Poliačik, Martin, poslanec NR SR (2015-10-02):
Ďakujem veľmi pekne. Budem hovoriť len stručne a v zásade o troch veciach. Tá prvá vec je ochrana obetí, vec, s ktorou s pani kolegyňou Šípošovou, aj Erikou Jurinovou a inými kolegami komunikujeme v zásade od začiatku tohto volebného obdobia. Tá druhá vec je celkový kontext zmeny trestného práva na Slovensku. A tá tretia vec sú súvislosti týkajúce sa aj presahov do vzdelávacieho systému. Viem, že to nie je obsahom novely, ale myslím si, že o tom treba hovoriť. Takže čo sa týka ochrany obetí na Slovensku, tou základnou chorobou je, že naše orgány stále nie sú ako keby pripravené na to, že ich tu máme. Oznamovanie deliktov, obzvlášť sexuálnych deliktov je extrémne obťažné hlavne zo strany obetí. Policajti častokrát nie sú pripravení na to, akým spôsobom sa majú napríklad rozprávať so znásilnenou ženou. Častokrát máme vďaka mýtom o tzv. juvenilnej justícii dokonca ľudí, ktorí nenahlasujú ani násilie a sexuálne násilie v rodinách svojich susedov alebo ľudí, s ktorými prichádzajú do bezprostredného kontaktu, pretože násilnícky manžel je v ich očiach stále prijateľnejšie riešenie, ako úrad, ktorý by túto situáciu na strane obete mal riešiť. Samotné obete znásilnení, či už sú to deti, ktoré boli vystavené sexuálnemu násiliu v prostredí svojej rodiny alebo nejakej komunity, alebo aj dospelé ženy opakovane vypovedajú o tom, že mali ešte väčšiu traumu zo samotného procesu vyšetrovania tohto zločinu, keď sa konečne odhodlali ho nahlásiť, ako z toho zločinu samotného. Toto sú podľa mňa alarmujúce fakty. Táto novela toto všetko nevyrieši. Ale zároveň by mohla byť prvým krokom k tomu, aby v kombinácii s možným prijatím zákona o obetiach, ktorý tu je avizovaný od roku 2010 minimálne, by mohla začať túto situáciu riešiť. To je prvá vec. Tá druhá vec, trestné právo v tomto volebnom období bolo minimálne päť alebo šesťkrát predmetom záujmu Národnej rady. Rozprávali sme sa o jeho rôznych aspektoch. Mali sme tu niekoľko, možno aj viacej, mali sme tu niekoľko noviel. Univerzálna odpoveď, ktorá prišla zo strany vládnucej strany SMER, bola: „neriešte, nechajte, my máme napísanú pamparádnu novelu, veľkú, s ktorou prídeme, spravíme nový kódex, budeme mať krásne nové právo, vysporiadame sa so všetkým, čo tam bolo napísané doteraz, prijmeme novú novelu a všetky tieto veci potom vyriešime“. Keď máte nejaký dobrý nápad, príďte potom v druhom čítaní, cez pozmeňováčiky spravíme a budeme mať krásny nový Trestný zákon. Nestalo sa. Opäť pripomeniem. Napríklad v oblasti, ktorej sa venujem ja, to je drogová kriminalita, boli na základe práce pracovnej skupiny, v ktorej boli zástupcovia ministerstva vnútra, ministerstva spravodlivosti, generálnej prokuratúry, súdov, ministerstva školstva, táto pracovná skupina vypracovala materiál, ktorý išiel potom k zodpovedným ľuďom na ministerstve zdravotníctva. Tí ho odsúhlasili. Tento materiál je v šuplíku už minimálne dva roky. Len z rozhodnutia vedenia strany SMER sa nedostal do tohto pléna. Mnohí kolegovia zo strany SMER mi povedali, že sami by veľmi radi zahlasovali za tieto veci, ale ich vlastné politické vedenie to nepustilo sem. To znamená, že v oblasti trestného práva už dnes nemôžeme hovoriť o tom, že budeme čakať na veľkú novelu. A jediné, čo môžeme na tejto schôdzi spraviť, je napraviť tie malé chyby, ku ktorým máme aký-taký dosah. A som presvedčený o tom, že ak by poslanci strany SMER zahlasovali za túto novelu, tak to v plánoch na budúcu rekodifikáciu trestnej legislatívy na Slovensku nespraví žiadny zásadný hiát, ako sa hovorí prierva, štrbinu, prasklinu, ako chceme, že ju to jednoducho nenaruší. To znamená, vo vzťahu k nejakej budúcej rekodifikácii trestného práva prijatie tejto novely nespôsobuje žiadny zásadný problém. Naopak, môže byť prvým krokom k systémovému riešeniu problémov obetí, sexuálnych, aj iných deliktov na Slovensku. Tá tretia téma, o ktorej som chcel hovoriť, je presah ku vzdelávaniu, keďže v SaS sa venujem školstvu a takisto ako Erika si to spojila teda s tou svojho času Braňovou Škripekovou témou, ja si to spojím tiež s tým, čo sme tu dlhodobo hovorili, a to je, že v oblasti sexuálnych deliktov je veľmi potrebné, aby ich obete mali aspoň nejakú sadu informácií, ako sa majú správať. A teraz nehovorím nutne o sexuálnej výchove, lebo ten pojem už bol tak sprofanovaný, že zakaždým ohne diskusiu tam, kde ju nechceme. Hovorím o tom, že súčasťou osnov už základných škôl by mala byť nejaká sada informácií, na základe ktorých by boli deti schopné vyhodnocovať, aké správanie zo strany ich rodičov, aké správanie zo strany ich strýkov, príbuzných je ešte prijateľné, je zdravé a spoločensky akceptovateľné a pri akom správaní už by mali ísť za niekým, komu dôverujú a povedať, niečo sa deje. Ak by sa toto dialo, mnohé tie premlčacie doby by mohli ostať také, aké sú dnes, lebo páchatelia by sa začali vyšetrovať, naháňať a stíhať vtedy, keď sa reálne tieto veci dejú. Takže ja pevne dúfam, že v téme ochrany obetí budeme reálne schopní zabudnúť na ideologické klapky a pôjde nám v prvom rade o to, aby prevencia, nahlasovanie, vyšetrovanie a následné súdenie a trestanie týchto ľudí bolo nastavené tak, aby obete boli čo najviac ochránené a aby páchatelia týchto činov boli postavení pred spravodlivosť čo najskôr a v čo najširšej možnej miere. Ďakujem veľmi pekne.