V. Veteška, podpredseda NR SR: (2006-02-01):
V. Ďaďo, poslanec: Ďakujem pekne, pán podpredseda. Vážení kolegovia a kolegyne, predovšetkým chcem povedať po prvé, že mi je divné, že až 20 poslancov Národnej rady má záujem o túto debatu a, samozrejme, potom rozhodne už dopredu na základe svojho premysleného a jasného rozhodnutia, však to proti komunistom takto podporím. Je to dosť smiešne nielen pri tomto zákone, ale aj pri ďalších, ktoré sa týkajú aj našej ekonomiky a legislatívy. Skôr ale k vecnej stránke tohto zákona. Chcel by som povedať v úvode, že som nikdy nečakal, že práve osoba predkladateľa, pána Šimku, človeka, ktorý, ktorého som považoval za slušného, veriaceho, ktorý v ideách práve viery sa zníži k takémuto činu a príde s takýmto návrhom, ktorý nehodnotí ľudí podľa toho, kto čo zavinil, ale všetkých hodí do jedného vreca. Pani kolegyňa, keď budete chcieť, prihláste sa do „diskúzie“ a môžete s radosťou reagovať, ako chcete, aj na mňa, aj na ostatné vystúpenia, ale za vrchovate neslušné považujem, keď z lavice vykrikujete to, čo sa nepatrí. Samotný zákon. Je to už 13. zákon, pán kolega Šimko, po roku 1990 trinásty, ktorý sa zaoberá teda odsúdením komunizmu spoločnosti, ktorá tu vôbec neexistovala. Odsudzuje znova kolektívnu vinu. Je to podľa mňa systematistické a populistické, zavádzajúce pokračovanie osočovania spoločnosti za každú cenu, i keď klamstvom či polopravdami. Začnem najskôr tým, prečo som povedal trináste, tak niektoré vám pripomeniem. Aj spravodajkyňa konštatovala, že to považuje za duplicitu, ale ak ste si to vy neuvedomili ako predkladateľ, tak ja vám niektoré pripomeniem. Bolo to nariadenie vlády ČSFR z 21. 5. 1990 o odňatí majetku KSČ. Pán poslanec, nariadenie vlády. To bola demokracia, však. Nie zákonu, ale nariadenie vlády ČSFR, všemocnej, ktorá v princípe demokracie rozhodla, že to bude tak, to bolo najskôr, prvé. V zmysle tohto sa majetok KSČ dostal do rúk SDĽ. Nuž pozrite sa, aj vy ste sedeli v tomto parlamente s Petrom Weissom, ktorého ste velebili, ktorý bol pracovníkom ústavu marxizmu-leninizmu, ktorý bol ideológ a vám to nevadilo. Jeho ste neodsúdili, lebo on už bol SDĽ, už nebol komunista. Takýto je princíp, jednoznačne, situácie, ktorá nastala po roku 1990 v chápaní toho, čo je demokracia a čo nie je. Len zato, že táto situácia, ktorá nastala, tak vám títo ľudia boli veľmi dobrí na to, aby pomáhali likvidovať zákonmi to, čo kedysi bolo progresívne, aby vyhoveli vašim chúťkam pomsty. Ďalej to bol ústavný zákon zo 16. septembra 1990, teda len, len 4 mesiace po tom prvom, kde v § 3 ods. 2 sa ustanovilo, že i písomné záznamy KSČ, ktoré existovali do 30. novembra 89, prechádzajú do vlastníctva štátu. To je demokracia! Pán Šimko. Áno, boli ste vo federálnom zhromaždení. Vidíte, toto je tá demokracia. Keby som dnes povedal, že vy máte písomné záznamy Misie 21 alebo SDKÚ odovzdať do vlastníctva štátu, čo by ste na to povedali. Aký to bol princíp politiky, keď ste chceli vedieť o tom, čo sa kde čo o kom hovorí. Veď toto je spôsob demokracie, ktorá je úplne naruby. Hneď nato, o chvíľu, 2. 10. 1990 bol prijatý zákon o zmiernení následkov niektorých majetkových krívd. Prosím. Ale skúmali ste, ak ste tvorili tento zákon o federálnom zhromaždení, pôvod toho majetku? Mnoho tohto majetku bolo židovského pôvodu a dali ste ho hocikomu, kto chcel. Bez skúmania tohto majetku. Taký bol záver, lebo ideme si ho, rovno, čo stojí v ceste, zbúram, poručíme vetru, dažďu. Tak ste začali konať už v roku 1990. Prídem aj k iným veciam. Ďalej to bol zákon z 29. apríla 1992, ktorým sa dopĺňal zákon o mimosúdnych rehabilitáciách. Týkal sa odškodnenia rehoľníkov a kňazov. Nuž, nepriniesli ste nič nové, pán poslanec. Všetko, čo chcete, je v zákonoch, ktoré už boli prijaté. To konštatovala aj spravodajkyňa. Ide vám asi o niečo nové. Vaším novým prvkom je len odškodnenie rôznych škrabákov a roznášačov listín, ináč sa to nedá nazvať. Ak by som ja dnes začal písať proti tejto vláde, tak budem hrdina u niekoho, ak dôjde k nejakej zmene, že som naškrabal nejaký papier a som ho rozniesol? A budem zato odbojár, budem sa dávať na roveň toho, kto kedysi bojoval za Slovenskú republiku, za Česko-slovenskú republiku v 2. svetovej vojne. Veď to je, tri bodky. Ako vlastne chcete vierohodne, to je otázka praktická, dokázať, kto to roznášal. Ja sa vám prihlásim, že aj ja som roznášal, dáte ma do tohto zoznamu, alebo máte tajné zoznamy toho, že kto bol a kto roznášal, veď to je blbosť. Blbosť, lebo viem, ako sa to robilo. Viem, ako sa to robilo, akým spôsobom, čiže nie je možné také niečo realizovať. Tajný archív ste určite nemali a preto predpokladám, že postupujete podľa toho: jedna babka povedala a ja by som mal tiež výhodu, tak poviem tiež, lebo tá babka dosvedčí mne, že aj ja som bol ten škrabák, čo som písal a roznášal. Takých svedkov si ja nájdem, kde chcem, aj medzi svojimi kolegami, aj medzi inými, ktorí mi dosvedčia, že som bol to. Ďalšia záležitosť je tu, tí, ktorí sa postavia napríklad, no viete čo, pán kolega, ja som nebol na 1. mája, prosím vás, zaraďte ma tam. Ja som tiež na 1. mája nešiel. Bol som odporca tohto režimu? No. Hovoríte o období od 6. októbra 1944. Viete vôbec pán kolega, čo ste navrhli? Ja to poviem asi tak, generál Viest keby počul to, čo ste navrhli, tak by sa v hrobe obracal nad tým, od 6. 10. 44, pre boha živého, veď vtedy tu slovenský národ bojoval proti fašizmu. V tomto období dochádzalo k mnohým tyraniám a vraždám Slovákov, ktorí tu existovali. A vy hovoríte o období od 6. 10., veď to je... Ten Viest keď pripravoval SNP s Golianom, tak už by mal byť potom zločincom, keď urobili to, čo spravili, v prospech tohto národa? Toto mi akosi nejde do hlavy. Pán kolega, viete vôbec, kto boli benderovci, čo robili, už ste to tu niekoľkokrát dnes počuli. Viete o tom koľkých, nie komunistov, ale koľkých funkcionárov národných výborov, ktorí sa dali na obnovu krajiny, kde boli oslobodené, títo benderovci zabili? A hovoríme znova o tomto období, ktoré by malo takto asi pokračovať. Je to skutočne na zamyslenie. Pár príkladov toho, čo konštatujete v návrhu. O februári 48 a to ako vy iste viete, sa hovorilo, v roku 1989, my nie sme ako oni. Tak ja vám teraz poviem, ako nie ste ako oni, a poviem to skutočne tak ako to je, čo môžem dokázať. Predovšetkým si však musíte uvedomiť jednu vec a to je realita, že tak február 1948, aj keď sa vám to nezdá, tak bol revolúciou, ktorá bola tichá a pokojná, tak ako rok 1989. A keď sa vrátim naspäť do toho obdobia 46, čo hovoríte, čo chcete s tým likvidovať aj Košický vládny program, chcete snáď obnoviť Benešove dekréty, alebo aký systém, pardon, 1946 som mal na mysli, 6. 10. 44, tak ste konštatovali. Čiže je tu vec, ktorá je skutočne na zamyslenie. Hovoril som však o dvoch tichých a pokojných revolúciách. Viete, aký je rozdiel? Nuž rozdiel je v tom, čo nasledovalo potom. V roku 1948 boli 3 roky od skončenia druhej svetovej vojny, najhoršej vojny v živote ľudstva. V roku 1989 to bolo 44 rokov po tejto vojne. Vy ste, opäť vám prízvukujem, deklarovali: Nie sme ako oni. A potvrdenie tohto názoru sa snažíte v predloženom návrhu zákona úplne prevrátiť. Chcete, aby som vám povedal pravdu? Nuž vám ju poviem. Áno, nie ste ako oni, ste horší ako tí, ktorí boli vtedy. A tu sú aj dôkazy, ak chcete, tak prosím. Vy, citujem vás, hovoríte: „Desaťtisíce sa nemohli ľudsky a profesionálne realizovať. To sú charakteristické črty totalitnej štátnej moci“, koniec vášho citátu z vášho zákona. A ja vám poviem, ako to bolo s tým, že nie sme ako oni po novembri 1989 v reagencii na tento citát. Viete pán kolega, čo boli kádrové previerky VPN. Asi neviete, ale ja vám poviem, čo to je, lebo tu máte človeka, ktorý tam v tej fabrike stál. To a tí, čo nemali ani poňatie o tom, čo je odbornosť, čo je vôbec profesionálna zdatnosť, tak tí sedeli po novembri 89 na personálnych oddeleniach a jednoducho odchod, lebo si komunista. Nie ste ako oni? Veď ste robili to isté, čo sa robilo tri roky po vojne. A robili ste to 44 rokov po vojne! Ja som prišiel do fabriky, kde som odpracoval poctivo a týmito rukami denne 6 ton do pece nahádzal, aby mi nejaký vépéenkár povedal, že nemám šancu sa tam vrátiť. Horší ste boli, ako boli ostatní. Úplne, čo jediné stačilo, tak bolo to a to platilo, človek sa nesmel previniť. To ste konštatovali aj vy v dôvodovej správe, že nemusel nič robiť. Áno, neprevinil sa, neprevinil sa, lebo bol len členom KSČ. To je znova odpoveď na váš citát. Po 16 rokoch uvádzate v dôvodovej správe, že „...ten, kto vedome a aktívne sa podieľal na budovaní a rozvoji a upevňovaní komunistickej moci“, koniec vášho citátu, ten by si zaslúžil toto odsúdenie a nemôže byť daný za takého a takého, ako ho navrhujete vy. No nuž aj vy ste študovali na vysokej škole, aj vy ste sa štúdiu marxizmu a podieľaním na budovaní spoločnosti podieľali na budovaní tejto spoločnosti. Veď je to kolektívna vina, opäť, všetkých, aj tých čo neboli komunisti, nielen v komunistickej strane a nadpis máte na odškodnenie komunistov, respektíve odboj, komunistický. Pôjdem však trošičku ďalej. Možnože ste si ani neuvedomili, že ste si opäť vytipovali určitú triedu a ľudí a opäť ich zatrieďujete do obdobia vojny a to je už veľmi, veľmi dávno toto obdobie za nami. Je to 60 rokov po vojne dnes a je 16 rokov po roku 1989. V tejto súvislosti sa chcem zastaviť nad jednou otázkou, keď hovorím 16 rokov. Hovoríte o päťdesiatich rokoch. Pán kolega, počítajme spolu, 1948 bol február, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, je to 5 rokov? Dnes je 16 rokov po revolúcii a ešte furt máte málo, ešte furt by ste chceli kádrovať, ešte furt by ste chceli niekoho odsudzovať, ideologicky. Prosím vás pekne, zamyslite sa nad tým. V predloženom materiáli konštatujete, citujem vás: „Orgány Štátnej bezpečnosti odpočúvali ich telefóny a preverovali ich kontakty“, koniec. Citátu. Pán kolega, mám obavu, či netrpíte stratou pamäti, pretože ste boli ministrom vnútra Slovenskej republiky, je to pravda? Je to pravda. Určite to dosvedčí aj verejnosť, nielen ja. A vy sa toho nezbavíte. Už ste zabudli, že odpočúvanie patrí medzi jednu z možností sledovania a preverovania kontaktov určitých osôb? Však ste to robili. Vy si nepamätáte na našu otázku riaditeľovi SIS tu v tejto snemovni, kde sme sa pýtali, či medzi monitorovanými osobami a takzvaných extrémistických strán sú aj monitorovaní poslanci KSS. Viete, aká bola odpoveď vášho kolegu, vtedy ešte spoločného, predtým z KDH. Ja vám ju poviem presne: „Túto otázku nebudem komentovať“. Myslíte si, že keby to tak nebolo, že by to nebolo ľahšie povedať, že nie. Veď to patrí k štýlu vašej práce. A nakoniec, patrí to k štýlu každej bezpečnosti, nech je v akejkoľvek krajine, len vám visí len tá jedna bezpečnosť v krku a tu druhú nevidíte. Pravdepodobne si teda ani nespomínate, keď nevidíte tú druhú, na prípad najdemokratickejšej, v úvodzovkách, krajiny sveta, USA, ktorý prepukol pred pár týždňami o odpočúvaní občanov. Nie, nepamätáte si na to, ale to je demokracia, to je pre nás vzor, tadeto ideme, lebo tak to má byť, ale ak to robili komunisti, tak to bol najväčší zločin. Ak to robí siska, tak to je v poriadku, ale niekto iný keď to robil, tak to bolo zle. Takto sa veru svedomie nedá napraviť. No a keď to svedomie, tak hovoríte o tom, že svedomie nepozná hrubé čiary. To je váš citát z predloženej správy, svedomie, v dôvodovej správe, svedomie nepozná hrubé čiary. Ak ste tento výraz mysleli úprimne a ste sympatizant demokracie, tak potom iste uznáte a v krátkej budúcnosti prídete s návrhom, ktorý budete zaraďovať do obdobia neslobody a protidemokratického odboja a obdobie inkvizície, obdobie svetovej hospodárskej krízy a s ňou spojenú streľbu do roľníkov a hladujúcich, obdobie, keď pod heslom Za boha a národ v druhej svetovej vojne páchali zločiny tí, ktorí boli veriaci a nie komunisti, a takých bolo „spústa“ a s nimi iba robili sa, alebo sa s nimi iba robili teda, lebo tiež by som nechcel byť taký ako vy, aby som dával všetkých veriacich do jedného vreca. Absolútne nie. Nikto nemôže z ďalších veriacich za to, čo robili Hitler, Tiso a spol, keď išli proti partizánom a ďalším, ale vy toto neviete rozlíšiť. Vy jednoducho beriete všetko tak, ako by malo byť podľa vašich predstáv a ako to „vypadá“, aby to bolo dobré, najmä v zahraničí. Ak by ste chceli príklad aj zo zahraničia, tak aj tento problém vám pripomeniem, čo je demokracia a koho by ste mali aj v zahraničí odsúdiť, kde, s prepáčením, lezieme niekomu aj do inej časti tela. Rozstrieľanie prezidentského paláca v Čile, to bola demokracia? Veď to bola podpora Spojených štátov na to, čo sa dialo. Grenada, Vietnam, Panama, to bola demokracia? Prosím vás pekne, zamyslite sa, ľudia, nad tým, akým spôsobom ideme, či chceme neustále v tejto spoločnosti robiť ideologické rozpory a nenávisť, alebo chceme riešiť problémy, ktoré pred týmto národom stoja a ktoré by mali byť našou úlohou, riešiť ekonomiku a sociálne postavenie obyvateľstva. Pán poslanec, obdobie, ktoré vám leží v krku, je to tých 50 rokov. Znova vám to opakujem, je to 5 rokov, potom prišli rehabilitácie v roku 1960. Ak sa nemýlite a ak ste študovali, tak o tom viete. Dnes je 16 rokov a pokúšate, stále a stále idete do situácie nájsť nejakého nepriateľa, nejakého zločinca, aby ste sa niekde nad niekým mohli dobre pousmiať, aby bol váš sympatizant. Pýtam sa, dokedy ešte chcete? Nielen vy, ale aj tí ostatní, čo ešte by chceli pripraviť nejaké takéto zákony, dokedy chcete otravovať vašimi ideologickými predstavami, nenávisť a spôsob a myslenie občanov Slovenskej republiky? Zamysleli ste sa vôbec nad tým, že vy ste zo svojho miesta odišli pre názor? Zamysleli ste sa nad tým? Dneska vám to bolo povedané tu, však vy ste pre názor odišli zo svojho miesta preč. A tí, čo odišli predtým pre názor, o ktorých vy hovoríte, to bolo obdobie neslobody. Toto je obdobie demokracie, lebo vy ste si povedali svoje a bolo fuk! a boli ste preč. A nás vtedy ani nezaujímalo, že k akej strane patríte, nás vtedy tu poslancov KSS zaujímal princíp a sme tu mojimi ústami protestovali voči tomu, že ste odišli, aj som citoval premiéra, ako povedal, kto neplní uznesenie straníckeho orgánu, môže ísť preč. Tak toto vám vyhovovalo a to iné predtým čo bolo, ak niekto neplnil uznesenie straníckeho orgánu, bolo v poriadku. Ja by som chcel skutočne povedať jednu vec. Človek pri takomto návrhu sa rozohní. Ja som naučený hovoriť úprimne a rovno do očí, nikdy som nepočítal, že s vami budem mať takúto výmenu názorov, skutočne som vás považoval za veriaceho a veľmi slušného človeka, ktorý nechce ublížiť druhým, ktorý sa nedá nejakým spôsobom natiahnuť na to, aby prišiel s takými vecami, ktoré sa budú ideologicky vracať k tomu, že niekedy ktosi bol proti viere a dneska bude zase niekto proti nejakej inej myšlienke. Ale chcem povedať jednu vec, váš princíp návrhu zákona je princípom, takým, ktorý je v rozpore s akýmkoľvek zákonom. Prosím, však ak sa domnievate, pán kolega, že niekto spáchal nejaký zločin, máte možnosť využiť všetky zákony, podať trestné oznámenie, nech ho odsúdia. Súďte tých, ktorí spravili chyby, ktorí vraždili, ktorí robili to, čo robili, ak to tvrdíte, ale nesúďte všetkých. Ja veľmi vítam, že prišiel pán Mikloško, budete niesť takú krivdu na sebe a takú ťarchu svedomia, ako má určite on, aj keď to neprizná. Lebo, lebo tu dole ja som mu pred chvíľou povedal, „na tejto Národnej rade“, pán Mikloško, zoberte si ruksak, zoberte ten kameň, čo tam dole visí, je napísaný, odvezte si ho do obývačky, tam si ho položte a modlite sa zaň, pri ňom za odpustenie hriechov za kolektívnu vinu. Povedal som vám to na základe vašej reagencie, keď ste odsúdili kolektívnu vinu maďarského národa realizácie 50. rokov. A hovorím to teraz, hovorím to teraz znova, hovorím to len preto, že zase tu je nejaká kolektívna vina. Pán kolega, povedzte konkrétne kto a keď poviete konkrétne kto a budú dôkazy, ja aj klub vám za to dvihne ruku, ale neodsudzujte všetkých, nehádžte ich do jedného vreca, lebo zákonov, protikomunistických tu už bolo dosť, toto je trinásty, a mám takýto jeden dojem. V závere tohto vášho materiálu konštatujete, že je potrebné 5 miest pre Ústav pamäti národa. Nuž ja neviem, sklamali ste KDH, tak asi tam potrebujete miestečko. To je asi všetko. Ďakujem.