F. Devínsky, poslanec: (2008-05-20):
Určite všetci chceme, aby naše školstvo v prvom, druhom, ale aj treťom stupni vzdelávanie bolo kvalitné, aby bolo postavené na dobrých základoch, schopné pripraviť našich žiakov tak, aby boli konkurencieschopní a dobre sa uplatnili v živote. Aby bolo vzdelávanie slobodné a poskytovalo jeho účastníkom také základy a naučilo ich takému spôsobu myslenia, aby absolventi boli schopní sa počas celého svojho života ďalej vzdelávať. Aby absolventi tohto štúdia vedeli spracovať a analyzovať množstvo informácií, ktoré nás dnes zaplavujú, aby sa na základe tých vedeli správne rozhodovať. Správne rozhodovanie však neznamená len pragmatické rozhodovanie, ale znamená aj to, že tieto rozhodnutia súčasne zohľadňujú aj prijaté etické a spoločenské normy. Chceme mať školstvo, kde bude niesť za výsledok vzdelávania rovnakú zodpovednosť učiteľ, rodič a žiak a v nevyhnutnej miere aj štát. Určite chceme, aby školy mali možnosť profilovať sa a dostali priestor na to, aby sa mohla medzi nimi rozvinúť zdravá konkurencia. Aby štát stanovil minimálne štandardy, ktoré každá škola musí splniť, ale aby zostalo dosť priestoru pre školu pre zohľadnenie konkrétnych podmienok a lokálneho kontextu vzdelávania. Aby sme tu vytvorili moderný a decentralizovaný systém vzdelávania, ktorý bude sledovať záujmy žiakov a aby hlavnou črtou zákona bola dôvera, lebo práve riaditelia, učitelia, rodičia chcú len to najlepšie pre svoje deti. A že sú to práve oni, ktorým musíme vytvoriť priestor a podmienky, aby svoje ciele mohli realizovať v prospech všetkých. Čo nechceme, sa dá vyjadriť pomerne jednoducho. Zrejme nikto z nás nechce, aby naši žiaci dopadli v hodnotení PISA z 30 krajín OECD v čitateľskej gramotnosti, čo znamená schopnosť porozumieť a používať napísané pre vlastné ciele a na ďalšie vzdelávanie, na 26. mieste. Za nami už boli len z krajín OECD Španielsko, Grécko, Turecko a Mexiko, pričom až 28 % z 15-ročnej populácie slovenských žiakov dosiahlo len najnižšie skóre na úrovni 1 alebo ho ani nedosiahli. Najrizikovejšiu skupinu tvoria žiaci stredných odborných učilíšť. Celkove sme dosiahli štatisticky významný podpriemer krajín OECD. Určite nechceme, aby v matematickej gramotnosti, čo znamená použiť matematické poznámky pri riešení problémov bežného života, boli naši žiaci 20. z 30 hodnotených krajín OECD. Opäť najnižšie skóre dosiahlo 21 % žiakov, z nich väčšina sú zo stredných odborných učilíšť. A opäť je výsledok štatisticky významne podpriemerný v porovnaní s krajinami OECD. Ani to nechceme, aby v prírodovednej gramotnosti, čo je schopnosť používať vedecké poznatky a vyvodzovať dôkazmi podložené závery o svete prírody, boli výsledky podobné. Aj tu naši žiaci skončili na štatisticky významnom podpriemere v porovnaní s krajinami OECD, a to na 22. mieste z 30 hodnotených krajín OECD. 20 % žiakov opäť skončilo v najslabšom pásme. To je pár vecí z mnohých, ktoré nechceme. Položme si ale otázku: Čím sa vyznačujú systémy krajín, ktoré dopadli veľmi dobre? Krajiny, ktoré dosiahli v štúdiách PISA vynikajúce výsledky, charakterizuje najmä kvalitný systém predškolskej výchovy, predĺžené obdobie všeobecného vzdelávania žiakov, značný podiel škôl s vyšším sociálno-ekonomickým statusom; na týchto školách je nízky výskyt disciplinárnych problémov u žiakov, medzi učiteľmi a žiakmi sú partnerské vzťahy, minimalizovaný je dirigizmus a celková školská klíma je orientovaná na vyššie výkony, školy s veľkou voľnosťou pri výbere obsahu vyučovania, metód a organizácie. Výsledky vzdelávania sú pravidelne zisťované a hodnotené systémom národných meraní. No a tiež vyššia miera výdavkov na školstvo, lebo v desiatke najúspešnejších krajín je tento podiel v priemere 6,5 % HDP, priemer krajín OECD je 5,7 %, Slovenská republika 4,5 %. Chceme robiť reformu, pretože všetci vieme, že súčasný systém je nevyhovujúci a dlhodobo neudržateľný. A zákon nám k tomu má vytvárať určitý rámec. Je ten rámec taký, aby sme sa aspoň priblížili k tomuto stavu, ktorý vidíme u najlepších? Odpoveď je opäť pomerne jednoduchá. V prvom rade je zákon centralistický. Odráža myslenie jeho autorov, ktoré je charakterizované frustráciou úradníkov založených na obave, že ak niečo prestanú zo svojich kancelárií kontrolovať, usmerňovať a regulovať, bude to katastrofa. Slobodné vzdelávanie, kde štát stanoví len nevyhnutné minimum toho, čo musí žiak vedieť, aby mohol byť považovaný za absolventa určitého stupňa vzdelávania, je presne to, čo centralisticky zameraným úradníkom naháňa strach. Pán minister, teraz nemám na mysli teba ako centralisticky zameraného úradníka. Ďalej zákon nie je dostatočne pripravený, nehovorí o tom len 196 pozmeňujúcich návrhov len spoločnej správy a teraz sme tu počuli ďalšie pozmeňováky, desiatky pozmeňovákov. Každý člen výboru... (Reakcia z pléna.) No však ono ich bude viacej, pani kolegyňa, že? Každý člen výboru pre vzdelanie dostal materiál, ktorý sa volá Štátny vzdelávací program. Tento pozostáva zo zhruba asi 30 zväzkov a váži celkom 17,3 kg. Odhliadnuc od jeho objemu, tvrdo reguluje prakticky všetko. Učebné plány prideľujú hodiny priamo predmetom a určuje aj presnú dotáciu v jednotlivých ročníkoch, teda nie je tu žiaden priestor na nadpredmetové projektovanie vyučovania v škole, lebo štátny rámec prikazuje vyučovať predmety. Celý tento materiál sa nedá ani len prečítať za taký krátky čas, ktorý sme mali k dispozícii, ale pozrel som si viaceré z nich a všade sa okrem iného hovorí aj to, že „Štátny vzdelávací program je záväzný dokument, ktorý sú školy povinné rešpektovať a rozpracovať do svojich školských vzdelávacích programov“. Ak je podľa tohto dokumentu disponibilných hodín napríklad 15 % a v študijnej literatúre sa odvoláva na zdroje z roku 1983 alebo 1984, tak je to predpis, ktorý nie je smerovaný do budúcnosti – a to je len jeden z príkladov. Tento návrh zákona neposunie naše vzdelávanie tým smerom, aby v budúcnosti naši žiaci dosahovali všeobecne lepšie výsledky. Neverím, že centralizovaný systém jednotnej školy je schopný zaistiť najlepšiu a najkvalitnejšiu prípravu našich detí pre súčasný a najmä budúci svet. Dnes je 20. mája. Zákon, ak bude schválený, nebude vydaný tlačou skôr ako niekedy v júni. Učiteľom a riaditeľom zostane tak 2,5 mesiaca, z toho 2 mesiace prázdnin na to, aby ho uviedli do života, lebo od 1. septembra už podľa neho budú musieť v prvých ročníkoch ísť. To sa jednoducho nedá stihnúť. A len taká technická otázka, pán minister. Ak nebudú učitelia čerpať dovolenku v lete, lebo budú chystať implementáciu zákona do života školy, budú ju môcť čerpať v októbri alebo v novembri? (Reakcia ministra.) Niektorí, ale nie všetci. Väčšina ich nemá. Návrh zákona sa nedá... (Reakcia ministra.) Ako môžu robiť, pán minister, na základe niečoho, čo neexistuje? V najlepšom prípade zajtra budeme schvaľovať tento zákon s toľkými pozmeňovákmi, že jednoducho nikto nemá prehľad o tom, že čo v tom zákone bude. S úctou, pán minister, ani ty nemáš prehľad o tom. Teda chcem povedať, že návrh zákona sa nedá vylepšiť ani 196, ani plus ďalšími desiatkami pozmeňujúcich návrhov spoločnej správy, ani ďalšími pozmeňujúcimi návrhmi, ktoré prídu z pléna, a preto predkladám procedurálny návrh, aby v zmysle § 73 ods. 3 písm. a) Národná rada vrátila návrh zákona navrhovateľovi na dopracovanie. Ďakujem pekne za pozornosť. Pán minister... (Potlesk.)