M. Kondrót, poslanec: (2007-12-12):
Pani Marka z Hornej Dolnej ráno o tretej ide podojiť kravy a obriadiť statok. O deviatej si umytá sadá k počítaču. Na internete si vyhľadá investičné stránky, posúdi posledný vývoj na svetových burzách a skontroluje stav svojho dôchodkového účtu v druhom pilieri. Po chvíli uvažovania vydá pokyn pre svoju DSS-ku, aby časť z jej prostriedkov presunuli z konzervatívneho fondu do rastového fondu v súlade so zákonom o dôchodkovom starobnom sporení. Po poobedňajšom dojení a potom, čo deťom dáva večeru a skontrolovala ich úlohy do školy, si večer znovu sadne k počítaču. Keďže sa skončilo dvojročné obdobie viazanosti na DSS, analyzuje už niekoľko týždňov, ktorá DSS-ka bude lepšie zhodnocovať jej peniaze odložené na dôchodok. Dnes sa rozhoduje, pretože už zajtra sa vyberie do najbližšej pobočky Sociálnej poisťovne vybaviť prechod ku konkurenčnej DSS-ke v súlade s § 64b zákona o starobnom dôchodkovom  sporení. Takto konkrétne vyzerá podľa môjho názoru absurdné riešenie povinného systému druhého piliera v zákone o starobnom dôchodkovom sporení. Je zrejmé, že zamestnávateľ tety Marky v súlade so zákonom bude odvádzať v jej mene povinné odvody do Sociálnej poisťovne a teta Marka bude očakávať od štátu, ktorý tieto odvody nariadil a mocenskými nástrojmi ich vynucuje plniť, službu. Tou službou je poistenie individuálnych sociálnych rizík, ktoré ju môžu v živote stretnúť. Sociálne zabezpečenie teda môžeme definovať ako súhrnný systém verejných opatrení, ktoré spoločnosť môže uplatniť s cieľom ochrániť svojich občanov pred ekonomickými a sociálnymi ťažkosťami, ktoré by ináč mohli byť spôsobené značnou stratou príjmov ako výsledok staroby, invalidity, choroby, nezamestnanosti, pracovného úrazu, smrti živiteľa rodiny, materstva, zdravia, zdravotných nákladov a má pomôcť uľahčiť finančnú záťaž na rodinu pri starostlivosti o deti. Teta Marka je vďačná životu, že ju riziká zatiaľ obišli a jej a jej rodine sa darí. Ale predsa je spokojná, že tieto riziká sú vyriešené a ona môže pokojne spávať. Dokonca ani nevie, ktoré sú to riziká, pretože, keď k nim dôjde, funkčný systém sociálneho poistenia sa postará o naplnenie svojho poslania. V povinnom systéme tetu Marku vôbec nezaujíma vývoj na finančných trhoch, ako aj to, či má mať svoje aktíva v konzervatívnom, alebo vyváženom fonde. Tetu Marku ale zaujíma, či v prípade úrazu bude ošetrená a tiež, či v prípade straty schopnosti pracovať bude dostávať invalidný dôchodok a v akej výške, či v prípade, že zomrie jej muž, bude ona a jej deti dostávať primerané sirotské a vdovské dôchodky a či jej štátom vynútená, a teda aj štátom garantovaná penzia umožní aspoň mať strechu nad hlavou a dôstojne žiť v starobe. Voľakedy trochu špekulovala nerobiť, ale rýchlo zistila, že sa jej to nevyplatí, lebo by si znížila penziu. Má tri deti a dala ich študovať, lebo vedela, že jej štát zvýši penziu, a to z daní, ktoré jej deti vyprodukujú. Štát jej posiela na jej individuálny účet časť daní, ktoré platia jej pracujúce deti. Toto podotýkam, že je zatiaľ hudba budúcnosti a návrh do budúcnosti. Odborne povedané, tete Marke sa zvýši kvalita života, ak bude vedieť, že v situáciách, ktoré ona ako jednotlivec, občan nevie a nemôže ovplyvniť, bude to funkčný systém, z ktorého dostane primerané sociálne zabezpečenie, ktorým sú kryté riziká sociálneho charakteru. To vytvára dôležitý pocit bezpečia a spokojnosti tety Marky. Ona vie, že keď bude mať viac detí a tieto budú lepšie zarábať, bude mať vyššiu penziu, a to je to, čo reálne zaujíma tetu Marku z Hornej Dolnej. Zaujíma ju, hoci to možno nevie vyjadriť slovami, za akých podmienok môže prežívať svoj život v primeranom sociálnom bezpečí a čo musí preto urobiť. To je to, čo vytvára podstatnú časť kvality života tety Marky. Teta Marka má približne takúto víziu funkčného systému sociálneho zabezpečenia. To, čo zaujíma podnikateľskú sféru, je, aby v štáte, kde podniká, mala k dispozícii vzdelanú, zdravú pracovnú silu a pokiaľ možno, aby náklady s ňou spojené boli primerané a konkurenčné v porovnaní s inými ekonomikami. Aj podnikateľa zaujíma, či sociálny systém má motivačné stimuly pre občana k vzdelaniu, k práci, či zamestnanec nezneužíva systém zdravotného poistenia a či náklady v podobe odvodov a daní sú primerané. Podnikateľskú sféru tiež zaujíma, či jej systém sociálneho a dôchodkového poistenia poskytuje štátom stimulovaný ekonomický priestor na aktívne vytváranie vzťahu zamestnávateľ – zamestnanec. To, čo zaujíma štát, je, aby mal občan reálne zabezpečené ošetrenie sociálnych rizík a aby náklady spojené so zabezpečovaním týchto rizík boli minimalizované. Zároveň systém nesmie umožňovať jeho zneužívanie bez primeranej sankcie pre občana a, naopak, systém sociálneho zabezpečenia musí v sebe obsahovať rad stimulov, ktoré budú vytvárať pre občana pozitívnu motiváciu v osobnej iniciatíve k práci, priebežnému a trvalému získavaniu si vzdelania a znalostí či zručností a bude motivovať občana k zakladaniu a udržaniu rodiny. Aj preto zákon o sociálnom poistení spolu so zákonom o druhom pilieri a zákone o doplnkovom dôchodkovom poistení predstavujú kľúčové zákony štátu. Tak ako kvalitne je skonštruovaný zákon o sociálnom poistení, tak potom efektívne vplýva na vytváranie kvality života občana, čiže spokojnosti, iniciatívy a bezpečnosti na formovanie trhu práce a po tretie na formovanie rodiny. Sú to významné zákony, kvalita ktorých ovplyvňuje v podstate individuálnu iniciatívu občana. Kvalita týchto zákonov ovplyvňuje aj súdržnosť spoločnosti. Vedomie, že jednotlivec nie je sám a že  o ekonomicky slabších je primerane postarané. Ak je skonštruovaný zle, neplní svoju základnú funkciu, teda pokrytie rizík sociálneho charakteru. Obohacovanie systému o ďalšie funkcie nad rámec krytia sociálnych rizík systém predražuje. Nevhodne skonštruovaný systém však takisto vytvára priestor pre občana na jeho zneužívanie. Dôsledkom je znižovanie motivácie niektorej z príjmových vrstiev spoločnosti, v extrémnom prípade zle skonštruovaný systém zasahuje negatívne celú spoločnosť. Riešenie musí byť jednoduché, pretože len vtedy je zrozumiteľné občanom a vykonateľné. Je to ale občan, v prospech ktorého musí byť zákon o sociálnom poistení skonštruovaný. V živote občana systém sociálneho poistenia hrá významnú úlohu, pretože do neho vstupuje ešte pred narodením a je jeho súčasťou dokonca aj po smrti občana. V súvislosti s konštrukciou druhého piliera dôchodkového starobného sporenia je namieste položiť otázku nasledovne. Má byť systém sociálneho poistenia založený na spravodlivosti a rovnosti príležitosti tak, ako to stanovuje ústava? Alebo budú občania našej republiky hrať ruletu v Kaníkovom kasíne s vysokými nákladmi na prevádzku? Ak dvaja občania s rovnakým platom, a teda aj rovnakými odvodmi začnú sporiť v systéme druhého piliera v jeden a ten istý deň, napríklad 30. septembra 2007, a výnosy vo fondoch zostanú zachované počas celého obdobia, potom, ak jeden občan dá svoj príspevok do fondu s najnižším výnosom a druhý občan do fondu s najvyšším výnosom, tak po štyridsiatich rokoch sporenia účet šťastnejšieho občana bude vyšší o 35 %. A o to bude vyšší aj jeho dôchodok. V prípade dobrovoľného systému je možné takúto situáciu akceptovať. V prípade povinného systému je nutné spýtať sa. Mal občan možnosť posúdiť fakty, ktoré mu v rámci marketingu ponúkli DSS-ky tak, aby mu umožnili sa rozhodnúť, ktorá DSS-ka mu lepšie zhodnotí jeho peniaze? Mali občania rovnakú príležitosť pri výbere správcu fondu? Ale DSS informovali občana, že minulé výnosy nie sú zárukou budúcich ziskov. Občania nemali k dispozícii informácie, ktoré by im umožnili rozhodnúť sa, ktorý správca je lepší. V povinnom systéme dôchodkového sporenia, kde sa občan nemôže rozhodovať, že odvody platiť nebude, nemá pre svoje  rozhodnutie taký súbor informácií, ktorý mu zaručuje rovnakú príležitosť správne sa rozhodnúť, hoci mu to zaručuje Ústava Slovenskej republiky. Ako príde občan k tomu, že pracuje navlas rovnako ako sused, má celý život rovnaký plat a odvádza do druhého piliera rovnako, a predsa v dôchodkovom systéme druhého piliera bude mať v extrémnom prípade o 35 % nižší dôchodok. Isté je len jedno. Vždy bude existovať fond s najvyšším a fond s najnižším výnosom a nikdy nie je možné vylúčiť, že dvaja občania s rovnakým príjmom počas života budú mať v týchto fondoch svoje účty. Potom je ale namieste nasledovná otázka. Je takto skonštruovaný systém druhého piliera skutočne spravodlivý? Alebo je výška dôchodku závislá od šťastia, na ktoré poradové číslo DSS-ky občan staví podobne ako v rulete? Je zrejmé, že pokiaľ by občania vedeli, ktorý fond bude mať najvyšší výnos, tak by postupne všetci presunuli svoje účty do jedného jediného fondu a veľmi rýchlo by sme mali len jednu DSS-ku. Existujú zároveň vážne pochybnosti, či takto skonštruovaný systém druhého piliera spĺňa znenie ústavy, v časti ktorej ústava zaručuje rovnosť príležitostí. Ja tvrdím, že nespĺňa. Zásluha občana je premietnutá vo výške platu a odvodov z nich. Zásluha občana je premietnutá vo výške platu a odvodov z nich, a nie z výnosov z nich, a predsa 35-percentný rozdiel vo výške účtu po štyridsiatich rokoch hovorí jasne, že je to systém nespravodlivý. Presadzovanie systému druhého piliera, ktorý odstráni nespravodlivosť rulety v Kaníkovom kasíne, je stanovisko SMER-u – sociálna demokracia ako odpoveď na druhý bod petície. Dobre skonštruovaný sociálny systém cez systém sociálneho poistenia je určený na riešenie životných situácií vymedzených zákonom, ktoré sú sociálnymi rizikami. Ešte raz, sociálnymi rizikami. Systém druhého piliera s 9-percentnými odvodmi bol pôvodne skonštruovaný ako systém s individuálnymi účtami s kapitalizáciou odvodov na nich s cieľom poistiť vo výške 50 % starobné dôchodky, pozostalostné poistenie a invalidné poistenie. Ale v systéme druhého piliera starobného dôchodkového sporenia je priamo v názve zákona zakomponované sporenie a do systému druhého piliera bola vnesená funkcia dedenia. Ale dedenie nie je sociálne riziko, ale dobrovoľné rozhodnutie občana zanechať po sebe svojim dedičom majetok. Dedenie je inštitút majetkového charakteru. Vloženie dedenia do systému druhého piliera vnieslo zároveň novú funkciu. Funkciu, ktorá za normálnych okolností nemá poistný charakter, ale charakter sporivý. Zákon ale nezvýšil odvody, ktoré by ekonomicky kryli túto funkciu druhého piliera. Keďže nikto z občanov na začiatku vstupu do druhého piliera nevie povedať, či ho nepostihne udalosť v situácii, keď už nebude mať nikto z pozostalých nárok na pozostalostné dávky, ale budú mať nárok na dedičstvo, potom v povinnom systéme každý občan si bude musieť sporiť na dedičstvo, a to vo výške ďalších 9 %. Je logické, ak nemáme zvýšiť cenu práce pre podnikateľa, potom táto časť sporenia musí byť zo mzdy občana. Pokiaľ by táto funkcia systému mala byť v druhom pilieri, znížila by sa povinne občanovi čistá mzda. Logika riešenia je v tom, že je nutné túto časť odvodov, ako aj jej výšku ponechať na dobrovoľnom rozhodnutí občana a túto funkciu majetkového práva dedenia presunúť do štátom stimulovaného tretieho piliera. Tam je to v poriadku, kde v súčasnosti nakoniec aj je. V opačnom prípade druhý pilier by skryte vyčerpával zdroje prvého piliera pri krytí takých poistných rizík sociálneho charakteru ako invalidita a pozostalostné dávky. Pokiaľ by táto funkcia bola riešená na poistnom princípe, potom by sa každý občan skladal určitou sumou na dedičstvo pre tých občanov, ktorých by sa táto funkcia dedenia týkala. Ale dedenie nie je sociálnym rizikom, a preto nemá byť riešené v systéme prvého a druhého piliera. Jeho presun do tretieho dobrovoľného, štátom stimulovaného piliera znižuje nároky na výšku odvodov a zároveň dáva do súladu poslanie systému s jeho ekonomikou. Tu je aj jedna z odpovedí na štvrtý bod petície o nezvyšovaní odvodov na dôchodkové poistenie. Predstavme si, vážení kolegovia, že občan ide do banky a požičia si peniaze. Banka mu peniaze požičia za predpokladu, že tieto peniaze sú kryté majetkom, napríklad nehnuteľnosťou alebo projektom, alebo banka požičia peniaze občanovi na osobnú spotrebu a vtedy sú peniaze kryté jeho mzdou. Zároveň si zvyčajne banka vyžiada od občana poplatok za spracovanie úveru, ako aj úrok, ktorým pokrýva cenu peňazí a zisk banky. Banka tiež ohodnotí bonitu občana a stanoví jeho riziko a výšku tohto rizika premietne do výšky úroku. Čím je riziko nižšie, tým je aj nižšia riziková prirážka, a teda úrok. V takomto ponímaní riziko predstavuje náklad a náklad musí v podobe úroku zaplatiť občan. Ak sa menia pomery na peňažnom trhu, banka má dostatok nástrojov, aby zvýšené náklady zaplatil občan buď okamžite, alebo v primeranom čase cez zvýšený úrok. Banku obrazne povedané nezaujíma, čo s tými peniazmi občan urobí, či mu prinesú zisk, alebo ich občan použije tak, že nakoniec má stratu. Banku zaujíma, či jej občan peniaze vráti aj s úrokmi, alebo nie a akú garanciu poskytne občan banke. Exekúcie bytov občanov sú extrémnym vyjadrením povinnosti občana vrátiť peniaze, ako aj dohodnutý úrok a občania to garantujú banke svojou strechou nad hlavou. Keďže účty občanov slúžia správcovi, to je DSS-kám ako bankám, z ktorej si požičiavajú peniaze na svoje podnikanie, tak pokiaľ DSS-ka vráti peniaze na účet občana zhodnotené na úrovni inflácie, tak mu len vracia jeho majetok v pôvodnej hodnote, ale v novej cene. Bežné povinnosti, ktoré má občan voči banke, však nie sú adekvátne zakotvené v zákone o starobnom dôchodkovom sporení ako povinnosti DSS, to znamená, že DSS-ka nie je povinná vrátiť peniaze zhodnotené na úrovni inflácie a nie je vyriešený systém, v ktorom by sa DSS spolu s majiteľom kapitálu, t. j. občanom korektne podelila o dosiahnutý zisk tak, aby boli pokryté oprávnené náklady DSS-ky. Navyše ešte občan v súlade so zákonom zaplatí za to, že DSS si požičala peniaze od neho, približne o 800 až 900 % vyšší poplatok, ako je tomu v systémoch USA alebo Islandu. Neproduktívne náklady vo výške 0,7 až 0,9 % z čistých aktív ročne znamenajú, že systém Kaníkovho kasína odčerpá budúcim dôchodcom cca 500 mld. Sk v podobe poplatkov a ušlých výnosov z nich počas štyridsiatich rokov navyše oproti riešeniam systémov USA, Kanady alebo Islandu. Nedá mi nepripomenúť, že nebankové spoločnosti odčerpali občanom približne 24 mld. korún. To je ani nie jednu dvadsatinu toho, ako je to naplánované v prípade systému druhého piliera, pokiaľ bude pokračovať v súčasnom stave. Päťsto miliárd, vážení priatelia. Zdôrazňujem, ide o neproduktívne poplatky nad rámec bežných poplatkov v povinných, dobre skonštruovaných systémoch. Významné zníženie nákladov na poplatky cieľovo na úroveň 0,1 až 0,2 % z aktív ročne oproti súčasnému stavu, ktorý predstavuje približne 1 % z aktív ročne znamená zároveň zvýšenie výšky účtu, a teda aj penzie pre občana v konečnom dôsledku o 10 až 15 %. Kaníkove kasíno vytvára z DSS-iek proste zemepána, ktorému slovenský občan povinne odvádza desiatok, presne tak ako za čias nevoľníctva. Správne oddelenie prechodového obdobia transformácie systému sociálneho poistenia zo systému  pay as you go  na dvojpilierový systém zároveň vyrieši niekoľko nastolených otázok v petícii. Jednoduchá analýza poukazuje na fakt, že občan sa musí v novom systéme cez svoje príspevky zúčastniť minimálne 35 rokov na krytí sociálnych rizík a potom po splnení tejto povinnosti je možné ponechať na jeho uvážení, či a kedy odíde do dôchodku, či bude zároveň pracovať a ako intenzívne. A je jedno, či je to muž, alebo žena. V prechodovom období transformácie systému na dvojpilierové riešenie, čo je tridsať rokov, je potrebné zaistiť primerané kritériá tak, aby oprávnené nároky občana boli systémom zaistené a zároveň aby boli správne nastavené ekonomické parametre. Desaťročné prispievanie do druhého piliera ešte nikomu primeraný dôchodok nezaručí. Je možné len súhlasiť s tým, že po desiatich rokoch vznikne občanovi právo, obsahom ktorého bude nárok na starobný a predčasný starobný dôchodok a vyplácaný z prvého piliera, poprípade zo štátneho rozpočtu. Zákon o starobnom dôchodkovom sporení potláča trhovú súťaž medzi  DSS-kami  pri    zhodnocovaní    spravovaných  aktív. Zákon č. 43/2004 Z. z. o starobnom dôchodkovom sporení obsahuje v § 91 ustanovenia, ktoré predstavujú praktický nástroj na kontrolu dodržiavania kartelovej dohody v oblasti výnosov a stanovuje príslušnú sankciu pri porušení dohody. Táto konštrukcia efektívne zabezpečuje monopolistické správanie všetkých účastníkov na trhu. Jej cieľom je maximalizovať zisk DSS-iek cestou nadštandardných poplatkov stiahnutých z účtov občana. Nie je to maximalizácia výnosu v súťaži DSS na trhu pri správe aktív, čo by bol žiaduci systém. Výsledkom tohto stavu je zníženie výnosov zo spravovaných aktív. Rozdielnym zhodnotením najvyšším a najnižším v jednotlivých DSS-kách, napríklad pri rastových fondoch je menej ako 1,5 % ročne, čo len dokresľuje  funkčnosť kartelovej    dohody. Zároveň   ustanovenie § 64b zákona monopolizuje konkrétnu DSS-ku spravovať aktíva občana minimálne na dva roky, obmedzuje možnosť jeho rozhodovania a potláča trhovú súťaž. Podobne zákon neurčuje povinnosť informovať občana o reálnom zhodnotení jeho účtu ani o reálnom zhodnotení jeho príspevkov. Sú to zložité výpočty, ktoré občan musí absolvovať, aby sa vôbec dozvedel, či náhodou jeho účet nepodlieha erózii inflácie, voči ktorej nie je v druhom pilieri chránený, hoci prvý pilier mu túto ochranu v zákone zaručuje. Zákon o starobnom dôchodkovom sporení ustanovuje jednu a tú istú DSS-ku za správcu účtu, ako aj za správcu aktív. Tým zavádza pre konkrétnu DSS-ku konflikt záujmu medzi správou účtov a správou aktív so všetkými jeho dôsledkami, ktoré nakoniec vedú vždy k nižším výnosom. Ak definujeme materstvo ako sociálne riziko spôsobujúce zníženie príjmov, potom takýto občan čerpá prostriedky z prvého piliera. Podľa princípu rozprávky o Troch grošoch by to potom malo byť dieťa, ktoré, keď vyrastie, vráti rodičovi to, čo dostalo požičané. Dobre nastavený systém individuálnych účtov druhého piliera a dane z príjmu fyzickej osoby dokážu túto skutočnosť riešiť. Tým sa vytvorí medzigeneračná väzba priamo v rodine a výsledkom je, že sa vytvárajú predpoklady na pozitívne formovanie rodiny a demografické situácie v spoločnosti. Pochopenie vnútorných súvislostí systému umožňuje s oveľa vyššou kvalitou a nižšími nákladmi riešiť problém petície uvedený v bode 5. V posledných rokoch veda transparentne preukázala, že presun medzigeneračnej redistribúcie len vo forme finančnej na úrovni štátom organizovaného systému sociálneho poistenia v starobe viedol k potlačeniu vnímania ekonomickej funkcie dieťaťa a jeho úlohy v rodine pri zabezpečení staroby vlastného rodiča. V priebehu necelých osemdesiatich rokov poklesol ukazovateľ počtu narodených detí jednej rodičke v Európe z priemeru 3 na 1,25, v Slovenskej republike až 1,5, čo vytvára vážny demografický problém. Vyriešenie medzigeneračných redistribučných procesov na úrovni rodiny do systému sociálneho poistenia umožňuje znova rozšíriť vnímanie dieťaťa len z citovej roviny aj o rovinu ekonomickú. Doplnenie riešenia o ďalšie krátkodobé a strednodobé opatrenia dáva šancu nájsť recept na aktívne formovanie rodiny práve cez vytvorenie nových ekonomických väzieb. Opäť je možné aktívne využiť potenciálne možnosti individuálneho účtu a vytvoriť želaný mix motivácií a stimulov. Kaníkova reforma zákona o sociálnom poistení bola od roku 2003 dvadsaťsedemkrát novelizovaná, zákon o starobnom dôchodkovom sporení bol deväťkrát novelizovaný. To svedčí o zložitosti problematiky. Fakty spomenuté vyššie poukazujú zároveň aj na odborné nezvládnutie problematiky. Ich neriešenie môže znamenať vážne problémy spoločnosti do budúcnosti. V konečnom dôsledku dopadnú na občana v podobe nižšej životnej úrovne. Jednou novelou sústavy zákonov asi nebude možné vyriešiť všetky problémy, ktoré zákon v sebe obsahuje. Množstvo noviel za posledné tri roky signalizuje, že bude potrebná systematická práca na zákone. Nik nemôže čakať, že v takom zložitom zákone v jednej novele zákona o sociálnom poistení je možné vyriešiť všetky problémy, ktoré tu predchádzajúca vláda zanechala. Riešenie, ktoré je nutné prijať, možno zhrnúť do nasledovných bodov. Po prvé, vyriešiť vyvážený systém solidarity, ktorý bude stimulovať iniciatívu jednotlivca a vytvorí mu predpoklady pre kvalitu života. Po druhé, bude súčasne zabezpečovať krytie zákonom definovaných sociálnych rizík. Po tretie, bude mať primerané náklady na prevádzku systému sociálneho zabezpečenia. Po štvrté, bude efektívne sankcionovať snahy o jeho použitie. Po piate, bude stimulovať k tvorbe a reprodukcii rodiny, a po šieste, bude tvoriť štátom garantovaný finančný základ života každého občana s nadstavbou tretieho dobrovoľného, štátom stimulovaného systému DDP a ostatných finančných inštitúcií, ako sú banky, poisťovne, investičné spoločnosti a podobne. Ako posledné by som spomenul fakt, ktorý je možno abstraktný, ale veľmi dôležitý pri riešení systému sociálneho poistenia. To je správne ekonomické nastavenie úrovne solidarity. Kaníkove novely zákona o sociálnom poistení posunuli vo výdavkovej časti úroveň výšky solidarity smerom na posilnenie v zásluhovosti nad štandardný rámec cieľa sociálneho systému. Tento posun ale nebol premietnutý v príjmovej časti systému. Vytvorená nerovnováha solidarity nad odporúčané hodnoty parametrov smerom k zásluhovosti zvyšujú okamžité výdavky, a tým aj náklady v podobe nutnosti zvýšenia príjmov do systému. Dôsledkom takéhoto riešenia je zdraženie pracovnej sily a demotivácia časti pracujúcich s vyššími príjmami. Zabezpečenie príjmov Sociálnej poisťovne je podstata motivácie poslednej schválenej novely zákona. To je to, čo predložila pani ministerka ako okamžité riešenie s cieľom zodpovedne zabezpečiť príjmy a likviditu systému v krátkodobom a strednodobom horizonte. Podstatu tejto prvej novely je možné vnímať aj ako vytvorenie dostatočného časového priestoru na systematické prepracovanie sociálneho a dôchodkového zabezpečenia. Posun smerom k posilneniu zásluhovosti zároveň posunul výšku starobného dôchodku nad ciele, ktoré má štandardný povinný systém sociálneho zabezpečenia a ktoré sú v dobre nastavených systémoch dôchodkového zabezpečenia riešené tretím, štátom stimulovaným dobrovoľným pilierom. Je zrejmé, že z dlhodobého hľadiska je účelnejšie namiesto zvyšovania odvodov, a teda zdražovania pracovnej sily vrátiť sa k vyváženému zabezpečeniu cieľa základného systému sociálneho zabezpečenia cez odporučené parametre sociálneho poistenia. Podstatný problém riešenia likvidity sociálneho systému a okruhu verejných financií je privatizácia účtov druhého piliera. Skutočne neexistuje jediný rozumný dôvod, prečo by účty nemohla spravovať jedna verejnoprávna inštitúcia v tom istom režime kontroly a dohľadu ako súkromný správca účtov. Tým by aktíva ostali na účtoch v okruhu verejných financií, aj keď by ich správu zaisťoval súkromný sektor. Zároveň je možné vyriešiť likviditu systému sociálneho zabezpečenia pri majetkovom krytí účtov druhého piliera vedených v okruhu verejných financií fondom medzigeneračnej solidarity ako nástroja na medzigeneračnú redistribúciu národného majetku medzi generáciami cez systém dôchodkového poistenia v druhom pilieri pri dôslednom uplatnení zásluhovosti jednotlivca. Vyriešenie vyššie uvedených problémov umožňuje znížiť náklady na sociálny systém, a tým aj znížiť náklady na pracovnú silu, o čo žiada podnikateľský sektor. Je vhodné docieliť štandardné zabezpečenie požadovanej kvality krytia sociálnych rizík, vyriešiť individuálnu motiváciu na zvyšovanie kvalifikácie pracovnej sily, čo opäť žiada podnikateľský sektor. Riešenie umožňuje na výstupe poistiť účet druhého piliera vedený v okruhu verejných financií štátom na úrovni inflácie merané spotrebiteľskými cenami a zrovnoprávniť prvý a druhý pilier. Zabezpečíme tým pre občana, a teda aj pre tetu Marku z Hornej Dolnej, že občania nadobudnú pocit bezpečia, a tým sa výrazne zvýši ich kvalita života. Sociálny systém bude nútiť mladého človeka rozmýšľať o zakladaní rodiny a pripravovať vzdelanú novú generáciu. Je evidentné, že systém sociálneho poistenia je schopný riešiť zásluhovosť. Tak zásluhovosť ekonomickú, ako aj zásluhovosť ekonomického kapitálu, je schopný riešiť zásluhovosť každého jednotlivca pri štandardných pomeroch solidárneho prispievania na krytie sociálnych rizík. Tým je možné vytvoriť predpoklady pre spoločnosť, v ktorej každý jednotlivec bude mať svoju vlastnú motiváciu na zabezpečenie svojej kvality života. Kvalita života bude výsledkom jeho osobného úsilia a nik mu na takto vytvorené sociálne zabezpečenie nebude môcť siahnuť. Zvýši sa súdržnosť rodiny. Bude mať k dispozícii individuálny účet ako meradlo jeho vlastnej iniciatívy. A tak z nevoľníka odvádzajúceho povinný desiatok kartelov DSS-iek v Kaníkovom kasíne je možné vytvoriť priestor pre vznik hrdého, sebavedomého občana Slovenskej republiky, občana, ktorý sa bude môcť spoľahnúť na to, že je to štát, ktorý mu cez efektívny regulačný rámec systému sociálneho poistenia vytvára základné istoty života a oceňuje primerane jeho individuálnu iniciatívu. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk).