J. Mikuš, poslanec: (2006-09-06):
I keď z hľadiska zdravej bezpečnej ekonomiky je stále čo dobiehať, posledný vývoj je neobyčajne priaznivý. Nie div, že renomované zahraničné agentúry prisudzujú Slovensku prvé miesto medzi kandidátmi na prijatie eura medzi krajinami Vyšehradskej štvorky, zatiaľ. Situácia na Slovensku je skutočne výnimočná. V takej dobrej kondícii sa krajina vo svojej histórii ešte nenachádzala, patrí do vyspelého sveta, je členom Európskej únie, vojensky ju chráni Severoatlantická aliancia, má garantovanú samostatnosť a popritom alebo aj vďaka tomu sa úspešne ekonomicky rozvíja. Nejde o vzletné frázy. Čo sa stalo? Prečo taký skok? Odpoveď je jednoznačná. Po turbulenciách, ktoré nasledovali po páde komunistického režimu v roku 1989, a po získaní samostatnosti v roku 1993 nastúpilo ku koncu deväťdesiatych rokov obdobie plného osvojenia systému parlamentnej demokracie a trhovej ekonomiky. Vďaka tomu sa Slovensko dostalo do Európskej únie a dnes sa môže porovnávať so svojimi vyspelejšími partnermi. Počas niekoľkých posledných rokov sa krajina vydala cestou rozumnej a zodpovednej ekonomickej politiky, prikryla sa tak len takou perinou, na akú má, povedala si pravdu do očí a rozhodla sa konať. Vďaka hlbokým reformám sa zastavilo žitie na úkor budúcich generácií, vyjasnili sa vzťahy, podnietili sa ekonomické aktivity. Práve pod vplyvom súčasnej aktuálnej situácie, keď štátny rozpočet vykazuje nízky deficit, rastie zamestnanosť, stúpa životná úroveň. Prichádzajú návrhy novej vlády na zmeny, trochu populárne, trochu ľúbivé. Niekto prichádza rozdávať to, na čo nezarobil. Spektrum opatrení je naozaj široké. Tu sa navrhujú vianočné darčeky dôchodcom, inde sa začínajú rozdávať ťažko zachované peniaze v zdravotníctve. Opatrenia majú však spoločný znak, siahajú do verejných zdrojov, rozdávajú nazbierané alebo ušetrené za posledné roky, vracajú stav do krízovej situácie známej v polovici deväťdesiatych rokov. Rozdiel je iba v tom, že kým vtedy sa na nezmysly viac požičiavalo, dnes sa dá ťažiť z toho, čo sa nazbieralo za posledné roky a čo sa získalo cielenou zvýšenou ekonomickou aktivitou. Verejné financie sú podobné pacientovi, ktorý prekonal ťažkú operáciu, absolvoval rehabilitáciu a je plný očakávaní. Zrazu sa však znova začína blížiť choroba, ktorú už raz prekonal. Pacient naplnený novými silami pociťuje nebezpečenstvo ochorenia, rozmýšľa, či ho znovu nepoložia na operačný stôl. Tento metaforický opis sedí ako uliaty poslednému vývoju v zdravotníctve, zo strany novej vlády najskôr bombastické zrušenie poplatkov za návštevu lekára a pobyt v nemocnici, nový spôsob kategorizácie liekov, nižšie poplatky za recepty, teraz mäkšie podmienky pre dominantné zdravotné poisťovne, záchranná bublina pre neefektívne nemocnice a potom ešte vyššie platby štátu do systému za svojich vlastných poistencov. Do tejto reťaze zapadá poslanecký návrh na zmenu zákona č. 578/2004 Z. z. o poskytovateľoch zdravotnej starostlivosti, zdravotníckych pracovníkoch, stavovských organizáciách a zákona č. 523/2004 Z. z. o rozpočtových pravidlách verejnej správy. Nejde o nič iné, len o zlepšovanie podmienok na pôsobenie niektorých inštitúcií, hoci na to vôbec niet dôvodu. Naopak, tieto inštitúcie by konečne mali začať pôsobiť pod dostatočným tlakom, aby neodôvodnene nevyrábali dlhy. Pozrime sa na návrh zákona trošku bližšie. Nechcem sa zaoberať právnymi a legislatívnymi otázkami, o ktorých hovorili moji predrečníci, ostanem pri tom finančnom, rozpočtovom a možno podnikateľskom pohľade. Novela najskôr navrhuje, aby sa transformácia zdravotníckych zariadení odsunula z pôvodného termínu končiaceho týmto kalendárnym rokom až do konca roku 2007. O čo ide? Iba o cestu, aby sa netransformované zdravotnícke zariadenia nemuseli transformovať vôbec, inými slovami, aby ich hospodárenie ostalo zahalené tajomstvom aj naďalej, aby ostali akýmisi vágnymi inštitúciami štátu, aby sa ako obchodné spoločnosti nemuseli zaoberať štandardným účtovníctvom, ktoré dokáže odhaliť, či sa v inštitúcii správali manažéri zodpovedne. Obzvlášť nebezpečné je to v prípade Všeobecnej zdravotnej poisťovne, Spoločnej zdravotnej poisťovne, ktoré pri výbere poistného pokrývajú takmer tri štvrtiny poistencov. Ak systém neustriehne nakladanie s prostriedkami týchto dvoch inštitúcií, potom vôbec nemôže hovoriť o efektívnosti. V lepšom prípade bude vláda iba sledovateľom situácie, v horšom z nej bude vďaka ambíciám jednotlivcov aj ťažiť. Aby sa stav skutočne zabetónoval, prichádza sa v návrhu novely k zákazom exekúcií štátnych zdravotníckych inštitúcií. Povedané inými slovami, ak si tieto inštitúcie nebudú plniť záväzky, ich obchodný partner sa nedomôže práva. To je priamy návod, aby tak konali. Napokon, nešlo by o novú situáciu, podobná situácia bola aj pred transformáciou alebo pred reformou, keď bolo bežné, že tieto štátne inštitúcie neplatili za energie, vodu alebo ostatné tovary. Viac k návrhu novely nebudem hovoriť, to úplne stačí na to, aby som mohol označiť túto novelu zákona ako ekonomicky do budúcna mimoriadne nebezpečnú. Vrátim sa trošku ešte k verejným financiám. Možno si to dnešní vládni poslanci málo uvedomujú, ale ich ozdravovanie bolo ako zostavovanie mozaiky. Nešlo to inak, len tak, že sa lúskal jeden rezort za druhým. Tak sa skresávali neefektívne výdavky v sociálnom systéme, v štátnych zárukách, v štátnej správe. Oblastí by som mohol vymenovať viac, jednou z nich je aj zdravotníctvo. Prvý raz po roku 1989 sa za predchádzajúcej vlády podarilo zastaviť rast dlhov v zdravotníctve, do systému sa vniesla dovtedy nepoznaná disciplína. Čo nám hrozí dnes? Opätovné zahmlievanie hospodárenia, rozviklanie disciplíny, rast dlhov, negatívny dopad na verejné financie. Druhým vážnym nebezpečenstvom je posilňovanie nerovnakého prístupu k štátnym a neštátnym zariadeniam, čo bude viesť k nepoznaným napätiam s nepredvídateľnými následkami. Stačí si predstaviť, aké obchodné vzťahy sa budú vyvíjať medzi súkromnou zdravotnou poisťovňou podnikajúcou pod Obchodným zákonníkom a štátnou nemocnicou chránenou štátom v osobitnom režime. Pritom práve rovnosť podmienok na pôsobenie je tým zázračným kľúčom, ktorý pomohol slovenskej ekonomike rozhýbať sa v posledných rokoch. A posledným z tých najdôležitejších argumentov je dopad na občana. Zmyslom reformy zdravotníctva spustenej v predchádzajúcom volebnom období bolo vytvoriť lepší systém s priamym dopadom na pacienta. Akékoľvek je ľúbivé zrušenie 20-korunových poplatkov za návštevu lekára, dôsledok bude opačný. Chýbajúce zdroje sa budú hľadať ťažko, počuli sme pred chvíľou vo faktickej poznámke, že sa našli, alebo sa neuhradia, budú chýbať alebo ich zaplatíme všetci, cez dane, cez štátne pôžičky, teda cez dane našich detí. Navyše, prieskumy hovoria, že lekári si tak či tak prídu na svoje peniaze. Opäť stúpne výskyt nelegálnych platieb, takže platiť budú pacienti. Zhoršovanie hospodárenia zdravotníckych zariadení opäť pocítia zase len pacienti. Ak nemocnice prestanú platiť za dodávateľské služby, prejaví sa to na klesajúcom komforte zdravotnej starostlivosti a adresátom bude znova pacient. Jediná cesta vedúca k zvýšeniu kvality zdravotnej starostlivosti je pokračovanie v reforme systému, a tým sa neberie, samozrejme, aj zmena, ak nová vládna koalícia to vidí inak, ale ak sa úplne preruší, bude to mať dlhodobo negatívne dôsledky. Za krátky čas sa možno podarí udržať systém v akom takom chode, veď niečo za predchádzajúce roky sa ušetrilo, a platby odvodov ekonomiky aktívnych obyvateľov vďaka ekonomickej konjunktúre rastu. Ale zanedlho kríza prepukne a možno potreba reformy bude ešte nástojčivejšia a ťažšia. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)