a socializmu v službách. Nie sú zadefinované špecializované odborné činnosti pri poskytovaní služieb. Zadefinovaná ošetrovateľská starostlivosť v zariadení ma nepresvedčila o prekonávaní rezortizmu v prístupe ku klientovi. Uplatnenie § 70 predpokladá zriaďovanie sociálnych lôžok v zdravotníckych zariadeniach ústavnej starostlivosti. Pýtam sa, je tu dohoda a koordinácia s ministerstvom zdravotníctva. Posudková činnosť je nový inštitút, ktorý považujeme za absolútne zbytočný s byrokratickým prístupom ku klientovi. Načo je posudková činnosť so špeciálnym posudkovým lekárom, keď každý z nás má svojho lekára, ktorý vie posúdiť, nakoľko je odkázaný a či je odkázaný na sociálnu pomoc a či je to človek v núdzi? Nejednoznačné financovanie služieb. Zákon hovorí o skúmaní majetku, nehovorí o mechanizme. Ostali sme opäť na polceste. Zákon pripúšťa poskytovanie služieb na živnosť, to je novinka. Čo so zariadeniami, ktoré sú definované ako verejné, potom neverejné, ale vieme, že máme ešte kategóriu zariadení, ktoré sú financované priamo zo štátneho rozpočtu dotáciou a veľmi bohato financované? Tu nevidím poriadok a jasné pravidlá. Toto sú také najzákladnejšie výhrady Kresťanskodemokratického hnutia k zákonu o sociálnych službách. A nepovažujem tento zákon za dobrý, aj keď bol a je sčasti opísaný, z veľkej časti opísaný od predchádzajúceho návrhu predchádzajúcej ministerky. Ale nie je vylepšený, ale je postavený na hlavu, pretože mení celú filozofiu poskytovania služieb. A akokoľvek, pani ministerka, prejavujete neverbálny nesúhlas, je to tak. A pocítili to občania Slovenskej republiky. A preto príde Kresťanskodemokratické hnutie určite s takými pozmeňujúcimi návrhmi, ktoré odstránia aspoň tú základnú diskrimináciu, ktorá sa v tomto predloženom zákone o sociálnych službách vyskytuje a služby a tento zákon charakterizuje. Ďakujem.