P. Kresák, poslanec: (2001-10-17):
Dovoľte mi však, aby som v ďalšom vyjadril určité stanovisko alebo úvahu k samotnému obsahu predkladanej novely Ústavy Slovenskej republiky. V prvom rade by som chcel konštatovať na tomto mieste, že filozofia, o ktorú sa opiera predložený návrh novely ústavy, podľa môjho názoru nie celkom zodpovedá ústavnej realite. Musím začať tým, že právo, ktoré je upravené, teda úprava zdravotnej starostlivosti je obsiahnutá v piatom oddiele druhej hlavy Ústavy Slovenskej republiky, v oddiele, ktorý má názov Hospodárske, sociálne a kultúrne práva. My, čo sa troška zaoberáme ústavným právom a poznáme aj genézu vývoja nielen toho ústavného textu, ktorý vlastne vznikal pôvodne ako súčasť Listiny práv a slobôd Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky, tak vieme trošička o histórii toho textu, o tom sa zmienim neskôr. Ale ak si zoberieme teraz iba umiestnenie tohto samotného práva, tak musím upozorniť ctené kolegyne a ctených kolegov na skutočnosť, že právo, ktoré tak, ako je formulované a poskytuje alebo zaoberá sa zdravotnou starostlivosťou, nepatrí medzi absolútne práva a patrí medzi tie práva, ktoré sa radia medzi práva druhej generácie. Ide o práva, niekedy aj slobody, ktoré na ich aktívne zabezpečenie alebo na ich zabezpečenie zo strany štátu nevyžadujú jeho nečinnosť, ale práve naopak, vyžadujú aktívne pôsobenie, prijímanie legislatívy, ale navyše, a to aj v tomto prípade ide o tzv. participačné ústavné právo. Čiže ide o ústavné právo, ktoré štát zabezpečuje organizáciou, ale to iba nestačí. Na jeho zabezpečenie je potrebná príslušná súčinnosť všetkých ostatných občanov tejto krajiny. Chcem teda povedať, že – a to je veľmi dôležité, z toho musím vychádzať – ústavné právo vyjadrené v článku 40 Ústavy Slovenskej republiky nie je právom absolútnym. Samozrejme, aj daná dikcia textu to potvrdzuje, a preto musím konštatovať, že zrejme ide o nedorozumenie. Ja pre všetkých tých, ktorí sledovali to, čo pán predkladateľ uviedol na úvod, si dovolím iba zopakovať presný text znenia, ktoré sa navrhovateľ pokúša zmeniť: „Každý má právo na ochranu zdravia. Na základe zdravotného poistenia majú občania právo na bezplatnú zdravotnú starostlivosť a zdravotnícke pomôcky za podmienok, ktoré ustanoví zákon.“ Opakujem ešte raz a potrebujem zvýrazniť slová „na základe zdravotného poistenia“, samozrejme, ten záver „za podmienok, ktoré ustanoví zákon“. Tiež nie som lekár, ale to je zasa moja pamäť z roku 1990, keď sa robila listina, my sme schválne rozlíšili medzi zdravotnou starostlivosťou a zdravotnými pomôckami. Je tam zásadný rozdiel, nedá sa konštatovať, že by zdravotné pomôcky boli takou súčasťou zdravotnej starostlivosti, ako konštatoval predkladateľ. Nuž teda z toho vychádzajúc, musím konštatovať, že aj návrh, ktorý by vypúšťal slová „zdravotnícke pomôcky“, by mohol spôsobiť obrovský problém občanom tohto štátu, a to ani nehovorím o tom, že by sa malo vypustiť slovo „bezplatnú zdravotnú starostlivosť“ v kontexte zdravotného poistenia. Totiž nejde, samozrejme, o bezplatnú zdravotnú starostlivosť absolútnu, všetci vieme a nemusím to tomuto plénu zvýrazňovať, že ide, samozrejme, o starostlivosť, ktorú občan neplatí, pokiaľ ju platí na základe zdravotného poistenia a v zmysle zákona zdravotná poisťovňa. Čiže toto zjednodušenie alebo tá zjednodušená úvaha, z ktorej zrejme vychádzal navrhovateľ, podľa môjho pohľadu neobstojí a neuberá sa správnym smerom. To je možno iba časť možnej vecnej úvahy k obsahu predloženého návrhu, ale dovolím si ešte upozorniť aj na ďalší veľmi vážny ústavnoprávny problém. Ako som sa už zmieňoval, touto problematikou sa, musím povedať, viac-menej rovnocenne a rovnako zaoberá v článku 31 Listina základných práv a slobôd, ktorá bola prijatá v roku 1990 a ktorá je súčasťou – a to je tiež veľmi dôležité – platného právneho poriadku v Slovenskej republike. Pretože iste viete, že článok 152 hovorí o tom, že ústavné zákony a zákony, ktoré boli prijaté za existencie Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky, sú platnou súčasťou právneho poriadku Slovenskej republiky, pokiaľ oprávnený orgán nerozhodne o opaku. Samozrejme, k takémuto rozhodnutiu dosiaľ neprišlo a zdá sa, že ani nie je dôvod, aby k takému rozhodnutiu dochádzalo, čo by vyvolalo pomerne zaujímavú právnu situáciu, ja by som povedal, že právnu schizofréniu, v prípade, ak by bola prijatá novela, ktorú navrhuje pán kolega Finďo. Totižto v tom prípade by sme sa dostali do situácie, keď by Ústava Slovenskej republiky to isté právo garantovala zužujúcejším spôsobom, ale obmedzenejšie než ústavný zákon, ktorým bola vyhlásená Listina základných práv a slobôd. To je jeden veľmi vážny ústavnoprávny problém, ale verím, že k tomuto problému nedôjde, pretože z tých všetkých dôvodov, ktoré som sa snažil v tomto krátkom úvodnom slove uviesť, si vám dovolím navrhnúť, aby v zmysle § 74 ods. 1 zákona Národnej rady Slovenskej republiky Národná rada po rozprave rozhodla v zmysle § 73 ods. 3 písm. b) o tom, že nebude pokračovať v rokovaní o predloženom návrhu ústavného zákona. Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Otvorte, prosím, rozpravu.