J. Senko, poslanec: (2009-04-16):
Z dôvodovej správy k predmetnému návrhu zákona vyplýva záujem štátu v oblasti jazykovej politiky rešpektovať nielen národnú reprezentatívnu, ale hlavne, a to chcem zdôrazniť, štátnointegratívnu funkciu slovenského jazyka ako štátneho jazyka na území Slovenskej republiky. Snahu po novej právnej úprave chápem aj z dôvodu používania a uplatňovania zákona v praxi. Poznatky z praxe sú svedectvom, že súčasný zákon sa v potrebnej miere v praxi neuplatňuje. Nie je cieľom môjho vystúpenia, aby som realitu života na národnostne zmiešanom území južného Slovenska dramatizoval. Ale pre zdokumentovanie problému je potrebné povedať aj nasledovnú realitu. Neraz som sa stretol, že sa občania sťažovali alebo sťažujú na správanie sa úradníkov na našom národnostne zmiešanom juhu, a nielen úradníkov. Kto nevie po maďarsky, má na tomto území problém. Môže sa doslova cítiť ako cudzinec. V miestnom rozhlase sa správy či oznamy vysielajú len v maďarskom jazyku. Ten, kto nevie po maďarsky alebo maďarčine nerozumie, má jednoducho smolu, aby príslušnú informáciu mohol pochopiť. Tu žijúci Slováci, ak sa chcú v tomto zmiešanom národnostnom prostredí, a nielen Slováci, ale aj ostatní príslušníci Slovenskej republiky, uplatniť, musia vedieť po maďarsky. Pre „domáce osadenstvo“ sa zdá, že je to normálne, že nemusí a väčšinou ani nechce komunikovať v štátnom slovenskom jazyku. Taká je realita z praxe. A aj z tohto, a nielen z tohto dôvodu si plne uvedomujem dôležitosť funkcie štátneho jazyka. Slovenský jazyk na území Slovenskej republiky plní funkciu všeobecného dorozumievacieho prostriedku občanov žijúcich na jej území. Jeho ovládanie by malo pre jej občanov zabezpečiť ich slobodu a rovnosť v dôstojnosti a právach na území Slovenskej republiky. Z hľadiska fungovania štátu je preto dôležité, aby štát právnym spôsobom reguloval jeho povinné a prednostné používanie v konkrétnych oblastiach verejného styku. Aby vytvoril podmienky, že občania žijúci na jeho území majú právo prijímať informácie, byť informovaní v štátnom jazyku. Túto úlohu predmetné znenie novely zákona o štátnom jazyku podľa môjho názoru spĺňa. Dôležité je vyžadovanie povinného používania štátneho jazyka vo verejnom styku. Je to odôvodnené, ako som už povedal, jeho osobitným postavením ako spoločného dorozumievacieho prostriedku. Túto jeho funkciu uznáva aj Európsky súd pre ľudské práva, uznáva ho ako jednu zo základných ústavných hodnôt. Aj z tohto dôvodu ochrana štátneho jazyka určite zakladá štátu povinnosť zabezpečiť, zdôrazňujem, zabezpečiť svojim občanom právo na dorozumenie sa v štátnom jazyku v súkromnej alebo vo verejnej správe o to viac, ak im toto právo zaručuje aj ústava. V období prípravy novely zákona odzneli vyjadrenia, aj teraz v rámci rozpravy, že novela porušuje Európsku chartu regionálnych alebo menšinových jazykov. Vyjadril sa k tomu už aj pán minister. Že prijatie novely zákona o štátnom jazyku môže vyvolať medzinárodný problém. Treba však zdôrazniť, že navrhovaná novela sa menšinových jazykov nedotýka. Právo na používanie jazykov národnostných menšín, tak ako to už bolo vo vystúpení pána ministra spomenuté, vo verejnom styku je v Slovenskej republike zakotvené predovšetkým v zákone č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín, ako aj v ďalších osobitných predpisoch. Ako príklad by som uviedol Občiansky súdny poriadok, zákon o Slovenskej televízii či zákon o Slovenskom rozhlase, zákon o periodickej tlači, agentúrnom spravodajstve, alebo aj Trestný poriadok, či zákon o reklame a mnohé ďalšie, v rámci ktorých je používanie jazyka národnostných menšín právne upravené. Novela zákona o štátnom jazyku teda rešpektuje platné zákonné práva príslušníkov národnostných menšín, ktoré sú garantované v už prijatých právnych predpisoch. Nijako ich neobmedzuje a ani do nich nezasahuje. Týka sa vyslovene, vyslovene používania štátneho jazyka vo verejnom styku. Vôbec nesmeruje proti individuálnym jazykovým či rečovým prejavom, nepostihuje ich. Nezaoberá sa, ak sa tak môžem vyjadriť, nespisovnými či slangovými vyjadreniami ľudí. Nedotýka sa ani jazykových vyjadrení verejných činiteľov, bežných ľudí alebo vyjadrení hostí v rámci rôznych diskusných relácií v médiách. A čo sa týka sankcií, ktoré tu spomínal aj pán poslanec, pán predseda výboru Abrhan, kritizované sankcionovanie chápem ako krajný prostriedok, ktorý sa použije len v prípade, keď po dvoch upozorneniach nebol stav odstránený. Tá časová lehota pri riešení jednotlivých prípadov môže byť rôzna a zrejme bude závisieť od celkovej náročnosti odstránenia predmetného nedostatku vo vzťahu k zákonu. Čiže, ešte raz, ja to chápem iba ako krajný prostriedok. V návrhu zákona sú zohľadnené aj niektoré návrhy, o ktorých hovoril pán poslanec Berényi, ktoré vyplynuli zo správy Výboru expertov ohľadom dodržiavania Európskej charty regionálnych alebo menšinových jazykov s odporúčaním z roku 2006 najmä, čo sa týka komunikácie v jazyku národnostnej menšiny v zdravotníckych zariadeniach a zariadeniach sociálnych služieb napríklad. Ja si myslím, že predmetný návrh môže racionálnym spôsobom napomôcť napĺňaniu jedného zo základných cieľov Charty o porozumení a vzájomnom zbližovaní medzi jazykovými skupinami, ktoré žijú aj na území nášho štátu. A myslím si, že o porozumenie a vzájomné komunikovanie, ktoré je v prospech všetkých občanov našej republiky, nám všetkým ide. Aj vzhľadom na to predmetný návrh zákona podporujem. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)