J. Figeľ, poslanec: (2003-01-15):
Dovoľte mi niekoľkými poznámkami možno doplniť to, čo odznelo, a viac-menej neopakovať argumenty, ktoré zazneli. Myslím, že to, čo pomáha demokracii, je jednoznačne otvorená konštruktívna diskusia. A na ocenenie na tomto bode rokovania je predovšetkým to, že sa diskutuje. Ale myslím, že to ostatné z tej iniciatívy a z návrhu zostáva skôr v tieni tohto jediného momentu, pretože diskutovať treba, ale treba aj niesť zodpovednosť za vážne rozhodnutia. A keby to bola len diskusia o procedúre, tak zostal by som aj ja pri procedurálnych záležitostiach. A chcel o tom hovoriť takto pán Ševc, ale povedal tam aj, že do NATO sa nevstupuje, ale sa anektuje. Takto som si to poznačil. Pán predseda Ševc mi v Štrasburgu povedal v novembri, ja to teraz poviem tak trošku nahlas, že nebudú organizovať nič, aj keď nesúhlasia s tým, že Slovensko týmto smerom ide, ale, v poriadku, dnes táto záležitosť tu je. Ja som to prijal skôr s takým potešením, že nebudeme musieť ešte prechádzať ďalšími takými vnútornými sebaskúškami, ktoré si sami naordinujeme, ale patrí to k podstate demokracie, tak budiž. A je to skôr prirodzené, že Komunistická strana s tým prišla. Bolo by asi neprirodzené, keby s tým nebola prišla. A teraz je na to čas. Hovorím to aj preto, lebo s referendom vo vzťahu k NATO prišli v Európe len ľavicové alebo stredoľavé vlády alebo strany. Tak to bolo v Španielsku, tak to bolo v Maďarsku, tak to je v Slovinsku, tak to mala v programe Strana demokratickej ľavice v minulom období, aj keď to do vládneho programu už nepresadila alebo nepresadzovala. K tým argumentom, ktoré hovoria o tom, že naše zahraničnopolitické ciele sa týmto napĺňajú. Mnohé ďalšie argumenty pritom len prebehnem, ale rád by som dodal 3, ktoré neodzneli a ktoré považujem za veľmi dôležité pre budúcnosť Slovenska. Je to, samozrejme, o stabilite a bezpečnosti, ktorá čelí stále novým sofistikovanejším hrozbám, už to nie je o štátoch, ako aktéroch, ale neštátnych aktéroch typu al-Káidy alebo organizovaného zločinu. To, že stúpne medzinárodná politická váha Slovenska, to sme mohli včera zažiť, aj keď tu mnohé veci idú tak veľmi zrýchlene, v politickej deklarácii, ktorú prijalo súčasné Slovensko, či nám dáva na vedomie našu orientáciu na NATO a Európsku úniu a očakáva, že to prispeje k mieru a stabilite v Európe. Túto medzinárodnopolitickú váhu Slovensko nejde zneužívať, ale, skôr naopak, využívať pre dobro svoje a okolia. Už odznelo, že je to medzinárodnoprávna zmluva, ku ktorej sa dá pristúpiť, z ktorej sa dá aj vystúpiť, ale to nehovorím preto, aby toto bolo odpoveďou na vážnosť týchto diskusií, skôr preto, že to nie je o odovzdaní suverenity iným krajinám, tak ako je to v prípade Európskej únie, kde sa zdieľa suverenita v spoločných orgánoch tak, ako sa dohodnú pravidlá v týchto orgánoch. To, že európska bezpečnosť nestačí, je evidentné napr. z 10 rokov vývoja na Balkáne, v juhovýchodnej Európe týchto čias, na konci 20. storočia. Prvá skúška európskej schopnosti zabezpečovať v nových podmienkach stabilitu a mier nastane teraz po dohode medzi EÚ a NATO v Macedónsku, keď Európska únia prevezme operáciu, ktorá v Macedónsku prebieha. To, že európska bezpečnosť nestačí, hovorí nielen Slovensko, ale aj pobaltské krajiny a Slovinsko, Bulharsko, Rumunsko, Chorvátsko, Macedónsko, Albánsko, všetky štáty, ktoré sa hlásia o vstup do aliancie. Ja si dovolím povedať, že pribudnú tu aj ďalšie krajiny v budúcnosti. Samozrejme, to bude závisieť aj od nás, ale v tom zmysle charakteru aliancie do budúcnosti, jej ďalšej vízie a otvorenosti. Súčasná Juhoslávia sa prihlásila do Partnerstva za mier, to znamená do úzkej spolupráce s tým NATO, ktoré pán Hopta tu pomenoval, že videl hodnoty NATO. Ja som videl tiež tie spálené domy, ale toto je dôsledok, príčina, to neboli vojenské operácie aliancie, príčinou bola krvavá stopa jedného militantného nacionalizmu, ktorý sa na Balkáne rozvinul, a tá stopa vedie od Slovinska cez Chorvátsko, Bosnu až po Kosovo, žiaľ. Ten návrh, o ktorom rokujeme, vlastne nie je o referende akom takom a o priamej demokracii, ale o neúprimných postojoch, ktoré sa vlastne zaobaľujú do námetu návrhu na všeľudové hlasovanie a posilnenie diskusie. K tým 3 bodom, ktoré som chcel k tomu pridať. Ak sa Slovensko stane v dohľadnej dobe, v podstate za rok aj niečo, členom Severoatlantickej aliancie, vytvorí sa doteraz nevídaná homogenita v strednej Európe v slobodnej dobe, čím chcem naznačiť, že tu bola iná homogenita, nadiktovaná istým hegemónom, ale to nebolo o slobode. Vyšehradská spolupráca vo februári zavŕši 12 rokov svojej histórie a v podstate 13 rokov od doby, keď v Bratislave bola prvýkrát pomenovaná ako myšlienka a idea, návrh a následne vo Vyšehrade 1991 sformulovaná do deklarácie. Cieľom tejto vyšehradskej spolupráce boli 2 základné línie: demontovať mechanizmy doby neslobody, ktoré sa prejavili nielen vnútri štátov a národov, ale aj medzi nimi, a na druhej strane vytvoriť podmienky pre novú Európu. To prvé je v podstate za nami, to druhé nie je zavŕšené. Slovensko vstupuje do štruktúr novej Európy a euroatlantického sveta s oneskorením po susedoch, ale predsa, hlavne, aby bolo pripravené a nielen tam vstúpilo, ale aj zvládlo túto svoju zodpovednosť. Tým druhým bodom po Vyšehrade je euroatlantický priestor, v ktorom žijeme. Vlastne my sa po vyše 50 rokoch vraciame tam, kde sme mohli byť, keby... Ale to sú všetko hypotézy. V roku 1947 vtedajšie Česko-Slovensko muselo vycúvať z Marshallovho plánu na obnovenie vojnou zničenej Európy. Ovocím tohto plánu bola nielen hospodárska obnova, ale aj nová bezpečnosť, pričom vznikla Organizácia pre hospodársku spoluprácu a rozvoj, pre bezpečnosť to bolo NATO v roku 1949, a následne potom v päťdesiatych rokoch Európske spoločenstvá, dnes Európska únia. Súdržnosť medzi týmito inštitúciami je stále väčšia. Chcem povedať, že všetky štáty aliancie sú v OECD, všetky štáty Európskej únie sú tam tiež a že vlastne my týmto procesom završujeme návrat do slobodného euroatlantického prostredia, ktoré sa už rozrástlo do oveľa väčších dimenzií spolupráce. Európska únia a NATO tvoria dva základné piliere tohto priestoru a treba jednoznačne povedať, že neutralita je už dávno prekonaná. Samozrejme, svoju odpoveď musí nájsť na svoju špecifickú históriu a pozíciu aj Rakúsko, Švédsko, Fínsko, ale ich cesta ani v histórii, ani dnes nie je našou cestou. Vstup do aliancie nie je proti niekomu, ale je za niečo. A môžeme povedať a veľmi jasne vidieť, že dnes vzťahy napr. Ruska sú oveľa intenzívnejšie než mnohých krajín Európy s touto alianciou, so Spojenými štátmi americkými. Ukrajina v minulom roku prejavila oficiálny záujem o členstvo v aliancii. To, čo tu bolo v minulosti, treba prekonať nielen formálne, ale hlavne v myslení. A tretí dôvod alebo argument je skôr vo forme otázky. Vieme, milí kolegovia, kde žije najviac obyvateľov zo Slovenska, ktorí odtiaľto v rôznych emigračných vlnách odišli počnúc 19., potom 20. storočím? Najviac trebárs slovenských krajanov žije nie v Európe, ale v Spojených štátoch amerických a v Kanade. V marci minulého roku sa rôzne krajanské spolky konečne stretli po mnohých rokoch nedorozumenia alebo rozdelenia a veľmi jasne podporili a apelovali na podporu Slovenska pre začlenenie do aliancie vo vzťahu k svojej reprezentácii, ktorou sú kongresmani a senátori USA. Vlastne vstupom do aliancie Slovensko môže nielen symbolicky, ale aj kultúrne, tým geopolitickým významom spojiť dva brehy Atlantiku, spojiť rozdelené generácie do jedného spoločenstva slobodných demokracií. Teda záverom by som rád povedal, že vo vzťahu k vstupu Slovenska do aliancie nie je potrebné referendum, ale potrebná je diskusia, ale diskusia zmysluplná, konštruktívna a zodpovedná. Slovensko naozaj bude patriť tam, kde bude chcieť vedome a angažovane patriť väčšina z nás. V marci podpíšeme po rokovaniach Prístupový protokol so Severoatlantickou alianciou. Som presvedčený, že v tejto snemovni tento protokol získa výraznú väčšinu, viac, oveľa viac, než je ústavná väčšina Národnej rady. Ak by však bolo také referendum o NATO vyvolané, vypísané, Slovensko, som presvedčený, sa rozhodne dobre, pre seba, pre spoločnú Európu i pre euroatlantickú bezpečnosť a spoluprácu. Ďakujem pekne. (Potlesk.)