M. Záhumenský, poslanec: (2007-12-12):
Reforma zdravotníctva. Napriek všetkej chaotickosti zaviedla významnú mieru privatizácie poskytovateľov zdravotnej starostlivosti v kombinácii s povestnými fixnými poplatkami a verejno-finančne nezmyselnou diverizifikáciou zdravotného poistenia vedúceho k dlhodobému rastu nákladového systému. Daňová reforma neuveriteľne evidentným spôsobom zvýhodnila zdaňovanie korporácií a vyšších príjmových skupín pri takmer úplnom odstránení majetkových daní a prenesením ťažiska príjmov verejných financií na unifikovanú daň z pridanej hodnoty, respektíve harmonizované spotrebné dane. Privatizácia kľúčových sieťových odvetví slovenskej ekonomiky úspešne zlikvidovala základ pre eventuálne sanovanie nákladov reformy penzijného systému z výnosov transparentného predaja, respektíve prevádzkovania týchto najdôležitejších prirodzených monopolov. Efekty kombinácie dopadov týchto pseudoreforiem sú vskutku unikátne. Medzinárodné autority – Európska komisia, Svetová banka, Medzinárodný menový fond čoraz viac udivuje súčasná štrukturálno-rastová situácia slovenskej ekonomiky, keď pri pretrvávajúcich ambíciách vo fiškálnej konsolidácii a v snahe o splnenie kritérií prijatia eura od roku 2009 v prostredí naďalej výrazného hospodárskeho rastu neexistujú výraznejšie inflačné tlaky, a to napriek podstatne klesajúcej miere nezamestnanosti a praktickému dosiahnutiu úrovne potenciálneho produktu. Aký to makroekonomický zázrak? Jeho udržanie však bude čoraz zložitejšie, pričom jeden element tzv. reformy minulej vládnej garnitúry bude mať na ne v skutočnosti vskutku fundamentálny dlhodobý dopad. Veď ide o neuveriteľné diletantské pseudoreformy penzijného systému v Slovenskej republike naštartované v roku 2004, o nevyhnutnú revíziu najnepriaznivejších dopadov, o ktorú sa usiluje ministerka práce a sociálnych vecí pani Vierka Tomanová už v schválenej novele zákona o sociálnom poistení. Súčasná vláda Slovenskej republiky v programovom vyhlásení v roku 2006 sa jednoznačne zaviazala, že prioritou vlády bude zabezpečenie finančnej stability priebežne financovaného dôchodkového systému tak, aby spolu so systémom starobného dôchodkového sporenia poskytovali primerané hmotné zabezpečenie v starobe, teda k návratu k reálnemu napĺňaniu čl. 39 Ústavy Slovenskej republiky. V tejto súvislosti je fundamentálnou otázkou charakter, rozsah a sociálno-ekonomická povaha manévru, ktorým chce terajšia sociálno-demokratická vláda Slovenskej republiky k tomuto cieľu dospieť. Nemenej dôležitá je včasnosť zásahu do narastajúcich ekonomicko-systémových disproporcií a výslovných alokačno-distribučných strát, ktoré by spôsobovali pretrvávanie súčasného právneho stavu v oblasti penzijného systému. No jednoznačne najdôležitejším opatrením na vytvorenie podmienok, k realizácii ktorého v zásadnej miere prispeje práve opätovne schválená novela zákona o sociálnom poistení, je vytvoriť stav, keď pri takej podstatnej dlhodobej zmene penzijného systému, akým je nepochybne zavedenie viackritériovosti pri súčasnom ponechaní takmer úplnej miery jeho obligatórnosti budú mať všetky dotknuté subjekty občania Slovenskej republiky v prvom rade k dispozícii čo najväčšie množstvo odborných a nezávislých informácií o rozhodovaní sa o spôsobe svojej dlhodobej účasti v štruktúre penzijného systému, ako i minimálne potrebný časový priestor na uskutočnenie tohto rozhodovania. Bez uvádzania detailov veľkého množstva odborných a ekonomických analýz, kvantifikácií a diskusií, ktoré sa v prostredí svetovej ekonomickej vedy, ako i permanentného hospodársko-politického diskurzu o alternatívach reformy starobných dôchodkov a ich dopadov vedú prakticky neustále, no osobitne v posledných pätnástich rokoch, obmedzím sa ďalej len na najzákladnejšie argumenty a dilemy spojené so súčasným modelom reformy penzií v Slovenskej republike. Existencia centralizovaných organizovaných systémov penzijného zabezpečenia, ako i potreba neustáleho sledovania a prehodnocovania podoby ich finančnej udržateľnosti a pretrvania adekvátnej miery medzigeneračnej spravodlivosti sú trvalými úlohami každej hospodárskej politiky v demokratických spoločnostiach. Zmena štrukturálnych parametrov svetového hospodárstva od začiatku deväťdesiatych rokov 20. storočia, no najmä systematické dopady postupujúcej globalizácie na jednotlivé faktorové ceny a ich vývoj vo vyspelých trhových ekonomikách v kombinácii s demografickými zmenami viedli jednotlivé vlády, ako i hlavné autority medzinárodnej ekonomickej integrácie k hľadaniu a formulácii systémových súvislostí možných alternatív reformy penzií. V tomto smere je určite najznámejším pokusom takmer päťstostranová publikácia Svetovej banky – Odvracanie krízy starnutia z roku 1994, prezentujúca a preferujúca viacpilierový penzijný systém a podstatnú váhu príspevkov definovaného systému individuálnych účtov, tzv. kapitalizačný pilier. Tu treba poznamenať, či tieto odporúčania boli vo veľkej miere smerované a projektované na realitu rozvojových krajín, z ktorých sa mnohé v predmetnom období nachádzali v stave rozvratu priebežného, dávkou definovaného penzijného systému, charakteristického nízkou mierou účasti populácie v ňom a neexistenciou stabilnejšieho finančného prostredia na jeho fungovanie. Neprekvapuje preto, že krajiny postupujúce v zmysle vtedajších odporúčaní Svetovej banky začali experimentovať s modelom povinnej komerčnej kapitalizácie dôchodkov tzv. čilského typu, čo v mnohých z nich, osobitne v Argentíne viedlo v pomerne krátkom čase ku katastrofálnym výsledkom a k nutnému prijatiu revízií týchto reforiem. Celý rad systémov neopodstatnených a empiricky nepreukázateľných mýtov o lepších výsledkoch komerčnej kapitalizácie penzií v porovnaní s logikou a výsledkami priebežného systému, osobitne predpoklady o príspevkoch kapitalizovaných individuálnych účtov a rastu národných úspor vo výške miery výnosu tohto systému pre sporiteľov v porovnaní s priebežným systémom a o prínose kapitalizačného modelu flexibility trhu práce boli v následnom bezprostrednom období vyvrátené zásadnými analýzami takých autorít svetových ekonómií, akými nesporne sú Joseph Stiglitz, Peter Orszag, Nicolas Bárr, Henry Aaron či Paul Samuelson. Bez uvádzania detailov ich kritiky obmedzím sa nateraz len na výpočet nasledovných fundamentálnych dilem a krajných kontroverzií, ktoré zavedenie kapitalizačného piliera do penzijného systému Slovenskej republiky od roku 2005 prináša pre celkovú verejno-finančnú udržateľnosť celého systému starobného dôchodkového zabezpečenia, ako aj pre individuálne postavenie a prognózu príjmov jeho jednotlivých účastníkov. Zavádzaniu zmeny penzijného systému v Slovenskej republike od roku 2004 a 2005 nepredchádzala prakticky žiadna odborná diskusia o nákladoch budúceho povinného kapitalizačného systému a oprávnenie jeho plnej mandatórnosti pre prvopoistencov, o jednotlivých rizikách spojených s jeho fungovaním a garanciách minimálne sociálne akceptovateľnej miery náhrady a už vôbec nie o adekvátnom na reálnych číslach a prognózach založenom prepočte porovnania výnosnosti kapitalizačného modelu s výnosnosťou priebežného systému pre jeho jednotlivých účastníkov. Po druhé. Úplne bolo zamlčané elementárne pravidlo fungovania penzijných systémov tzv. Aaron Samuelsonovo pravidlo výhodnosti priebežného verzus kapitalizačného systému formulované ešte v päťdesiatych či šesťdesiatych rokoch minulého storočia, ktoré postuluje a zároveň dokazuje, že na to, aby bol kapitalizačný systém pre jeho účastníkov výnosnejší než systém priebežný, musí byť čistý reálny výnos aktív, do ktorých sa v rámci neho investuje v budúcnosti vyšší, než je rast úhrnu miezd na reálnom HDP, respektíve rast reálnych miezd v kombinácii s demografickým rezíduom. Ak to tak nie je, transparentne nastavený priebežný systém s indexáciou založenou na raste reálnej mzdy, respektíve takzvanou švajčiarskou kombinovanou indexáciou je polovica rastu spotrebiteľských cien a polovica rastu reálnych miezd, čo je prístup momentálne uplatňovaný v Slovenskej republike, bude vždy poskytovať vyššie dôchodky ako systém kapitalizačný. V súvislosti s práve uvedeným je známe, že ak úroveň HDP na jedného obyvateľa Slovenskej republiky v súčasnosti výrazne presahuje 60 % priemeru Európskej únie, pričom reálna úroveň HDP na jedného pracovníka v národnom hospodárstve je ešte vyššia a produktivita práce pri aplikácii zohľadnením množstva odpracovaných hodín je Slovenská republika už momentálne ďaleko za úrovňou 70 % úrovne Európskej únie, úrovne jednotlivých mzdových nákladov, no najmä reálnych miezd nedosahuje stále ani 30 % tohto ukazovateľa. Navyše podiel miezd na rozdelení faktúrových príjmov v Slovenskej republike mzdy, zisky a takzvaný zmiešaný dôchodok stále osciluje len na úrovni tesne nad 30 %, čo je dramatické zaostávanie za 55 až 65 % podielu miezd na rozdelení príjmov v krajinách európskej pätnástky. To znamená, že s najväčšou pravdepodobnosťou bude napriek všetkým obmedzeniam reálnej a nominálnej konvergencie tempo rastu priemerných reálnych miezd v Slovenskej republike v nasledovnom období výrazne vyššie ako v rokoch 1990 až 2006 a osobitne v období 1998 až 2006. Priebežný penzijný systém teda bude s vysokou pravdepodobnosťou poskytovať svojim účastníkom vyšší výnos než takzvaný kapitalizačný pilier. Navyše predikcia úrovne a garancia výnosov v takzvanom kapitalizačnom pilieri poskytuje pri používaní všetkých štandardných finančno-alokačných modelov a pri rešpektovaní súčasnej podoby podmienok starobného a dôchodkového sporenia v Slovenskej republike veľmi neuspokojivé výsledky potvrdené doterajším reálnym vývojom hodnoty vykazovaných dôchodkových jednotiek. Dôvody sú endogénne a prakticky neprekonateľné. V prípade investovania do DSS-iek do bezpečnejších nástrojov peňažného a kapitálového trhu je súčasná miera ich výnosnosti limitovaná klesajúcou výnosovou krivkou emitovaného štátneho dlhu v Slovenskej republike, ktorého rozsah a reštrukturalizácia boli, sú a budú významné a v neposlednom rade i s ohľadom na plnenie a udržanie takzvaných maastrichtských kritérií. Zabezpečením vyššej výnosnosti pri investícii do akcií bráni nerozvinutosť a prakticky bezvýznamnosť organizovaného akciového trhu v Slovenskej republike, ako i trvalo platný argument významnej variability výnosov pri pohľade na priemernú mieru vývoja vyspelých svetových akciových trhov v akomkoľvek období za posledných 150 rokov. Skutočnosť, že miera výnosu, respektíve rastu a udržania hodnoty individuálnych dôchodkových účtov v kapitalizačnom pilieri nebude stačiť na zabezpečenie akceptovateľnej miery náhrady u väčšiny účastníkov takzvaného kapitalizačného piliera s nižšími než mediánovými mzdami, a to pravdepodobne ani po dvadsiatich rokoch sporenia v ňom bola analyzovaná a potvrdená, a to i pri voľbe veľmi optimistických predpokladov výnosnosti jednotlivých nástrojov finančného kapitálového trhu, žiadnych 8 % ročne. Už pri odborných projekciách v roku 2004 a 2005 tieto analýzy a kritiky ostali zo strany čiastočne a v tom čase adolescentných tvorcov a inšpirátorov tejto reformy úplne nepovšimnuté a zámerne ignorované. Jednou z mála rozumných charakteristík druhého piliera v Slovenskej republike je nateraz centralizovaný výber, distribúcia, celková administrácia poistného do DSS-ky zo strany Sociálnej poisťovne. Tento prvok výrazne znižuje administratívne náklady celého systému. Je však nesporné, že aj pre jeho uchovanie bolo potrebné bezpodmienečne zvýšiť tvorbu použiteľných zdrojov Správneho fondu Sociálnej poisťovne, čo bolo aj predmetom prijatej novely. Napriek často zdôrazňovanej nízkej úrovni odplát dôchodkových správnych spoločností odplata za správu dôchodkového fondu a odplata za vedenie osobného dôchodkového účtu, ich agregátna úroveň a extenzívny charakter ich rastu v súvislosti s postupne narastajúcim objemom prostriedkov odvedených na osobné účty sú dostatočné na zabezpečenie kvalifikovaného chodu manažmentu DSS-ky v prospech sporiteľov, ako i na relatívne rýchlu návratnosť investícií ich materských spoločností do tohto systému. Je pritom pozoruhodné, že pravidelná správa Medzinárodného menového fondu o hodnotení stability finančného systému Slovenskej republiky z mája tohto roku upozorňuje na viaceré potreby ešte vyššej miery transparentnosti zo strany DSS-iek pri investovaní z verejných prostriedkov sporiteľov. Napokon ambivalencia v postoji DSS-ky v nedávnych diskusiách o možnosti zníženia pomeru odvodu do priebežného kapitalizačného pilieru z 9 ku 9, povedzme, na 12 ku 6 implicitne potvrdzuje, že reálnym indikátorom ich investičnej stratégie je dostatočná výška a stabilita poplatkového cash-flow a nie viac-menej konfúzne argumenty o zlepšení miery výnosnosti po naakumulovaní nejakej kriticky veľkej hodnoty investovateľných prostriedkov sporiteľov. Záverom by som rád zdôraznil najpodstatnejšiu pozitívnu zmenu, ktorú prináša prijatá novelizácia v oblasti sociálneho poistenia a starobného dôchodkového sporenia. To je povinnosť každej vlády, ktorá akýmkoľvek spôsobom zavádza či mení akýkoľvek model povinného penzijného sporenia kvalifikovane, nestranne a s možnosťou slobodného výberu informovať všetkých občanov o dopadoch, alternatívach a rizikách akejkoľvek zmeny, a to osobitne v prípade hospodársko-politického manévru s takým dlhodobým, z pohľadu jednotlivca prakticky celoživotným dopadom na rozhodovanie a znášanie dôsledkov zo svojho rozhodnutia. Aktuálne prezentované informácie zo strany Sociálnej poisťovne preukazujú, že len necelá polovica, to je 45 % mladých ľudí, ktorí sa prvýkrát zamestnali po 30. júni 2006 a boli teda povinní vstúpiť do druhého piliera, si sama aktívne vybrala dôchodcovskú správcovskú spoločnosť a jej konkrétny fond a uzavrela s ňou zmluvu. Za väčšinu z tejto generačnej skupiny musela rozhodnutie urobiť administratívne Sociálna poisťovňa. Kde teda zostala efektívna a objektívna informovanosť o takej zásadnej a dlhodobej zmene v oblasti sociálneho poistenia a ako táto úroveň reálnej neinformovanosti a laxnosti korešponduje s toľko omieľanými argumentmi v prospech druhého piliera z pozície posilnenia osobnej zodpovednosti zo slobody výberu? V tomto zmysle navrhované takzvané otvorenie kapitalizačného piliera na obdobie najbližšieho pol roka je jedinou možnosťou, krízovou alternatívnou nápravou nezodpovedného a prakticky nedemokratického prístupu presadzovateľov penzijného systému z obdobia minulej vlády. Zároveň je potrebné vytvoriť maximálny priestor pre kvalifikovanú, nestrannú a nezávislú diskusiu domácich i zahraničných inštitúcií a autori ekonomického výskumu o skutočných, reálnych parametrizáciách dopadov nateraz platného stavu v podobe penzijného systému v Slovenskej republike na jeho účastníkov, jeho verejno-finančnú udržateľnosť a adekvátnosť vo vzťahu k minimálnym nárokom na medzigeneračnú spravodlivosť a solidaritu. Vážení kolegovia a kolegyne najmä z opozície, nikto nespochybňuje prirodzenú relevanciu petičného práva ako jedného zo základných atribútov štandardnej demokratickej ústavnosti. Zároveň som však presvedčený, že organizovanie petícií za zachovanie či dokonca ústavné garancie zachovania finančných tokov súkromným podnikateľským subjektom povinne uhrádzaných zo strany občanov demokratického štátu je celosvetovým unikátom parlamentnej demokracie a úlohy opozície v nej. Svojou nezmyselnosťou a extrémizmom predstavuje vlastne opačný protipól takých excesov, ako sú násilné komunistické revolúcie a všeobecné znárodňovanie zo zákona. Na iniciatívy typu petície za zachovanie povinných platieb súkromne platiacich subjektov v oblasti starobného dôchodkového poistenia či zdravotného poistenia by sme mali, vážené kolegyne, kolegovia, čím skôr potichu zabudnúť, kým sa tento exces nestane objektom a predmetom nejakej zábavnej hospodársko-politickej analýzy zahraničných médií či akademickej, ekonomickej a právnej komunity vo vyspelých ekonomikách. Rád by som na záver vyzval vážených poslancov za SMK, aby si v týchto súvislostiach spomenuli na viaceré rozumné argumenty o potrebe sociálnej solidárnosti v textoch i volebných programoch v minulosti. Vážených poslancov KDH by som si dovolil požiadať o ich návrat k úvahám o solidarite obsiahnutých v jednotlivých sociálnych encyklikách cirkvi. A napokon vyvíjajúce sa liberálno-konzervatívne teleso SDKÚ by som si dovolil upozorniť na elementárne požiadavky vzťahu práva, informovanosti v súlade novej legislatívy s diskriminačnou dogmatikou existujúcich právnych noriem. A napokon konštatovanie, citujem, „hospodárska politika má vždy napomáhať k maximalizácii spoločenského produktu, a nie k maximalizácii individuálnej čistej súčasnej hodnoty“. Autorom tohto citátu je jeden z vašich určite najobľúbenejších velikánov Friedrich von Hayek, ktorý toto uviedol na stránkach svojho legendárneho spisu  Rechtsordnung und Handelsordnung   z roku 1969. Veď práve rozdiel medzi právnym poriadkom a chaosom účelového handlovania na náklady verejnosti je tým rozdielom, o zabezpečenie ktorého nám pri vytváraní podmienok dlhodobo udržateľného a spravodlivého penzijného systému musí predovšetkým bezpodmienečne ísť. V tomto zmysle som presvedčený, že schválenie predloženej novely poslancami Národnej rady Slovenskej republiky je prvým krokom k tomu, aby občania Slovenskej republiky tigre či medvede, či iné šelmy vašich reforiem neostávali ďalej len v postavení cirkusových zvierat, ktoré so zabezpečenými mrežami očakávajú konečne aspoň trochu väčší prídel potravín zakúpených za zlomok poplatkov, ktoré od návštevníkov najmä zo zahraničia pravidelne vyberajú konzervatívno-liberálno sa tváriaci už obkukaní a obstarožní odborní krotitelia. Ďakujem.