K. Tóthová, poslankyňa: (2004-09-07):
Tento zákon má pozitívne aj negatívne momenty. Začnem hovoriť o tých pozitívnych. Som rada, že po porade na ministerstve spravodlivosti, kde sme boli viacerí poslanci a kde som mala tú česť byť aj ja, prerokúvané pripomienky boli zo strany pána ministra vzaté na vedomie a do určitej miery zapracované. Pozitívne hodnotím, že z návrhu bolo vynechané spojenie rodičovská zodpovednosť, pod čo boli subsumované tak práva rodičov, ako aj povinnosti. Myslím, že tento počin je správny, pretože každý právnik vie, že zodpovednosť je – niesť právne následky za porušenie právnej povinnosti. Konečne, právnici vedia, že akademický klub mal veľkú monografiu na túto tému a celá bývalá česko-slovenská teória aj zahraničná sa odrážala od tohto vymedzenia. Možno ministerstvo pri zahrnutí spojenia rodičovská zodpovednosť namiesto práva a povinností bolo inšpirované článkom z Justičnej revue č. 6 a č. 7, kde autorka Elena Berthotyová píše, že z obsahového hľadiska by pojem rodičovská zodpovednosť bolo možné definovať ako súhrn práv a povinností. Chcem povedať, že som veľmi rada, že ministerstvo sa s týmto chybným ponímaním nestotožnilo a že urobilo ten krok, ktorý som spomínala. O tom, že to bolo urobené na poslednú chvíľu, svedčí aj, že napr. prehľad jednotlivých častí ešte pojem rodičovská zodpovednosť obsahuje. Takže je vidieť, že úplne to bolo urobené v chvate a narýchlo. Ďalej, pozitívne hodnotím, že tvrdostná klauzula bola vo vláde Slovenskej republiky vypustená, preto nejdem k tejto klauzule viac hovoriť. Myslím, že aj celé rokovanie o tomto návrhu zákona sa skráti vzhľadom na to, že o tejto otázke by bola veľká diskusia. Predložený legislatívny návrh má podľa môjho názoru aj slabé miesta. Ako už bolo povedané aj na porade, ide o zákon o rodine, ale rodina nie je definovaná. Je to z mála prípadov, keď zákon, ktorý niečo upravuje, nedefinuje alebo aspoň neopíše predmet svojej úpravy. V predložených ustanoveniach nikde nenájdeme vysvetlenie, čo je to rodina. Je rodina vzájomné žitie nezosobášených dvoch jedincov mužského a ženského pohlavia, ktorí majú viac detí? No, zo zákona to nevyplýva, z praxe to vyplýva. A možno by bol taký posun veľmi dobrý, pretože takéto zoskupenia veľmi dobre vychovávajú deti, plnia spoločenskú funkciu a podobne. Ja mám obavy, že môže vývoj ísť aj smerom, že rodinou budú dvaja muži, ktorí budú vychovávať adoptované deti, čo by sme zrejme viacerí neradi videli. Ale situácia je taká, že skutočne pojem rodina tu nie je definovaný ani naznačený, nie sú tu pojmové znaky, zrejme prax bude sa pohybovať v doterajších koľajach a pomôže si občianskym zákonom, osobami blízkymi či príbuznými a podobne. Ďalej by som chcela upriamiť pozornosť na § 37 ods. 1, ktorý hovorí: „Každý môže oznámiť orgánu, príslušnému, obci alebo súdu skutočnosť, že rodičia nemôžu plniť povinnosti vyplývajúce z rodičovských práv a povinností.“ Myslím, že tu nie je namieste formulácia môže. Ak je známe, že niekto neplní svoje rodičovské povinnosti, bolo by namieste keby tam bolo ustanovenie, z ktorého vyplýva preňho určitá povinnosť. Ak vychádzame z toho, že plnenie povinností rodičov sú povinnosti, ktoré z gradácie spoločenských záujmov stoja na vysokom stupni spoločenskej potreby a preferovania, potom si myslím, že tolerancia, ktorá vyplýva z § 37 ods. 1 nie je namieste. Ďalej mám otáznik k § 82, ktorý nie je koncipovaný z hľadiska perspektívneho vývoja, na čo konečne aj pani poslankyňa Podracká apelovala, aby zákon viac išiel do úpravy, vnímajúc vývoj v najbližších rokoch. Ak totiž zakotvíme, že matkou je žena, ktorá dieťa porodila, vlastne neuvažujeme o tom, že môže často žena porodiť dieťa, kde nie je ani biologicky spätá a nie je ani právne a citovo spätá s otcom dieťaťa. Sú prípady, že úplne cudzia matka oplodnené vajíčko vynosí a porodí dieťa, ktoré skutočne je geneticky nasledovateľom ženy, ktorá poskytla vajíčko, a muža, ktorý poskytol spermie, Čiže geneticky bude niesť znaky týchto dvoch jedincov a nebude mať nič spoločné so ženou, ktorá ho porodila. Avšak podľa tohto zákona by bola matkou. A zároveň zákon hovorí, že všetky zmluvy, ktoré by boli inak koncipované, sú v rozpore s odsekom 1, a teda sú neplatné. Dávam pán minister na zváženie, či tento paragraf je z hľadiska vývoja medicíny a ďalších odvetví vedy súladný s požiadavkou, aby zákon bol účinný dlhšie roky a mohol regulovať spoločenské pomery a vzťahy, ktoré nastanú. A posledná pripomienka, možno ani nie pripomienka, ale taká úvaha, ktorá sa mi akosi v mysli stále v súvislosti s utajovanými pôrodmi vynára. Pri utajovanom pôrode má matka právo absolútne sa vzdať dieťaťa. Je tu myslené aj na právo otca? Čo keď sa uskutoční utajovaný pôrod a otec príde do nemocnice, keďže je, dajme tomu, v určitej oblasti jediná a vie, že tam tá žena išla, a vie, že čaká dieťa, a vysloví nesúhlas, vie, že manželka nechcela to dieťa? Povie napríklad: „Ak by toto ustanovenie chcela využiť moja manželka, nesúhlasím s tým, Ja som otcom a chcem, aby to dieťa ostalo v rodine.“ O koľko je slabšie právo otca ako právo matky. Je to úvaha, ale stále mne táto otázka sa vynára. Sama neviem na ňu odpoveď, ale zdá sa mi, že bolo by treba nejako ešte pouvažovať. Možno v druhom čítaní prídem s návrhom. Pre prvé čítanie len táto pripomienka. Vážené dámy, vážení páni, ja vám ďakujem za vašu pozornosť. (Potlesk.)