Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-12-09):
Vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, kolegovia, dovoľte mi uviesť teda aj tento zákon, aj sériu mojich piatich návrhov zákonov, ktoré sa, žiaľ, nedostali na minulú schôdzu, lebo autoritatívnym rozhodnutím bývalého predsedu to bolo tak ukončené a škoda, lebo práve tento a s ním súvisiaci, mal svoje miesto aj vo svetle toho, že vtedy boli aktuálne komunálne voľby, ktorým by ste, a už sa mi ani k tomu nechce vracať. Ešte jednu takú procedurálnu vec, bučali ste jak kravy v kravíne, keď som minulý týždeň v piatok poprosil, že či by sa nemohli tieto moje body preložiť. Nikdy som nemal pocit, že sa snažím niečo zneužiť, nebudem sa tu rozvádzať o dôvodoch, ale niekedy sú. Tak mi to je trošku ľúto, lebo nie som úplne vo forme, ale nevadí, no tak si bučte ďalej. Ešte poviem ďalšiu vec, že teda mám tu päť a potom, čo som predkladal do, na túto schôdzu dva veľmi dôležité a tu si chcem ich odpromovať, zákon o islamistoch. Už nejakých sa nám podarilo z hradného kopca dostať dole, ešte potrebujeme nejakých islamistov, tých skutočných, dostať do zákona a o tom bude tiež reč a ešte aj bude reč o tom, že na jednej strane sú tu ľudia schopní variť v nemocniciach jak v Hiltone a na druhej strane sú schopní už aj hrobové miesto prenajať, viete, že to je úplne obludné, ale o tom bude reč v tých ďalších zákonoch. Ak dovolíte, uvediem ten prvý. Hovorí v zásade o tom, že v čom je finta. Vždycky, to sa hovorí, že aj taká hrubá môže byť zmluva, pred zlým úmyslom neochráni a žiaľ, býva to pravdou. Od divokých dôb 90. rokov, kde to šlo hlava-nehlava, bola tendencia to zlepšovať, aby sa k tomu čoraz menšiemu majetku pristupovalo o niečo zodpovednejšie. Nie zodpovedne, ale aspoň o niečo zodpovednejšie prostredníctvom nejakých legislatívnych návrhov. Čiže ten brutál, kde starosta sa alebo primátor sa rozhodol, že predá, keď sa dohodol, až sme sa dostali do polohy, kde je treba oceniť iniciatívu pani Žitňanskej, sme zaviedli niečo také, ja to zjednoduším, lebo však koniec-koncov je dôležité, aby tomu ľudia rozumeli, že o čo je a ja sa budem uchádzať o dôveru ľudí, lebo to je princíp aj politiky, že nepotrebujeme mať dôveru ústavného právnika, toho si zaplatíme, ale potrebujeme dôveru ľudí. A na to, aby ľudia tomu dôverovali, musia tomu rozumieť. Čiže, aby rozumeli, že o čom je reč. Mestá, obce ešte niečo majú, poväčšine už nemajú nič, hej? Bratislava už nemá nič. Ona síce účtovne eviduje, že má nejaký majetok, prosím vás, to sú chodníky, to je dubiózny majetok, to je nič, ale účtovne to niekde nejakým spôsobom sa ukazuje. Ale ešte to málokde je a nejakým spôsobom zostalo, tak zákony upravujú, že ako sa s tým manipulujú, alebo ako je možné to predať, prípadne prenajať. A vývojom sme sa dopracovali teraz do takého ustanovenia, ktoré hovorí, že hodné osobitného zreteľa. Za to vďačíme pani Žitňanskej, že proste upravila to, čiže sa neschvaľuje, neschvaľujú, teda zjednodušene, nájmy a predaje sa neschvaľujú nadpolovičnou väčšinou, hej, ale je možné urobiť, teda principiálne by mesto malo predávať transparentnou súťažou, to treba povedať ako úplne základné, čo sa však nedeje. Potom umožňuje aj nejaké nakladanie a teraz sme sa dopracovali k tomu, že keď sa mesto rozhodne predať alebo prenajať bez súťaže, tak je to povinné urobiť, musí tam byť tá formulka – hodné osobitného zreteľa. A teraz prosím vás pekne, ja si myslím, že aj pani Žitňanská to tak myslela, že je hodné osobitného zreteľa? Nuž hodné osobitného zreteľa je dajme tomu, že nejaká charita si chce kúpiť alebo prenajať nejaký majetok mesta a tam chce robiť nejakú inú činnosť, ako je klasická komerčná. A poslanci usúdia tou trojpätinovou väčšinou, áno, tento prípad je hodný osobitného zreteľa a vtedy sa nastavia parametre ináč. To znamená, nejde to do verejnej súťaže, hej, ale teraz sme sa teda na tom uzhodli, takto prierezovo, lebo tá trojpätinová väčšina znamená, že to nie je len jedna strana, alebo dve, že to je viac, čiže má to tú určitú legitimitu, to rozhodnutie, že to bolo prijaté v tom mestskom parlamente väčšinovo. Nuž ale, ako to dopadlo, vážení? Dopadlo to tak, ako to zvykne na Slovensku dopadnúť. Ale ja sa nechcem dotknúť malých obcí, ja verím, že tam k tomu inštitútu pristupujú zodpovedne. Avšak vo veľkých mestách, ja som to asistentovi dal robiť, len je chorý, tak mi to nedal, ale myslím, že si to pamätám dobre. Posledné alebo predposledné, bratislavské zastupiteľstvo malo iks bodov, ktoré sa týkali nájmu, alebo predaja mestského majetku, 85 % z toho bolo hodné osobitného zreteľa. Čo sa stáva? V praxi sa stáva to, že poslanecké kluby alebo tí najvplyvnejší poslanci sa mimo zastupiteľstva dohodnú, že ako to upečú, hej, a teda aj keď tá vnútorná dohoda, tak sa to našúpe na to zastupiteľstvo, akože je to hodné osobitného zreteľa, čož výrazom je trebárs to predposledné, to bolo, myslím, mestské zastupiteľstvo v Bratislave. To znamená, mesto Bratislava na predposlednom zastupiteľstve predávalo, resp. prenajímalo diecézam, arcidiecézam, charitám, kultúrnym spolkom, menšinovým spolkom 85 % svojho majetku, by niekto povedal, keby to bolo, že v zmysle toho, ako prečo sme ten zákon robili. Vôbec to nebola pravda. Čisto komerčné veci sa hádzali na hodné osobitného zreteľa. Čiže naozaj sme svedkami zneužívania tohto inštitútu. Sme svedkami zneužívania tohto inštitútu, lebo sa to dohodlo. Pravdou je, že teraz sa treba dohodnúť s viacerými, čiže možno je to o niečo drahšie, ale zase je to len v tom, že primárne, čo by malo byť dôležité, že ak sa raz mesto rozhodne niečo predať, alebo obec, tak sa snaží vygenerovať čo najväčšiu cenu. Ja tomu teda možno nerozumiem, pretože som nikdy v mestskom zastupiteľstve neúčinkoval, ale ak by som náhodou niekedy bol, tak by to bolo podľa mňa, to je prioritné, keď som teda išiel s tým do toho mestského zastupiteľstva. Neviem, s akou pohnútkou tam idú iní poslanci, preto som myslel, že to je dôležité ešte pred tými voľbami, lebo keby náhodou sme vyslali signál, keby tento parlament vyslal signál, že sa chce tým zaoberať, tak si dovolím tvrdiť, že dve tretiny ľudí by povedalo, načo tam ja budem kandidovať, však to už nemá zmysel, že stratilo by to zmysel, lebo už sa nebude dať čáry-máry-fuk, viete, a to je presne to, že čáry-máry-fuk, dohodneme sa a vybavíme to, teda tak, ako doteraz, no. Tento návrh zákona, vážení kolegovia, či veríte, či nie, vážení občania, prípadne sa nad zamyslite, hovorí o tom, že by sa to malo ešte znova troška prišróbovať, hej a aby, keď už sa teda nesúťaží, lebo ja som veľký priateľ súťaže, ale nie tej súťaže, čo tu sme často svedkami, že niekto magicky povie, že verejné obstarávanie. Verejné obstarávanie, mimochodom, kolega Zajac o tom vie svoje, však? My sme dopracovali, úplne sme ho vyšpičkovali, viete, že účastník musí byť otcom Sandokana. Viete, že my do tých podmienok vieme dať niečo také, že (povedané so smiechom) síce sa to volá súťaž, ale nie je to súťaž, hej, lebo vy do tých podmienok fakt, že ustanovíte niečo, čo sa nedá splniť, resp. sa to dá splniť iba jednému, (reakcia z pléna) alebo dvaja pre istotu, lebo keď je jeden, tak už sa to môže zrušiť, takže dvoch, ktorí sa dohodnú, no úplne milené, hej, úplne je to milené, volá sa to súťaž, ale nie je to súťaž. Tak to ako ten príbeh s kačkou, toto nie je ono. Naozaj ja už len čakám, kedy bude súťaž o niečo a účastníci musia byť otcom Sandokana, alebo ja neviem, niečo, tam normálne tam dajú taký úplne psí kus, viete, že len, aby sa to naplnilo. Nuž aj to vieme, čiže ja som priateľom skutočnej, poctivej verejnej súťaže, ale keď už teda nevieme ísť tou verejnou súťažou, a teraz ja nevylučujem, že môže nastať tá situácia, že je potrebný osobitný zreteľ, prečo nie, môže byť a mesto má mať v sebe nástroje na to, aby prioritne, malo by mať nástroj, aby prioritne nesledovalo len to absolútne vyjadrenie v hodnote, v peniazoch, má mať vnútorne. A to je ten osobitný zreteľ, aby nebol zneužívaný. Čiže my ho nechávame v platnosti, hej, týmto návrhom sa na tom nič nemení, ale cizolujeme to ustanovenie tak, že ak sa teda mesto rozhodne niečo predať, alebo prenajať, alebo vyšší územný celok, toto je vyšší územný celok, hodným spôsobom, hodným osobitného zreteľa, tak predlžujeme dobu zverejnenia na 30 dní. Čiže ak sa obec Dohňany rozhodne predať svoju rozhľadňu, hodným osobitného zreteľa, vypíše to na svoju úradnú tabuľu a od zverejnenia do 15 dní sa môže Fero Mrkvička z Púchova prihlásiť, že on chce tiež tú rozhľadňu, ale musí povedať, že dá o 20 % viac, ako je tá cena, za ktorú sa rozhodlo to obecné zastupiteľstvo v Dohňanoch predať svojmu domácemu rodákovi tú rozhľadňu, lebo ju pomáhal stavať, hej? Čiže pokračujem v tom prípade, aby sa to dalo ľahko pochopiť. Čiže môže, stále platí, že obec Dohňany sa rozhodla predať svoju rozhľadňu svojmu rodákovi, pretože ju pomáhal stavať, že ju treba teraz natrieť Luxolom, treba ju obrúsiť a on má k tomu vzťah a rozhodli sa mu to predať nie za cenu, ktorá je vyhlášková, ale že povedali, že je to hodné osobitného zreteľa, že mu to dajú za tisíc euro, hej? Ale Púchovčan Ďuro si povie, ja dám, a teraz musí dať o 20 % viac a keď povie, že dá o 20 % viac, tak ešte musí splniť jednu podmienku, lebo my, čo žijeme v reálnom svete, nie v slonovej veži, vieme, že sa tu motá všelijako, koľko všelijakých špekulantov, dajakých holofojtošov, hochštaplerov, ktorí len chodia kaziť ceny, tak svoj záujem vydeklaruje aj zložením zábezpeky, lebo je, ja som sa, aj videl, aj počul, aj zažil všelijakých mudrlantov, ktorí povedali, že čo všetko urobia keď, a keď prišlo na lámanie chleba, ani chlapa, ani peniazov. Čiže to poznáme, ktorí poznáme, takže on, ten Ďuro z Púchova, keď povie, že dá viac, tak musí zložiť 30 %, 30 % z tej ceny, ktorú ponúkol. To znamená, že sa to dá vyhodnotiť ako seriózna vec. Čiže nie je to nejaký len, že robí neplechu, hej, že chce proste len zamávať s trhom alebo, že to niekomu znepríjemniť. Nuž a v takom prípade to obecné zastupiteľstvo v Dohňanoch je povinné urobiť to, že o tom návrhu, ktorý je vyšší, je povinné dať hlasovať ako o prvom a kľudne môže ten návrh neschváliť. Lebo potom nasleduje ďalší návrh, ten, ktorý mali pôvodne, to znamená, hodný osobitného zreteľa a ten schváliť. Lebo povie, tu síce Ďuro z Púchova dal o 500 eur viac, ale náš rodák, proste viete si to obhájiť a to ide, že viete obhájiť, neviem, či sme sa nestratili, ale to chcem tým povedať, že viete obhájiť, že prečo to dáte síce v tomto prípade o 500 eur lacnejšie, preto-lebo, a poviete tak. Ale ja vám garantujem, že nastanú prípady, kde to nebudete vedieť obhájiť. A to je presne to, čo tento návrh zákona hovorí, že to, čo sa schováva za hodné osobitného zreteľa, to nie je hodné osobitného zreteľa, to je hodné osobitnej distribúcie a samostatných dohôd, hej a preto je to hodné osobitného zreteľa. Čiže môže nastať situácia, ktorá sa nebude dať obhájiť, lebo povedia, no dobre, ale prečo ste to predali o, pokračujeme v tom prípade, o možno 2-tisíc alebo 3-tisíc euro lacnejšie, keď tuná to dával, náš domáci to dával, viac tých peňazí. A vtedy už tí poslanci budú konfrontovaní s tým. Budú s tým konfrontovaní a to je zmyslom toho zákona. Ak som to nevysvetlil dostatočne jasne, sa ospravedlňujem, lebo koniec-koncov to nie je až také jednoduché, ale princíp je v tom, že potrebujeme nechať aj tú možnosť samosprávam povedať, že niečo predajú alebo prenájmu aj ináč, ako za komerčné, lebo tú možnosť im nechávame, ale aby sa to nezneužívalo, čo sa teraz primárne a naozaj veľmi krát a často deje. To znamená, že cez tento doplňujúci inštitút tam potom zostane tá možnosť, že keď to schvália, respektíve neschvália tomu, kto dal viac, tak sú tí poslanci konfrontovaní s tými otázkami, možno v nejakej obci sa niekto, už aj niekto začne pýtať, že prečo a verím, že budú musieť vysvetľovať. Nuž aspoň tak. Keď nie, tak nie, lebo koniec-koncov potom ľudia si za to môžete sami, že to vyzerá, tak, ako to vyzerá. Ale ja si myslím, že tento návrh zákona je umením možného v tom, že poznáme aplikačnú prax, vieme, kde žijeme, pokúšame sa to nejako uchopiť, samozrejme, rátame s tým, že jak by s tým kto, niekto vybabral alebo nevybabral. Na konci tohto, keď sa, by sa to náhodou podarilo, tak môžeme povedať, že sme o niečo viac ochránili majetok, a v tomto prípade vyšších územných celkov, v tom nasledujúcom zákone aj obcí a miest. A ja si myslím, že to málo, čo zostalo, je hodné vyššej ochrany a to je zmyslom predloženia tohto návrhu zákona. Ďakujem.