M. Záhumenský, poslanec: (2007-05-17):
Vážené dámy poslankyne, vážení páni poslanci, predkladaný návrh novely zákona sa v podstate týka  dvoch oblastí. Prvá oblasť je venovaná otázke registrácie generických liečiv a druhá časť sa týka otázky distribúcie veterinárnych liekov a zdravotníckych pomôcok. Vo svojom vystúpení sa zameriam na oblasť práve distribúcie veterinárnych liekov a veterinárnych zdravotníckych pomôcok. Najskôr mi dovoľte, aby som predstavil, ako to fungovalo s distribúciou veterinárnych liekov pred tým, než sa prijala ostatná novela zákona o liekoch na poslednej schôdzi Národnej rady v predchádzajúcom volebnom období. Chovateľ potravinových zvierat na základe veterinárneho lekárskeho predpisu si objednal a zakúpil lieky od veľkodistributérov veterinárnych liekov alebo od veterinárnej lekárne alebo od súkromného veterinárneho lekára. Tieto lieky boli uložené v sklade na farme a z tohto skladu ich používal veterinárny lekár alebo na predpis a pod dozorom tohto súkromného veterinárneho lekára, ktorý vykonával veterinárnu prax na tej-ktorej farme, ich aplikovali ľudia, ktorí mali primeranú kvalifikáciu zootechnického  alebo veterinárneho stredoškolského zamerania a aplikovali ich pod dozorom tohto súkromného veterinárneho lekára a na jeho pokyn. Každá aplikácia, ktorá bola vykonaná, musela byť zaznamenaná a je zaznamenaná v dokumentoch a je presne uvedené, ktorý druh zvieraťa, ktoré zviera, aký liek, aká dávka, kedy bola aplikovaná a tieto záznamy musia byť archivované. Čo sa zmenilo poslednou úpravou zákona, bolo to, že sa vylúčila možnosť veľkodistributérov predávať lieky priamo chovateľom. Toto privilégium sa ponechalo len súkromným veterinárnym lekárom a veterinárnym lekárňam a celý kolobeh nakladania s veterinárnymi liekmi zostal zachovaný. To znamená, že farmár si kúpi dnes lieky od veterinárneho lekára, uloží ich na farme a s tými liekmi sa nakladá úplne presne podľa toho predchádzajúceho postupu. Čiže, len sa vytvorila privilegovaná skupina ľudí zo zákona. Súčasná právna úprava v oblasti distribúcie veterinárnych liekov priamo zo zákona dáva neopodstatnené privilégium súkromným veterinárnym lekárom a veterinárnym lekárňam predávať veterinárne lieky chovateľom potravinových zvierat. Predchádzajúca vládna garnitúra touto úpravou nielenže vytvorila legislatívny priestor na neodôvodnené zisky súkromných veterinárnych lekárov, ale najmä, a pre spotrebiteľa potravín to najdôležitejšie, zhoršila bezpečnosť potravín. V čom spočíva podstata takejto úpravy? Súkromný veterinárny lekár, ktorý vykonáva súkromnú veterinárnu prax na základe zmluvy s chovateľom potravinových zvierat, si v tomto chove sám ordinuje a zároveň aj sám tomuto chovateľovi predáva veterinárne lieky. To je ako keby v humánnej medicíne lekár predpísal liek a následne ho tomuto pacientovi aj predal. Ak zoberieme do úvahy, že na farme nemá veterinárny lekár žiadnu odbornú oponentúru, tak to priamo nahráva tomu, že je možné aplikovať akékoľvek množstvo liekov a antibiotík a pritom na tých zvieratách to vôbec nie je vidno. Jediné, čo bude, ak bude treba použiť antibiotiká, tak zviera nebude reagovať a iba sa zvýši rezistentnosť zvierat na antibiotiká. Vznikol priestor na motivovanie veterinárnych lekárov na zvyšovanie spotreby liekov. Týmto nechcem hádzať všetkých veterinárnych lekárov do jedného vreca. Ale ako si vysvetliť nárast spotreby veterinárnych liekov o 12,5 % od účinnosti nového zákona,  t. j. od 1. júna 2006 aj napriek tomu, že došlo k výraznému poklesu stavov potravinových zvierat? A z akých zdrojov a s akým cieľom organizujú farmaceutické firmy tzv. liekovú turistiku pre veterinárnych lekárov do turisticky zaujímavých destinácií? Prečo sa táto turistika rozbehla práve po poslednej novele zákona o liekoch? Na túto otázku si asi dokáže každý odpovedať sám. Pred dvomi rokmi som bol na dovolenke vo Varadere na Kube a stretol som tam skupinu lekárov, ktorí taktiež boli na 10-dňovom pobyte. Za tých 10 dní absolvovali jednu prednášku o vplyve slnečného žiarenia na ľudskú pokožku a som presvedčený o tom, že ak by si títo lekári mali tú prednášku platiť zo svojho vrecka, tak asi v tom Varadere by nebol ani jeden. Každý chovateľ potravinových zvierat má prirodzenú snahu znižovať spotrebu antibiotík a iných veterinárnych liekov na minimálne únosnú mieru. Znižovaním spotreby antibiotík nedochádza len k zvýšeniu bezpečnosti potravín z hľadiska zdravotnej nezávadnosti, ale aj k zlepšeniu ekonomiky produkcie potravinových zvierat. Vylúčením veľkodistributérov veterinárnych liekov z možnosti dodávania liekov pre chovateľov potravinových zvierat došlo k neopodstatneným nárastom ceny veterinárnych liekov o 10 – 30 % napriek posilňovaniu slovenskej koruny a napriek znižovaniu stavov zvierat. Ďalšie zvýšenie nákladov na lieky o ďalších 19 % spôsobila neochota asi 20 až 30 % súkromných veterinárnych lekárov zaregistrovať sa ako platca DPH a tým sa zamedzilo vráteniu dane z pridanej hodnoty pre chovateľa potravinových zvierat napriek tomu, že on sám platcom DPH je. Aj takéto neopodstatnené zvyšovanie nákladov v živočíšnej výrobe vedie k likvidácii chovov a fariem. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, navrhovaná novela zákona o liekoch vracia spôsob distribúcie veterinárnych liekov do štandardov chovateľsky vyspelých krajín pôvodnej európskej pätnástky. Umožňuje chovateľom potravinových zvierat  vybrať si dodávateľa liekov, ktoré môže nakupovať len na predpis veterinárneho lekára. Predpisovanie veterinárnych liekov upravuje aj § 57 tohto zákona, kde ods. 1 hovorí, citujem: „Veterinárni lekári predpisujú veterinárne lieky, veterinárne zdravotnícke pomôcky na veterinárny lekársky predpis.“ Takže argumentácie kritikov navrhovanej úpravy, že si budú farmári nakupovať lieky kedykoľvek a kdekoľvek a akékoľvek množstvo, nemá nijaké opodstatnenie, ako ani to, že farmár bude nakladať s liekmi bez dozoru veterinárneho lekára. Toto upravuje § 57 ods. 3 tohto zákona, citujem: „Predpisovanie veterinárnych liekov a veterinárnych zdravotníckych pomôcok je veterinárny lekár povinný zaznamenať dokumentáciu chovateľa zvierat, ktorý je povinný chovateľovi zvieraťa zabezpečiť. Veterinárny lekár musí viesť záznamy o dátume vyšetrenia zvierat, o ich chovateľovi, o počte a identifikácii ošetrených zvierat, diagnóze, predpísaných liekoch, podaných dávkach a o mieste ich podania, o dĺžke liečenia a určených ochranných lehotách a uchovať tieto záznamy pre potreby inšpekcie príslušných orgánov najmenej počas piatich rokov.“ § 57 ods. ods. 6 tohto zákona hovorí: „Veterinárny lekár predpíše na veterinárny lekársky predpis len také množstvo veterinárneho lieku, ktoré je nevyhnutne potrebné pre príslušné ošetrenie alebo liečenie.“ Poslednú citáciu, ktorú použijem z tohto zákona, je § 57a ods. 6 písm. b): „Vlastníci alebo chovatelia potravinových zvierat nesmú používať veterinárne lieky bez predchádzajúceho súhlasu veterinárneho lekára.“ Vážené poslankyne a poslanci, plne rozumiem kritike Komory veterinárnych lekárov, aj samotným veterinárnym lekárom k predkladanému návrhu novely zákona. Nerozumiem ale kritike politikov. Veterinárni lekári stratia prijatím tohto návrhu bezprácne zisky, ale nerozumiem kritike politikov, ktorým by mal byť záujem občana prvoradý a to je produkcia zdravých a bezpečných potravín. Z tohto dôvodu vás, vážené kolegyne, kolegovia, prosím o podporu tohto zákona. Ďakujem.