Záhumenský, Marian, poslanec NR SR (2012-09-18):
Pán kolega Chren, vo svojom vystúpení ste stále poukazovali na zásahy do zmluvnej slobody, rovnosť zmluvných strán a princíp hlavný, liberálny, ktorý sa postavil. A citujem vás: „Ak neexistuje slabšia strana, ktorú treba chrániť, nie je potrebný zákon.“ Nie je nás tu veľa, ale myslím si, že každý asi dobre vie, že v tomto vzťahu medzi dodávateľom potravín a obchodnými reťazcami je silný a slabý hráč, že je tam silné postavenie nadnárodných spoločností, obchodných reťazcov a veľmi slabé postavenie dodávateľov potravín. A to isté v parlamente platí pri Zákonníku práce. Je tam vzťah zamestnanca a zamestnávateľa. Na čo regulujeme vzťah zamestnanca a zamestnávateľa, keď tam predsa je toľko možných zamestnávateľov, kde sa môže ten zamestnanec zamestnať? Pokiaľ sa nedohodne s jedným, môže ísť k druhému. Načo regulujeme tento vzťah? No regulujeme ho na to, lebo postavenie zamestnávateľa je tak silné, že by dokázal dostať do zmluvy také podmienky, že zamestnanci by sa stávali otrokmi. A to isté platí o vzťahu slabého dodávateľa potravín voči silným nadnárodným spoločnostiam. Uvádzate, že zákon je zlý, škodlivý, protislovenský. Z vášho vnímania a analytiky o tej blche, čo som povedal, to tak vypadá. Ale myslím si, že slovenskí aj dodávatelia, aj spracovatelia potravín veľmi dobre chápu, čo spôsobuje a čo môže priniesť tento zákon. A keďže sa pýtali, či sme toto prerokovávali s asociáciami potravinárov, áno, môžem vás ubezpečiť, s mnohými som sedel a rokoval a z nich mnohí sa smrteľne boja vystúpiť otvorene, lebo je to trest smrti pre nich. Veľké obchodné reťazce veľmi rýchlo vedia urobiť poriadok s tým dodávateľom potravín, ktorý sa postaví proti určitej politike reťazcov a ktorý by, nedajbože, kritizoval alebo namietal nejakú kontrolu na to, že toto alebo toto sa deje vo zmluvných vzťahoch a tieto sankcie majú byť zapracované priamo do zmlúv. Bola tu vznesená podmienka alebo požiadavka, že tento zákon nie je regulovaný, čo sa týka určitej trhovej sily, tak ako v Českej republike. Je pravda, že tento zákon nedefinuje, či platí na taký veľký reťazec alebo onaký obchod, alebo malý obchod, ale ja môžem uistiť všetkých poslancov, aj občanov tejto krajiny, že žiadny malopredaj, žiadny predajca, ktorý nemá dominantné postavenie na trhu, nie je schopný do zmlúv dostať také praktiky, ktoré používajú silné obchodné reťazce. Čiže nie je nutné definovať v zákone určitú trhovú silu obchodníka, lebo malý obchodník, stredný obchodník nie je schopný do zmluvy dostať nič, čo sa objavuje v zmluvách pri veľkých obchodných reťazcoch. Predpovedali ste, že zákon spôsobí rast cien potravín. Dneska predpovedať rast cien potravín je veľmi jednoduché, lebo všetci, čo trochu sa zaoberajú touto problematikou, vedia, že ceny potravín budú rásť obzvlášť po žatve, ktorá v tomto roku bola, a suchu, ktoré bolo vo svete. To znamená, že dneska byť Šalamúnom a povedať, že tento zákon bude zodpovedný za to, že budú rásť ceny potravín, je z tej dielne analytiky, ako som spomínal, o tej blche, lebo je jasné, že ceny potravín porastú a že ceny potravín bude veľký problém držať v primeranej miere rastu a aj z dosahu na to, čo som povedal, že situácia vo svete s potravinami v tomto roku bude veľmi vážna. A potom sme sa dostali k citáciám jednotlivých bodov, a, opäť, samozrejme, musím povedať, s demagógiou vám vlastnou, preto si dovolím odcitovať zo zákona presne to, čo ste, pán kolega Chren, tu uvádzali, kde ste vždy povedali trochu pravdy, trochu pravdy z tej citácie, a tak preto si dovolím odcitovať to tak, ako to je v zákone, aby ste nezavádzali ani poslancov, ani verejnosť, aby ste aj pochopili, čo vlastne zákon hovorí. Povedali ste, § 4 ods. 3 písm. b) a c) zakazuje zľavy, dary, bonusy, rabaty a skontá. (Reakcia z pléna.) Ale, áno, až druhý alebo tretí raz keď ste sa opakovali, ste pri jednom prípade spomenuli 3 %. Povedali ste to, si to môžete pozrieť vo vašom prepise. Celý odsek 3 hovorí: „Neprimeranou podmienkou je aj peňažné plnenie dodávateľa, ktorého celková suma je viac ako 3 % z ročných tržieb dodávateľa za potravinu dodanú jednotlivému odberateľovi v kalendárnom roku, v ktorom došlo k peňažnému plneniu, a to za obchodné aktivity odberateľa zamerané na podporu predaja,“ a tak ďalej, „obchodné aktivity odberateľa zamerané na podporu predaja potraviny umiestňovanej na trhu a predávanej pod obchodnou značkou odberateľa, najmä zľavy, dary, bonusy, rabaty a skontá.“ To znamená, že je tam daná zákonná hodnota 3 % z ročných tržieb, nie zo zisku, opakujem, ale z ročných tržieb. A keďže spracovatelia potravín pracujú s veľmi malou maržou, tak tie 3 % sú z ich zisku. Toto je daná podmienka, aby sa nestalo to, že tá marža je minimálna, ale tie bonusy, rabaty a skontá predstavujú 20 – 25 %, čo sa bežne stávalo. Tak preto je to nutné obmedziť do hodnoty 3 % z ročného obratu. Tá suma je obrovská. Takisto ste povedali, že nie je možné pýtať poplatky za umiestnenie potraviny na určitom mieste. Je tam uvedené „d) umiestnenie potraviny na určitom mieste v prevádzkarni odberateľa“. Opäť, to je ale v kategórii 3 %. Ďalej ste povedali, že nie je možné vykonávať kontroly, lebo obchodné reťazce chcú, aby boli kvalitné, bezpečné potraviny, aby bol vyšší štandard, ako je požadovaný, a že nie je možné vykonávať kontroly. Tak si prečítajme z § 4 ods. 4 písm. b): „vykonávanie kontrol, na náklady dodávateľa“. Zabudli ste povedať slová: „na náklady dodávateľa, priestorov dodávateľa odberateľom alebo ním poverenou fyzickou osobou alebo právnickou osobou vrátane požadovania vykonania rozborov a skúšok predmetnej potraviny na náklady dodávateľa“. Na vysvetlenie. Každý dodávateľ potraviny má stanovenú kvalitu, ktorú musí garantovať a dodržiavať, pokiaľ nedodržuje a nedodáva potravinu do obchodného reťazca v stanovenej kvalite, ktorá je v zmluve definovaná. A na to, aby tá kvalita tam bola, si samotný producent potraviny robí kontroly, platí kontroly, robí všetky analýzy a rozbory na svoje vlastné náklady. A dodáva potraviny obchodnému reťazcu. Ak obchodný reťazec chce skontrolovať, či je dodaná potravina v súlade so zmluvou, nikto mu nebráni skontrolovať si túto potravinu, ale na jeho vlastné náklady, lebo výrobca potraviny toto už raz urobil. A nič nie je ľahšie, ako kontrolovať to isté za druhého peniaze. Toto je tá podmienka, aby ste ju definovali presne. Takisto to platí z hľadiska kontroly prevádzkárne alebo určitých auditov výroby potravín. Nikto nebráni obchodnému reťazcu, aby si robil audity. Auditujú si svojich dodávateľov. Nie je to problém. Ale je problém, kto to zaplatí. To znamená, že ak chce si urobiť reťazec audit v niektorej predajni, lebo chce mať vyššiu kvalitu a garanciu kvality, nie je problém, aby si urobil audit. Ale mnohí títo výrobcovia potravín majú európske certifikáty kvality, používajú ISO rôznych noriem. Čiže majú svoje náklady za sebou, ktoré museli urobiť, aby ich prevádzky spĺňali požadované parametre. Ale pokiaľ sa chce uistiť obchod, že táto prevádzka spĺňa všetky parametre, nie je problém, aby si ju auditovali za ich vlastné peniaze. V tom je celý rozdiel. A to je tá zakázaná podmienka, a nie to, že zákon zakazuje, že nie je možné auditovať, nie je možné kontrolovať, nie je možné garantovať vyššiu kvalitu dodávaných potravín. Ste sa rozplývali nad tým, že je zakázané uprednostňovať výsledky kontrol vykonaných na náklady dodávateľa týkajúcich sa bezpečnosti potravín pred výsledkami vykonaných Štátnou veterinárnou a potravinovou správou. Prosím vás, Štátna veterinárna a potravinová správa je určitý certifikačný orgán, ktorý má právomoc certifikovať, kalibrovať určité prístroje, robiť určité kontroly. A je to určitá nezávislá skúška alebo nezávislé rozbory, ktoré odtiaľ majú vychádzať. A ak tieto nemajú byť nadradené nad privátne objednanými kontrolami, tak kam sa vlastne chceme dostať? Kde je zaručená určitá nestrannosť vykonaných kontrol, ak si ja objednám v nejakom laboratóriu kontrolu a zároveň aj potichu si objednám výsledok kontroly a poviem, toto je tá kontrola, ktorá je relevantná, a nie tá, ktorá je zo štátneho laboratória? Veď to je celý problém. A všade vo svete má štátne laboratórium, ktoré garantuje určitú nestrannosť týchto výsledkov, prednosť pred inými privátnymi rozbormi. Potom ste povedali, že je zakázané predávať potraviny za vyššiu cenu. Dokonca, že je to v rozpore s Obchodným zákonníkom, že to porušuje všetky podmienky slobody, trhu a tak ďalej. Prečítam vám písmeno m), ktoré ste citovali, samozrejme, nepresne: „m) predaj potraviny odberateľom za vyššiu cenu, ako bola dohodnutá cena dodanej potraviny v konkrétnej predajnej akcii“. Ak to neviete čítať, tak vám to vysvetlím. Obchodné reťazce používajú veľmi veľa akcií. Samozrejmá vec, v rámci akcie sa podieľajú na nej aj dodávatelia potravín. A keď sa dohodne v rámci akcií, že dodávateľ potravín dodá potraviny za nižšiu cenu, ako je štandardne dohodnutá, tak potom je aj dohoda, že táto potravina sa neobjaví na pulte za vyššiu cenu pre spotrebiteľa, aby táto akcia sa nestala zdrojom mimoriadneho zisku pre obchodný reťazec, ale aby túto akciu pocítili práve spotrebitelia a správali sa tak, že bude vyššia spotreba tej potraviny. Často sa stávalo, že do akcií vložili obrovské množstvá potravín dodávatelia potravín, ale na pultoch sa to neprejavilo takým percentom, o aké percento znížili ceny dodávatelia potravín. To je celý problém, ktorý chce zagarantovať, že ak je akciová cena, tak tá akciová cena sa musí prejaviť na pulte pre spotrebiteľa. A zmyslom tej akciovej ceny je zníženie ceny, aby došlo k zvýšeniu spotreby. Tomu rozumiete. Takže toto je celá pravda, a nie to, čo ste povedali, že je zakázané predávať za vyššiu cenu, len v konkrétnej akcii, je to presne definované v zákone. K písmenu u). Takto by som sa mohol ku každému jednému písmenu vyjadriť. A myslím si, že asi v druhom čítaní bude potrebné ten zákon prejsť bod po bode, aby aj poslanci aj občania rozumeli, o čom ten zákon je. V písmene u) sa hovorí o predaji potraviny konečnému spotrebiteľovi odberateľom za nižšiu jednotkovú cenu, ako uhradil za dodávku toho istého druhu potraviny dodávateľovi okrem prípadov, ak ide pri predaji potraviny o predaj pred skončením doby jej spotreby, ak sa likviduje predajňa a podobne. Je takzvaný zákaz predaja za dumpingové ceny, aby nebolo možné predávať pod nákupnú cenu. A tu si dovolím odcitovať ustanovenie, ako je to vo Francúzsku, v kolíske demokracie a v starej republike, zákaz predaja za cenu nižšiu, ako je nákupná cena. Uvedená praktika, zákaz predaja pod výrobné náklady, vo Francúzsku je vyložene zakázaná. Ako príklad budem citovať článok L 442-2 Obchodného zákonníka v znení zákona č. 2008-776 z roku 2008. A, pán kolega, bol by som rád, keby ste počúvali, citujem: „Ak obchodník predáva alebo oznámi, že bude predávať výrobok taký, ako nadobudol za cenu nižšiu, ako bola jeho skutočná nákupná cena, bude potrestaný pokutou 75 000 eur.“ To znamená, vo Francúzsku ak bude obchodník predávať za cenu nižšiu, ako bola nákupná cena, bude potrestaný pokutou 75 000 eur, ctené dámy a páni. Táto pokuta môže siahnuť až na polovicu výdavkov za reklamu v prípade, ak relevantná informácia bez ohľadu, na akom nosiči je uvedená, informuje o cene nižšej, ako je skutočná nákupná cena. Ukončenie takejto reklamy môže byť prikázané za podmienok stanovených v článku L 121-3 Zákonníka o spotrebe. Zákaz predaja...(Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)