Mikloško, Jozef, poslanec NR SR (2015-10-02):
Vážená pani podpredsedníčka, vážení kolegovia, kolegyne, tak ja ďakujem, že som bol až druhý, lebo tým pádom som si ten zákon mohol prečítať. Mne sa tiež páči a samozrejme, aj keby som ho neprečítal, tak už pár slov povedať k tej myšlienke stojí za to. Som prekvapený, že liberáli dávajú dneska celkom rozumné zákony, to nebýva vždy tak, ale si zlepšujem, či nejako môj vzťah k vám. Domáce vzdelávanie, prečo nie? Teraz som mal vnučku tri týždne v Anglicku, bola na farme, kde bežalo všetko týmto spôsobom. Vraj bola z toho veľmi nadšená, proste bolo tam asi desať rodín v okolí a vlastne oni si sami učili tie svoje deti na tej farme, blízko prírody, blízko zvieratiek, veľmi so športom, záhradkou, atď. Bola naozaj nadšená, pred týždňom sa vrátila, aj nejaký darček mi vraj doniesla, ale ešte mi ho nedala, no uvidíme. Som úplne za to. Ja chcem povedať, že v svojej mladosti, niekedy v 70. rokoch sa mi dostala anglická knižka, to by si ju mohol poslať, od Neilla: Summerhill a volala sa, že Anti-authoritative Erziehung, antiautoritná výchova, je to anglický experiment. To slovo antiautoritná výchova veľmi zle znie, mnohí sú proti, ale ja som si ju veľmi podrobne prečítal, výpisky vypísal, dávno som ju niekomu požičal a tým pádom sa mi stratila, ale ešte by nebol až taký problém sa k nej dostať, ale proste na celý život ma to svojím spôsobom šmrnclo. Môžem povedať, že svojho prvého syna som týmto smerom vychovával, tie knihy nie sú až také zlé, to teraz po rokoch vidieť. Zaujímavé, že táto bola v tom čase, koncom 60., 70. rokov metóda veľmi odsudzovaná a vlastne v Anglicku vznikla preto, ten O´Neill sa s ňou zaoberal, vznikla preto, že existovali deti, s ktorými si rodičia nevedeli rady, grázli, lumpi, nechodili do školy, na všetko kašľali. On si zobral práve takéto deti do svojej školy a vlastne pracoval len s týmto materiálom. V tom čase ešte nemal výsledky, že by si tam zobral aj deti, ktoré boli super, vtedy ešte také veci nemal. Ale výsledky z tých detí boli zázračné v tom zmysle, že u nich odhalil talenty, na čo sa hodia a skoro všetci z nich boli úspešní umelci, vedci, muzikanti a veľmi tvorivo boli naladení. Čiže to bol veľmi zaujímavý záver a preto predpoklady boli také, že tie deti boli naozaj nevychovateľné deti a z nich toto urobil. Tak ja si tie zásady do dnešného dňa dobre pamätám: napríklad žiadne tresty. Ja svojim deťom občas po ušiach som dal, môj otec omnoho viacej mne, a tak sa to pomaly stráca, ale občas dám decku najavo, že proste toto nie, neni žiadna tragédia. Žiadne vyhrážky, že toto ti spravím, hento spravím, žiadne kupovanie tých detí, že ak spravíš toto, tak potom toto. Ak nespravíš, tak nespravíš. Partnerský vzťah k deťom, proste žiak a učiteľ boli temer na jednej rovine, hlasovalo sa v triede a proste takéto rôzne zásady. Samozrejme, o to viac musel byť ten učiteľ kvalifikovanejší. Ten jeden učiteľ z toho Summerhillu hovoril, že bežný učiteľ sa pripravuje hodinu a ja sa musím päť hodín pripravovať na svoju hodinu a na svoje hodiny, keď chcem týmto spôsobom vychovávať. Ale možnosť výberu predmetov, keď chalan povedal, že kašle na to, tak on im to dovolil, alebo keď povedal, že nechce chodiť do školy, tak mu to dovolil, za chvíľu prišiel. Ale to už nechcem hovoriť, boli to vtedy deti nevychovateľné. K tomu sa už nechcem vracať, ale niektoré z týchto metód je dobré si prečítať a vedieť, že proste taký veľmi tvrdý prístup autoritatívny, vždy všetko zakazovať, stále sledovať a trestať, to nie. No aj v domácom vzdelaní je otázka učiteľa. To, že má strednú alebo vysokú školu, je málo. Byť učiteľom, pedagógom je aj určitý dar, talent, proste mať obrovskú lásku k deťom, toleranciu. Málokto z ľudí to má a ja som napríklad v 50. rokoch skončil školu a vtedy boli zlé pomery aj v školstve, aj všade, päťdesiate roky, každý sa bál, čiže nespomínam si na svojich učiteľov s nejakou veľkou radosťou a láskou, lebo všetci boli vtedy vystrašení a nemal som tam nejaké veľké osobnosti, ktoré by ma nejako veľmi ovplyvnili, ale to sem moc nepatrí. Ja by som chcel ešte povedať toto. V dnešných školách skutočne učíme deti veľa vecí, ktoré im nikdy nebudú v budúcnosti treba. Na druhej strane, treba trénovať mozog. Dneska je ľudský sen, že aj s Alzheimerom, keď učíte starých trénovať mozog, a to stále, tak sa to v mesiaci, dvoch takého tréningu podstatne Alzheimer zlepší. Tréning mozgu je veľmi dôležitý, čiže v tomto smere možno aj tie rôzne veci, ktoré nikdy človek nebude potrebovať, ale že si ich musel zapamätať, že si cvičil ten mozog, sú na niečo, ale ten mozog sa dal celkom ináč nejakým spôsobom uplatniť. Viem, že Solženicyna keď ho po ôsmich rokoch pustili z väzenia a išiel von, vôbec nerozumel, obchodné domy, autá. On niekde na Sibíri bol a keď sa ho potom v obchodnom dome opýtala predavačka, že aké má číslo košele, on nemal šajnu, že košeľa môže mať aj nejaké číslo. Povedal, že toto, keby som si v svojom mozgu zapamätal, číslo svojej košele, tak automaticky nejakú inú dôležitú informáciu by som odtiaľ musel vyhodiť. Čiže dnešní ľudia majú naozaj mozog plný vecí, ktoré vôbec im tam netreba, ale to všetci dobre vieme, že aj na schopnosť mozgu a všetky naše schopnosti sa používajú možno do 5 %, že všetko ostatné sa behom života nepoužíva. Veľmi veľa ľudí učíme memorovať, proste vedieť naspamäť a vyprávať atď., toto možno v cudzích jazykoch ide, ale inde určite by to nemalo byť. Ideálom školy je chodiaca encyklopédia, proste ľudia, ktorí všetko vedia, pamätajú si aj ešte rôzne testy v televízii atď. Chodiaca encyklopédia, dnes je tento moment dosť zbytočný, pretože keď je internet, si klikneš a všetko máš veľmi rýchlo a teda nemusíš byť chodiaca encyklopédia, musíš vedieť, ako sa k tomu dostaneš a musíš to správne použiť. Ďalej, veľmi dôležité je naučiť človeka myslieť, proste abstraktne myslieť, rýchlo sa dostať k informáciám, ktoré máš v hlave a v správny okamih ich použiť. Keď ťa žena hreší a tebe argumenty až za dve hodiny napadnú, čo si mal povedať, to je neskoro, musí ti to napadnúť hneď. Tieto vlastnosti dnešná škola obávam sa, nedáva. Štrukturovať poznatky rýchlo, asociatívne prechádzať a najmä tvorivosť, proste nápady, iniciatíva, dotiahnuté nápady, to sú vlastnosti, ktoré sa rátajú v dnešnom svete vo všetkých oblastiach. Keď máš nápady, si tvorivý, tak z teba niečo bude, keď nemáš, keď sa uspokojíš s trojkou a proste viac nechceš, tak z teba nebude nič. Dobre, vážení, ďakujem, aj tento zákon, zdá sa mi, že určite podporím, lebo je však krátky a umožňuje nejaký krok dopredu, tam, kde už svet je, aj keď hovorím to, že učiteľ môže byť naozaj len človek, ktorý má veľmi rád deti. To nemôže byť tyran alebo človek, ktorý bude svoju nadradenosť im stále dávať. V dnešnej škole tá nadradenosť sa, bohužiaľ, veľmi často od učiteľov, aj na vysokej škole tým žiakom dáva. A to je základný pedagogický problém a je chyba, keď ten učiteľ sa cíti vysoko. Einstein bol, učil svoje deti, svojich ľudí, ale proste bol ich kolega. Na amerických univerzitách, amerických, vedeckých, chodíš tam spolu s nimi, debatuješ, tykajú si, atď., tak sa ten človek naozaj tvorivo rozvíja. Takže prepáčte za dlhšie expozé, nepripravené, ale zákon budem určite podporovať a keby som vedel, že kde som dal dneska svoje okuliare, hneď by som lepšie čítal, lebo toto mám len do diaľky. (Povedané so smiechom.) Ďakujem.