Sopko, Miroslav, poslanec NR SR (2019-04-02):
Vážený pán predseda, ctené pani poslankyne, vážení páni poslanci, vážená pani ministerka, milí hostia, dovoľte aj mne krátko vystúpiť k tomuto návrhu zákona, ktorý je už v druhom čítaní. Pokúsim sa byť veľmi stručný, pretože napriek tomu, že sme v druhom čítaní a mali by tu zaznievať konkrétne veci, výhrady, prípadne doplňujúce body, ktoré sa týkajú vylepšovania určitej legislatívy a určitého návrhu, musím z tohto miesta prehlásiť, že osobne som veľmi smutný, že práve tento návrh zákona spôsobil to, čo asi nikto z nás v tejto miestnosti ani vonku nechce, že pedagogická odborná verejnosť, ako aj tí všetci, ktorým leží na srdci vzdelávanie na Slovensku, je momentálne rozdelená a teraz nielen kvôli petícii, ktorá má už v súčasnosti 20 179 podpisov na internete a každý, ktorý mal záujem, si mohol podrobne preštudovať, o čom sa tam píše a mohol si prezrieť aj zoznam jednotlivých organizácií, ktoré sú pod ňou podpísané. Čiže to nie je o jednom konkrétnom človeku alebo skupine len osôb. Je to o výraznej skupine ľudí, ktorá je aktívna, čím sa výrazne odlišuje od skupín ľudí, ktorí zvyčajne iba sedia a šomrú a neprichádzajú s nijakými riešeniami. Otázka znie, prečo sme sa dostali do tohto stavu? To by sme tu mohli veľmi dlho stáť, sedieť, diskutovať, preberať to z jednej aj druhej strany. Zistíme ale, že v podstate máme na to rôzne názory, pretože tá skutočná podstata je schovaná práve v tom, že chceme výrazné zmeny, ale akonáhle tieto výrazné zmeny, začneme o nich diskutovať, naplno sa prejavujú rozdiely svetov, v ktorých ako keby sme žili. Môj pohľad som už hovoril v predchádzajúcom vystúpení, keď bol tento návrh zákona v prvom čítaní. No v súčasnosti aj na základe tých pripomienok, ktoré som si spätne pozrel, aj na základe určitého porovnania toho, čo pôvodne bolo v medzirezortnom pripomienkovom konaní, pôvodného textu s tým súčasným, musím konštatovať, že došlo k veľmi veľkému počtu zmien. Tento veľký počet zmien spôsobil, že ako keby sa nám ten zákon nafúkol a je podstatne širší, ako je ten v súčasnosti. A tu musím povedať svoj názor, ktorý vychádza z praxe, že čím komplikovanejšie ustanovenia púšťame do praxe medzi ľudí tam dole a čím to robíme častejšie, tým viac ich zneisťujeme a vytvárame živnú pôdu pre rôznych odborníkov kvázi odborníkov, ktorí to využívajú ako určitý dopyt na trhu s informáciami. A toto považujem za vážnu chybu. Pokiaľ my nedokážeme zabezpečiť a prijímať také zákony, ktoré sú jasné, aby tí ľudia na školách nemuseli chodiť na rôzne druhy školení, aby sa neorganizovali školenia, kde sa potom dozvedáte, že chodia úradníci, ktorí by mali jednoducho tieto veci vedieť odkomunikovať v rámci toho servisu, o ktorom sa tu v minulosti stále hovorilo, že chceme zabezpečiť servis školám, aby jednoducho každá legislatívna zmena bola jasná a zrozumiteľná. A v podstate, čo sme vyriešili? Čo sa dnes prijme? Pretože parlamentná matematika je jasná. Vy ako predstavitelia vládnej koalície máte svoje programové vyhlásenie vlády, ktorého sa držíte, a to my nemôžeme spochybniť. Môžeme vás kritizovať, ale jednoducho máte svoj program a toho sa držíte. Ale stále pripomínam, tak ako som to urobil aj na výbore, práve v tomto programovom vyhlásení je aj ustanovenie, ktoré sa týka, že legislatíva, ktorú budeme prijímať, by mala byť jasná a naozaj zrozumiteľná. A preto z tohto miesta hovorím, že v budúcnosti musíme ísť cestou, aby sme urobili všetko pre to, aby sme ju čo najskôr dostali do súladov použiteľnosti v praxi. Pretože potom riskujeme, že stále viac ľudí tam dole, ktorí sa pohybujú v tejto oblasti, bude pochybovať o tom, či vôbec takéto návrhy zákonov a takéto zákony majú zmysel. Mnohí o tom už dnes pochybujú. Ja si stále ešte myslím, že samotný zákon, samostatný zákon o pedagogických odborných zamestnancoch svoj zmysel má, ale nie tak podrobne, aby presne zaškatuľkoval každú jednu vec. Čiže treba ísť presne opačným smerom, aby sme túto legislatívu a tieto jednotlivé opatrenia, ktoré v nej sú, vyšli ňou v ústrety riaditeľom i jednotlivým učiteľom a všetkým ľuďom, ktorí v školstve pracujú a ich sa týka. Čiže toto je moja výhrada. O procese sa tu už hovorilo a ako som povedal, máte svoje programové vyhlásenie, to je pre vás záväzné. Jednotlivé zmeny dnes, mnohé veci iba predpokladáme, čo sa v skutočnosti stane, ale ja chcem upútať vašu pozornosť a podčiarknuť, aby sme sa pozreli, keďže tento návrh zákona v tej podobe, ktoré sa týka napríklad aj toho kontinuálneho vzdelávania, sme tu už mali a vieme veľmi dobre, čo to spôsobilo v praxi, v reáli, že ak nezmeníme samotný tento systém, že nestačí len zmeniť, zameniť kredity, hovoriť o iných príplatkoch, hovoriť o tom, že budeme teraz budovať profesijný rast. To nestačí, pretože potom naozaj iba ako keby sme dvere, ktoré nám nefungujú, iba premaľovali na inú farbu. Ako môžu nám ľudia dôverovať, že keď budeme prehlasovať jedným hlasom, že už tie ďalšie druhy vzdelávania budú kvalitnejšie. Keď tí ľudia tú skúsenosť majú, vedia sami, ja som počul v minulosti množstvo, obrovské množstvo kritických ohlasov na práve na druhy vzdelávania, ktoré boli aj v metodickom, pedagogickom centre a my teraz mu ešte posúvame ďalšiu kompetenciu. To sú skrátka veci, ktoré si musíme uvedomiť a napriek tým drobným krokom by sa vyšlo v ústrety. Musím ešte povedať jednu výhradu. V podstate sme o tom hovorili už aj na výbore, pani ministerka, ohľadom toho, že ako to urobiť, keď sú to rôzne skupiny, ktoré ako keby bojovali proti sebe, majú rôzne druhy protichodných požiadaviek a ktorým teraz vyjdeme v ústrety. Čo je ten kľúč? Aký mechanizmus nastaviť? Koho počúvať? No v prvom rade, pokiaľ máme určitý svoj legislatívny zámer, pokiaľ niečo reálne s tou vecou chceme urobiť, tak počúvame pripomienky tých, ktoré sú v súlade a nieže nám veci úplne otočia a pôjde to niekam inam, ale jednoducho nemôžeme neustále veci meniť a donekonečna sa hádať o tom, čo konkrétneho chceme spraviť. Sám som v praxi v minulosti zažil, ako funguje v praxi vypočutie názoru, akým spôsobom celý ten proces pripomienkovania prebiehal. A preto verím tým, ktorí sú podpísaní pod tou petíciou, že to myslia úprimne a nejde im o to, aby tu niečo zhatili, aby bojovali proti vzdelávaniu, lepšiemu vzdelávaniu pre naše deti, ale aby vyšiel z tohto parlamentu ten najlepší možný zákon, ktorý bude priateľský k učiteľom, bude priateľský k pedagogickým odborným zamestnancom a najmä bude priateľský k školám, pretože práve tie školy fungovali, aj tí zamestnanci aj pred tým, ako fungoval vôbec uplatnený v praxi zákon o pedagogických odborných zamestnancoch. Aj predtým boli vzdelávania, aj predtým sa učitelia vzdelávali, no nemôže sa stať, že my tu vytvoríme iba systém, aby sme nútili ľudí naháňať sa za príplatkami miesto toho, aby sme ich už konečne raz poriadne zaplatili a poskytli školám taký objem financií, aby vedeli podchytiť tých, ktorí robia viac a ktorí pridajú tú skutočnú pridanú hodnotu svojej práci, pretože nie vždy všetci robia na sto percent, ale sú tu tí ťahúni, ktorí to ťahajú a na tých jednoducho častokrát nezvýši. Čiže otočme tú diskusiu už konečne raz, hovorme o tom, ako podporíme tých, ktorí napriek tomu, aká je tá pláca v školstve, ešte stále v ňom ostávajú. Čas sa nám kráti. Priemerný vek pedagóga stúpa. Preto pokiaľ táto diskusia má mať akýkoľvek zmysel, odporúčam a dovolím, požiadam o to aj pána spravodajcu, aby sme hlasovali o tom, že nech sa tento návrh zákona vráti na dopracovanie, nech sa znova otvorí medzirezortné pripomienkové konanie, pretože nehovorme o čase, aby sme ho čím skôr spustili, hovorme, ak sa chceme baviť o skutočnej kvalite, hovorme o podmienkach, ktoré poskytneme cez tento návrh zákona pedagogickým odborným zamestnancom, aby sme ich motivovali, motivovali k tomu, že robiť nie je len o poslaní, ale aj o spravodlivom odmeňovaní. A dajme tomu viac nástrojov práve do rúk škôl. Vždy to budem hovoriť. Naučme sa konečne im dôverovať. Platí totiž jedna zásada v tých najlepších vzdelávacích systémoch, že pokiaľ investujete do dôvery, vždy ušetríte na kontrole. Viem, ako je rozložená súčasná parlamentná matematika, ale žiadam vás o to, aby ste sa zamysleli, že pokiaľ tento návrh zákona prejde, ale zase vyvolá v mnohých tých, ktorí pracujú navyše, horkosť, ten pocit horkosti v nich zostane ešte veľmi dlho. A ak budeme chcieť prísť potom s akýmikoľvek ďalšími zmenami, ktoré sú v pláne, ako som počul, my ich nezískame na svoju stranu a riskujeme, že môžeme prísť so seba lepšími opatreniami, nebudeme mať ich s kým urobiť. Ďakujem.