M. Sabolová, poslankyňa: (2005-06-29):
Ešte jedna taká krátka poznámka. Napriek tomu, že meníme  systém o záchrane  tým, že bude môcť ministerstvo zdravotníctva  meniť tie sídla, zdá sa mi bod 10 spoločnej správy. Už keď, nechajme tú kompetenciu ministerstvu, veď musí všetky tie náležitosti preveriť, ale nie dávať v bode 10 spoločnej správy nejaké obmedzujúce  kritériá, že teda do troch kilometrov. Mne sa zdá, čo keď to bude štyri, tak už zo zákona nebude môcť vzniknúť. Zdá sa mi, že ak teda má rozhodovať o tom ministerstvo, tak nech je to v oveľa voľnejšej podobe, lebo budeme tu za pol roka opäť novelizovať, lebo to nebudú tri  kilometre, ale štyri. Čiže ten bod 10 zo spoločnej správy sa mi zdá nadbytočný. Myslím si, že vôbec nie je nutné  špecifikovať tie podmienky. Jednu podstatnú vec, ale tak ako som povedala v prvom vystúpení, vzhľadom na  moju skúsenosť z Národnej rady, ale možnože na jeseň sa pokúsime po prerokovaní s ministerstvom vstúpiť do zákona o poskytovateľoch, a to  je v tom  jednoznačnejšom zadefinovaní práve na úhrady a na nutné poskytovanie tejto zdravotníckej činnosti. Sú to sfalzy. Vlastne sú síce zadefinované v ambulantnej starostlivosti, ale ak  napríklad ani jedno zariadenie či biochémie, mikrobiológie, alebo kde sú výkony nutné nemôže odmietnuť pacienta vykonať mu vyšetrenie napriek tomu, že mnohokrát tieto výkony nemá zaplatené. Pretože je to ako keby prvá ambulantná starostlivosť, on dostane žiadanku, on ju musí vykonať, on jednoducho nemôže brať, vážený pane, nemám už limit, už som prečerpal, poisťovňa mi neplatí, ja vás dnes nemôžem urobiť, počkajte. Bohužiaľ, stávalo sa to mnohokrát pri vážnych ochoreniach, alebo keď nie sú sety na markerové vyšetrenia, myslím si, že to všetci dobre poznáme. Bolo by dobré, aby sme skutočne prehodnotili alebo zadefinovali riadny, potom systém platby pre týchto poskytovateľov, alebo ich treba dať v § 7 v odseku 1 ambulantnú, ústavnú, lekárenskú a potom túto sfalzovú, ktorá nutne musí vykonať zdravotnícky úkon, lebo on nemôže rozhodnúť, ak ho dostane v žiadanke, že ja vám dnes urobím, alebo neurobím to vyšetrenie. Bola by som rada, keby sme sa nad touto vecou ešte zamysleli a treba to pripraviť a na to by mal byť skutočne garant ministerstvo zdravotníctva. Pán poslanec Paška predniesol jeden obsiahly návrh a hovoril tu vlastne aj o tých zmenách v komorách. Myslím si, že sme vyrobili tretiu komoru tak trošku zvláštne. Je to taký guláš všetkých zdravotníckych pracovníkov. A možno ani nie to, že sú všetci v jednej komore, ale že nie sú tie prechodné ustanovenia, že nie sú jasné tie povinnosti, lebo jedno je členstvo, jedno je registrácia. Z členského funguje komora oveľa viac ako z tých registračných poplatkov a nie sú tu jasné kompetencie. Podľa mňa, tak ako je v lekárskej komore, bolo by vlastne dobré, alebo vôbec aby boli v komorách, ak sme ich zadefinovali, nie je povinné členstvo, treba sa možno v komorách dohodnúť. Iste je to problém mnohokrát personálny, vzťahový,  majetkový, ale myslím si, že registrácia a  dobrovoľné členstvo v tretej komore zdravotníckych pracovníkov nerobí dobré ovzdušie. Ale hovorím, hlavne čo je dôležité, bolo by dobré zadefinovať mobilné hospice tak, aby bolo možné uzatvoriť s poisťovňami zmluvy. Svoje výhrady som predniesla v prvom čítaní a myslím si, že akékoľvek pozmeňujúce návrhy, ktoré môžu byť dobré a sú z praxe, bohužiaľ, v tejto snemovni sú mnohokrát neprijaté. Ďakujem.