P. Kubovič, poslanec: (2005-05-11):
Dovoľte mi, vážené pani poslankyne, páni poslanci, vrátiť sa na úplný začiatok a prezentovať históriu vzniku tohto dokumentu, o ktorom dnes rokujeme. Cieľom reformy primárneho práva Únie bolo zamedziť chaosu vznikajúcemu kvôli neprehľadnému a neefektívnemu právu. Ďalším motívom bolo hľadanie vhodného modelu spolupráce v novom politicko-právno-spoločensko-hospodárskom prostredí, pretože Európska únia sa oproti stavu z roku spred 50 rokov značne zmenila. Základom pre diskusiu bola Deklarácia o budúcnosti Európskej únie, ktorá bola prijatá na summite Európskej rady v Nice v decembri 2000. Deklarácia formulovala štyri okruhy problémov, s ktorými sa Európska únia musela vysporiadať po prijatí zmluvy s Nice. Boli to: deľba kompetencií medzi Európsku úniu a členské štáty, zjednodušenie zakladajúcich zmlúv Európskej únie v duchu priblíženia sa k občanovi, Štatút Charty základných práv Európskej únie ako nástroja ochrany ľudských práv a postavenie národných parlamentov v európskej architektúre a ich zakomponovanie do procesov tvorby politík Európskej únie. V decembri 2001 bola následne prijatá Laekenská deklarácia, tá nadviazala na predchádzajúce vyhlásenie. Spresnila a rozšírila okruh tém a položila základy na vytvorenie Konventu o budúcnosti Európskej únie. Konvent bol výsledkom úsilia o novú kvalitu tvorby základného práva Únie a o posilnenie demokratickej legitimity tohto procesu. Po dlhej diskusii, na ktorej participovali zástupcovia vlád a parlamentov členských a kandidátskych krajín, členovia Európskej komisie a Európskeho parlamentu, ale aj ďalších inštitúcií Európskej únie, bol talianskemu predsedníctvu v júni 2003 predložený konečný návrh Zmluvu zakladajúcej Ústavu pre Európu. Tento návrh sa stal východiskom na rokovania medzivládnej konferencie. Rokovania Medzivládnej konferencie trvali takmer rok od októbra 2003. Niekedy sme mohli nadobudnúť dojem, že úspešné zavŕšenie rokovaní je nedosiahnuteľné. Predstavitelia jednotlivých suverénnych a rovnoprávnych krajín však nakoniec 18. júna 2004 jednohlasne prijali kompromisné znenie Zmluvy o Ústave pre Európu a dohodli sa na rámci najzákladnejších pravidiel ich fungovania. V zmluve sú jasne zakomponované aj slovenské požiadavky. Predstavitelia Slovenskej republiky pri koncipovaní finálnej podoby dôsledne presadzovali naše predstavy a zodpovedne sa pridržiavali mandátu schváleného Národnou radou Slovenskej republiky, no pritom museli reagovať na dynamiku rokovaní. Možno konštatovať, že najdôležitejšie body definované v mandáte boli do veľkej miery naplnené. V zložení Európskej komisie bude do roku 2014 platiť princíp jedna krajina – jeden komisár – jeden hlas. Spôsob rotácie predsedníctva v sektorálnych radách bol definovaný tak, aby bola zabezpečená rovná rotácia členských krajín. V oblastí daní, obrany a s malou výnimkou aj v oblasti sociálnej politiky bolo zachované jednomyseľné rozhodovanie. V oblasti trestného práva, súdnej a policajnej spolupráce došlo k rozšíreniu rozhodovania kvalifikovanou väčšinou, súčasne však boli dohodnuté mechanizmy umožňujúce pozastavenie prijímania návrhu. Parametre kvalifikovanej väčšiny boli oproti návrhu zmluvy vypracované Konventom upravené tak, aby lepšie vyhovovali Slovensku. Jedným z tmavých bodov bolo nepresadenie zmienky o kresťanských hodnotách do preambuly Ústavnej zmluvy. Z textu zmluvy tak možno vycítiť, že jej charakter je kresťanský, čo sa odráža odkazom na náboženské korene. Čím je Zmluva o Ústave pre Európu? Zmluva predstavuje oproti súčasnosti posun o významnú progresívnu kodifikáciu primárneho práva Európskej únie. Kodifikuje obsah už predtým uzavretých zmlúv, no pôvodný obsah obohacuje o niektoré nové právne pojmy a inštitúty. Zmluva nie je ústavou nového nadštátneho útvaru. Približuje sa k zakladajúcemu aktu medzinárodnej organizácie. Nie je možné hovoriť o založení federácie alebo konfederácie. Z formálneho hľadiska ide o regionálnu mnohostrannú medzinárodnú zmluvu, ktorá bude uzavretá na neurčitý čas. Členské štáty vyznávajúce spoločné hodnoty tak Ústavnou zmluvou len zjednocujú záujem o dosiahnutie spoločných cieľov. Zmluva vychádza z princípu zverenia právomocí Únii členskými štátmi. Únia musí koordinovať politiku, ktorou chcú členské štáty dosahovať spoločné ciele. Musí taktiež rešpektovať rovnosť členských štátov a ich národnú identitu vyjadrenú v organizácii ich politickej a ústavnej štruktúry. Európska únia musí rešpektovať základné štátne funkcie vrátane zabezpečenia územnej celistvosti štátu, zachovanie práva a poriadku a zaistenia národnej bezpečnosti. Esenciálnou súčasťou demokratických systémov je ochrana práv človeka. Európska únia si ctí jednotlivca a jeho dôstojnosť, čo sa odráža v začlenení Charty základných práv do Ústavnej zmluvy. Zmluva o Ústave pre Európu tak po prvýkrát kodifikuje a rozširuje zoznam ľudských práv a základných slobôd, ktorý definuje vzťah občana a inštitúcie Európskej únie. Ústavná zmluva obsahuje mechanizmy na prevenciu vzniku akejkoľvek nežiaducej nerovnováhy v pomere kompetencií Únie a členských štátov. To platí nielen smerom do vnútra v rámci fungovania spoločných inštitúcií, orgánov a agentúr Únie, ale aj smerom navonok vo vzťahu Únie k zahraničiu. Týmito mechanizmami je parlamentná výhrada, tzv. záchranná brzda v oblasti trestného práva alebo sociálnej politiky, parlamentný mechanizmus včasného varovania alebo možnosť nepripojenia sa. Konečný prostriedok je právo členského štátu na základe vlastného rozhodnutia vystúpiť z Únie. Vážené pani poslankyne, páni poslanci, dovoľte mi pozastaviť sa pri téme, ktorá sa nás dotýka v úlohe národných parlamentov v rozhodovacom procese. Kritika inštituciálneho systému Únie sa týkala najmä demokratického deficitu. Zvýšenie transparentnosti systému v zavedení jednej zmluvy tento stav evidentne zlepšuje. Ústavná zmluva sa snaží odstrániť deficit okrem iného aj zvyšovaním vplyvu národných parlamentov na dianie v Európskej únii. Národný parlament, ktorý reprezentuje občanov jednotlivých členských štátov, musí mať právo aktívne zasiahnuť do diskusií o podobe Európskej únie a možnosť ovplyvniť jej výsledky. Medzi najdôležitejšie črty posilnenia úlohy národných parlamentov patrí ich podrobná informovanosť o návrhoch európskych zákonov a tiež posudzovanie dodržiavania zásad subsidiarity a proporcionality. Dôležitým posunom vpred je zasielanie legislatívnych návrhov Európskej komisie národným parlamentom v rovnakom čase, ako aj Európskemu parlamentu a Rade. Pri rozhodovacom procese bude platiť tzv. mechanizmus včasného varovania. Ak národný parlament vyjadrí námietku o súlade legislatívneho návrhu Európskej komisie so zásadami subsidiarity a proporcionality, zašle svoje odôvodnené stanovisko predsedom trojice najdôležitejších inštitúcií, a to Európskej komisii, Európskemu parlamentu a Rade. V prípade, že má rovnaké stanoviská viacero národných parlamentov a súčet ich hlasov bude aspoň jedna tretina všetkých hlasov pridelených národných parlamentov, Komisia bude nútená prehodnotiť svoj návrh. Národné parlamenty sa nemusia obávať ani toho, že by sa prechod v rozhodovaní v niektorých oblastiach od jednomyseľnosti ku kvalifikovanej väčšine udial bez ich súhlasu. V zmluve je zakotvená formulácia, ktorá hovorí, že národné parlamenty môžu voči prechodu pri rozhodovaní vyjadriť nesúhlas. Na základe odstupných faktov Ústavná zmluva predstavuje z pohľadu parlamentov pozitívny posun. Ide o posilnenie dosahu národných zákonodarcov na prijímanie európskej legislatívy, čo je sekundárnym posilnením suverenity jednotlivého štátu. Dnes takýto zreteľný vplyv na európske rozhodovanie neexistuje. Keďže sme sa už dotkli suverenity, nie je pravda, že stratíme svoju zvrchovanosť, svoje symboly alebo svoju kultúru a nahradíme ich európskymi ekvivalentmi. Členské štáty Ústavnou zmluvou postupujú časť výkonu rozhodovacích práv na európsku úroveň, ale neodovzdávajú svoju suverenitu Európskej únii, pretože to nie je v ich spoločnom záujme. Pri formulovaní textu Zmluvy o Ústave pre Európu v Konvente o budúcnosti Európy boli odstránené všetky klauzuly, ktoré by mohli zaviesť prvky federatívneho charakteru Únie. V Ústavnej zmluve sa nenachádzajú také konštitutívne prvky, ktoré oproti dnešnému stavu zásadne menia charakter Únie. Klauzula flexibility, rozhodovanie kvalifikovanou väčšinou, prednosť práva Európskej únie, právna subjektivita, priamy účinok práva Európskej únie, výlučné kompetencie, symboly Európskej únie, všetky tieto prvky štátnosti sú prítomné už aj v dnešnej Európskej únii. Vážené dámy, vážení páni, Zmluva o Ústave pre Európu je nástrojom pre lepší život Únie. Zrušenie alebo revízia zmluvy nie je východiskom, ale krokom späť, pretože by bolo obťažné dosiahnuť lepší kompromis. Európsky projekt by sa odmietnutím Ústavnej zmluvy pravdepodobne nezastavil, ale tempo pokroku by sa určite výrazne priblížilo k nule. Rozhodnutím o Ústavnej zmluve dnes na seba preberieme kus zodpovednosti za budúci vývoj Únie. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, poslanecký klub SDKÚ je pripravený túto zodpovednosť prebrať na seba a podporiť tento návrh. Ďakujem. (Potlesk.)