Mitrík, Karol, predseda Najvyššieho kontrolného úradu SR (2021-05-06):
Ďakujem. Vážený pán predsedajúci, vážené panie poslankyne, páni poslanci, v zmysle zákonnej povinnosti vám aj tento rok predkladám správu o kontrolnej činnosti Najvyššieho kontrolného úradu za uplynulý rok. Treba konštatovať, že rok 2020 bol pre celú spoločnosť veľmi náročným rokom a zjavné či skryté dôsledky pandémie budeme ešte dlho spoločensky aj individuálne cítiť a riešiť. Rôzne formy obmedzení práce orgánov a organizácií štátnej správy a samosprávy ovplyvnili aj kontrolnú činnosť Najvyššieho kontrolného úradu. Bolo nevyhnutné, aby sme pri výkone kontroly prijímali rôzne operatívne opatrenia, ktoré spolu s pochopením a ústretovosťou kontrolovaných subjektov v konečnom dôsledku umožnili naplniť plán kontrolnej činnosti úradu bez významnejších zmien. Pre Najvyšší kontrolný úrad to bol náročný rok aj z iných dôvodov. Funkčné obdobie končili dvaja podpredsedovia, čo si vyžiadalo viaceré vnútorné zmeny, a zároveň prebiehalo hodnotenie kvality našej činnosti expertmi zahraničných kontrolných inštitúcií. Táto aktivita si vyžiadala desiatky hodín online diskusií členov manažmentu s hodnotiacimi expertmi a predkladania rôznych dôkazov o kvalite našej kontroly. Osobne ma veľmi teší, že Najvyšší kontrolný úrad v tomto náročnom hodnotení kvality obstál a že sme účasťou v tomto hodnotení potvrdili, že sme si vedomí tohto, že aj Najvyšší kontrolný úrad musí neustále dokazovať, že svoju činnosť robí kvalitne, v súlade so zákonmi a medzinárodnými štandardmi. V uplynulom roku sme ukončili 32 kontrolných akcií, skontrolovali sme rôzne spôsoby nakladania verejných zdrojov pri plnení úloh verejných politík v 216 organizáciách a orgánoch verejnej správy. Na základe výsledkov sme sformulovali takmer štyri stovky odporúčaní, ktorých prijatím by bolo možné nielen predchádzať chybám a nedostatkom, ale najmä vykonávať povinnosti lepšie, efektívnejšie či účinnejšie. Kontrolnú činnosť úradu stále výraznejšie podporuje aj analytická činnosť a jej hlavné výstupy sú tiež obsahom správy. Vďaka novele zákona o Najvyššom kontrolnom úrade máme možnosť prezentovať výsledky jednotlivých kontrolných aktivít v gestorských výboroch parlamentu. Napriek krátkej aplikačnej praxi tejto novely sa veľmi jasne ukazuje, aké je dôležité diskutovať o najdôležitejších zisteniach kontroly na pôde Národnej rady. Kontrola Najvyššieho kontrolného úradu má slúžiť v prvom rade zákonodarnému zboru na skvalitnenie legislatívneho systému riadenia spoločnosti a na zistenie toho, ako si plní svoje úlohy výkonná moc verejnej správy. Výsledky ročnej činnosti Najvyššieho kontrolného úradu sú zhrnuté v predloženej správe, ktorú máte v podobe parlamentnej tlače. Zároveň, zároveň sme ju každému z vás doručili aj v podobe brožúry, ktorá umožňuje nasnímaním priloženého QR kódu vstúpiť do obsahu záverečnej správy v každej minuloročnej kontrole. Našou snahou je vám poskytnúť čo najviac informácií v rôznorodej podobe. Z predloženej správy je zrejmé, že kontrolná činnosť v roku 2020 bola v rozhodujúcej miere zameraná do troch oblastí. Prvou oblasťou bola oblasť plnenia cieľov fiškálnej politiky, druhou hospodárenie a plnenie úloh vybraných subjektov štátnej správy a samosprávy a treťou oblasťou boli aspekty plnenia cieľov verejných politík. Kým prejdem k prezentácii hlavných zistení v týchto oblastiach, chcem pripomenúť, že fiškálna politika je rozhodujúcim nástrojom udržateľnosti verejných financií a pozornosť jej venujú nielen jednotlivé národné vlády a parlamenty, ale aj inštitúcie Európskej únie. Príklady z nedávnej minulosti ukázali, že krajiny, ktoré v riadení rozpočtových rámcov dôsledne uplatňujú fiškálne pravidlá, dokážu rýchlejšie zvládať krízy a ich dôsledky, a to určite bude platiť aj v prípade fiškálnych dopadov pandémie. Predovšetkým z týchto dôvodov sa najvyššie kontrolné inštitúcie Európskej únie problematike fiškálnej politiky venujú prioritne. V uplynulom roku sa Najvyšší kontrolný úrad zapojil do úsilia 6 národných kontrolných inštitúcií zhodnotiť, ako sa v krajinách uplatňujú jednotlivé fiškálne pravidlá. Výsledky národných kontrol budú k dispozícii tento rok a určite bude zaujímavé ich vzájomne porovnávať a získať poznatky dobrej praxe z tejto oblasti. Kontrola riadenia strednodobých rozpočtových rámcov na roky 2015 až 2019 identifikovala riziká najmä v oblasti kvality programového rozpočtovania. Aktuálny spôsob implementácie a spôsob využívania programového rozpočtovania nedosahuje potenciál svojich možností, čoho si je vedomé aj ministerstvo financií. Najvyšší kontrolný úrad preto odporúčal revíziu systému programového rozpočtovania tak, aby účinnejšie napomáhal strednodobému zameraniu verejných financií na ciele verejných politík. Je potrebné zabezpečiť požadovanú kvalitu programových rozpočtov tak, aby sa vedelo nielen to, kam výdavky smerujú, ale najmä to, aký cieľ verejnej politiky sa tým dosiahne a akými ukazovateľmi sa jeho dosahovanie bude merať. Aj táto kontrola ukázala, že nedostatočná úroveň plánovania a riadenia štátneho rozpočtu je dlhodobým problémom. Svedčí o tom rastúci počet rozpočtových opatrení, ktorý za posledných 10 rokov sa zdvojnásobil. Analýza týchto opatrení naznačuje, že použitie tohto nástroja je často vyvolané objektívnymi dôvodmi, ale zároveň kontrola potvrdila, že sa mnohokrát používa nad rámec objektívnej potreby presunu zdrojov. Parlamentom schválená distribúcia zdrojov v podobe schváleného štátneho rozpočtu je tak reálne často výrazne iná a poslanci nie sú vždy informovaní o významných presunov, presunoch rozpočtových zdrojov. Je prirodzené, že v dôsledku mimoriadnej situácie, takej, aká nastala minulý rok, sa počet rozpočtových opatrení výrazne zvyšuje. Analýza minuloročného rozpočtu ukázala, že celkovo v rámci covidových opatrení presunulo sa medzi kapitolami takmer 2,9 mld. eur. Podrobnejší prehľad na tieto pohyby však ukázal, že nie všetky covidové opatrenia bolo treba realizovať, a svedčia aj o tom, že presun zdrojov sa uskutočnil bez dôsledného zváženia potreby či možnosti ich využitia. Pandémia poznačila aj strednodobé rozpočtové rámce, najmä pravidlá dlhovej brzdy, vyrovnaného rozpočtu a limitu výdavkov štátneho rozpočtu. Pre výnimočné udalosti sa v rámci fiškálneho rámca použili tzv. únikové klauzuly s jasne stanovenými pravidlami a došlo k úpravám schváleného rozpočtu. V tejto súvislosti upozorňujeme, že implementácia únikových klauzúl by nemala viesť k zvyšovaniu výdavkov nesúvisiacich s výnimočnou udalosťou ani k znižovaniu kreditu existujúcich fiškálnych pravidiel a oslabovaniu ich dodržiavania. Preto dodržiavaniu týchto pravidiel a preverovaniu hospodárneho a účelného vynakladania zdrojov na riešenie dopadov pandémie sa budeme ešte venovať prioritne. Každá kríza raz pominie. V tejto súvislosti Najvyšší kontrolný úrad zdôrazňuje nutnosť stanoviť postup návratu k prísnejším pravidlám, t. j. aby vláda po skončení výnimočnej situácie uplatňovaním fiškálnych pravidiel dôsledne pokračovala v snahe o udržateľné verejné financie, aby cesta k návratu bola známa čo najskôr. Kým prejdem k ďalšej časti v oblasti kontrolnej činnosti úradu, nedá mi, aby som v súvislosti s vykazovaním plnenia cieľov fiškálnej politiky nepoukázal na dva problémy. Prvým je nedostatočná presnosť a spoľahlivosť výkazníctva štátnej správy, ale aj samosprávy. Často ide o informácie, ktoré ovplyvňujú presnosť a spoľahlivosť konsolidovaných súhrnných výdavkov za celú verejnú správu, slúžia k tvorbe rôznych politík, a na ich základe sa projektujú nároky na finančné zdroje rozpočtu verejnej správy. Príkladom sú informácie o vykazovanej hodnote majetku, vo väčšine prípadov nezodpovedá realite. K majetku nie sú tvorené opravné položky, nejednotné je vykazovanie majetku a jeho opotrebovanie. Zistenia Najvyššieho kontrolného úradu v tejto oblasti zdôrazňujú potrebu centrálneho ekonomického systému, ktorým možno zvýšiť kvalitu a včasnosť dát, a tým dosiahnuť aj efektívnejšie riadenie verejných financií. Druhý problém, na ktorý poukazujú kontroly, sú rôzne snahy o administratívne úpravy fiškálnych rámcov, napr. znižovanie verejného dlhu. Kontrola núdzových zásob ropy poukázala na účelovú transformáciu štátneho modelu zabezpečovania týchto zásob na agentúry, ktorá mala napomôcť konsolidácií verejných financií a udržať ich defi... a udržať deficit verejných financií pod 3 % hrubého domáceho produktu v roku 2013. Tento, ale aj ďalšie prípady administratívnych úprav považuje NKÚ prinajmenšom za zlú prax, ak nie za závažný morálny hazard s dôverou občanov v štátne inštitúcie i s dôverou európskych inštitúcií. Hospodárenie významných hospodársky subjektov a inštitúcií štátu bolo ďalšou dôležitou oblasťou kontroly a z tohto miesta chcem zdôrazniť niektoré najvýznamnejšie zistenia. V prípade Sociálnej poisťovne je to stav celkovej bilancie dôchodkového poistenia. Bez výpomoci štátu a krytia deficitu starobného poistenia z iných fondov predstavuje jedno z najväčších rizík verejných financií, na ktoré nie sú prijímané adekvátne opatrenia. Situácia, v ktorej sa Sociálna poisťovňa nachádza, za sporné považujeme, že platí správcovským spoločnostiam príspevky do II. piliera v plnej výške aj tým sporiteľom, ktorých zamestnávateľ poistné nezaplatil. Za ekonomicky neodôvodnené konanie považujeme tiež to, že odplata za poskytované služby správcovskym spoločnostiam nepokrýva poisťovni ani vynaložené náklady. Aj v prípade Sociálnej poisťovne je vážnym problémom neuhradené poistné v hodnote takmer 800 mil. eur, čo je približné, približne 10 % poistného. Najväčšími dlžníkmi sú zdravotnícke zariadenia a ich dlhy napriek niekoľkonásobnému oddlžovaniu neklesajú, ale stále rastú. Systém oddlžovania nie je účinný, neplní svoje ciele, neprispieva k finančnej stabilite ani Sociálnej poisťovne, ani zdravotníckych zariadení, ani verejných financií. Postoj poisťovne k vymáhaniu pohľadávok voči zdravotníckym zariadeniam je iný ako k ostatným zamestnávateľom, t. j. v tomto prípade neuplatňuje všetky zákonné možnosti vymáhania poistenia vrátane exekúcií. Indikuje to nerešpektovanie základného ústavného princípu, rovnakého prístupu ku všetkým zainteresovaným stranám s možnými vážnymi dôsledkami pre Sociálnu poisťovňu. Je zrejmé, že efektívnosť mnohých procesov v organizáciách verejnej správy je podmienená používaním informačných systémov. V prípade Sociálnej poisťovni, na vedenie a vyplácanie rôznych dávok používa Sociálna poisťovňa 48 rôznych informačných systémov. Ide spravidla o samostatné systémy bez vzájomných prepojení, čo sťažuje elektronickú komunikáciu s klientami a ostatnými informačnými systémami verejnej správy. Ako nevyhnutné sa javí hľadať spôsoby napojenia poisťovne na existujúce informačné systémy verejnej správy. A taktiež aktívne zapojenie sa do štátom garantovaného centrálneho elektronického úradného doručovania je dôležité najmä preto, že kľúčový informačný systém pre jednotný výber daní a poistného UNITAS už mešká viac ako desať rokov. Ani hospodárenie ďalšej významnej spoločnosti, Slovenskej pošty, nie je bez vážnych problémov a rizík. Kontrola, že poskytovanie univerzálnej poštovej služby v podmienkach liberalizovaného trhu bez zásadnejších zmien stratégií spoločnosti ale v prístupe ministerstva dopravy ako akcionára k Slovenskej pošte nie je reálne. Pre Slovenskú poštu je kľúčová spolupráca so štátom, ktorá zahŕňa výplatu dávok a dôchodkov, poskytovanie služieb e-Governmentu a doručovanie úradných dokumentov adresátom, ktorí nemajú elektronickú schránku. Táto služba však nepokrýva ani vynaložené náklady pošty a neefektívne sú aj niektoré služby, ktoré pošta poskytuje iným podnikateľským subjektom, preto vypracovanie a dôsledné realizovanie dlhodobej stratégie rozvoja Slovenskej pošty, ktorá by zabezpečila poskytovanie univerzálnej poštovej služby občanom za podmienok, ktoré umožnia rozvoj spoločnosti i adekvátne odmeňovanie zamestnancov, je nevyhnutné a predloženie takejto stratégie požaduje od ministerstva dopravy aj gestorský výbor Národnej rady. Dlhoročným problémom organizácie verejnej správy i štátom vlastnených spoločností sú zmluvné vzťahy. Príliš často je z obsahu a podmienok zrejmé, že súkromný záujem sa dokázal zabezpečiť výrazne lepšie na úkor verejného. Príkladom sú zmluvné vzťahy štátneho podniku Lesy Slovenskej republiky pri budovaní detekčného systému lesných požiarov, pri tvorbe informačného systému ISKRA na ministerstve hospodárstva, rekonštrukcii zimného štadióna v Bratislave či predajoch majetku obcí a miest, kde súkromný záujem je či príliš často prikrytý dôvodmi osobitného zreteľa. Azda najlepšie dokumentuje tento problém kontrola zmluvných vzťahov viažucich sa na dostavbu elektrárne Mochovce, kde NKÚ len na malej vzorke piatich zmlúv ukázal celý rad nedostatkov s vážnymi ekonomickými dôsledkami. Nedostatočné zabezpečenie verejného záujmu, t. j. hospodárenie a efektívne vynakladanie finančných zdrojov na vybudovanie tohto diela, nedostatočná kontrola plnenia predmetu zmluvy sú podľa Najvyššieho kontrolného úradu jedným z hlavných dôvodov neúmerného predražovania a predlžovania dostavby elektrárne. Mnohým nedostatkom v hospodárení štátu, samosprávy, verejnoprávnych inštitúciách či v štátnych podnikoch, v akciových spoločnostiach by sa dalo zabrániť, tým zvýšiť efektívnosť verejných zdrojov a lepšie dosahovať verejný záujem, ak by boli v tomto smere nastavené vnútorné kontrolné systémy. Účinnosti a efektívnosti vnútornej kontroly vo verejnej sfére sa Najvyšší kontrolný úrad venuje pravidelne a nestále prinášame dôkazy o podcenení tejto zložky riadenia. Minulý rok sme preverovali nastavenie vnútorného kontrolného systému na ministerstve školstva. Ani v prípade tohto ústredného orgánu štátnej správy nie je rozsah a štruktúra výdavkov dostatočne komplexne a systémovo pokrytá aktivitami vnútornej kontroly. Výdavky na šport sú v zmysle zákona pokryté aj osobitným kontrolným inštitútom hlavný kontrolór športu, ktorý Najvyšší kontrolný úrad považuje v súčasnej dikcii zákona na nesystémový prvok v kontrolnom systéme verejnej správy. Týmto nechcem spochybňovať potrebu dôraznejšej kontroly výdavkov na šport, ale poukazujeme na legislatívne nedostatočné zvládnutie tohto inštitútu. Zákon nešpecifikuje, čo je odborná kontrola v športe, z čoho je možné odvodiť taký rozsah právomocí hlavného kontrolóra, aký nemá žiadna ďalšia kontrolná inštitúcia nielen u nás, ale ani v Európe, preto Najvyšší kontrolný úrad navrhol ministerstvu, aby iniciovalo zrušenie tohto inštitútu, ale aby tento inštitút zabezpečoval odbornú kontrolu v športe cestou metodickej podpory vzdelávania tých, ktorí zabezpečujú športovú činnosť. Odbornú kontrolu v športe je však treba špecifikovať a nestotožňovať ju s finančnou kontrolou alebo auditom, ktorý k tomu majú určené kontrolné inštitúty, ako je Úrad vládneho auditu, odbor vnútornej kontroly ministerstva financií a nakoniec aj Najvyšší kontrolný úrad. Ani Inštitút hlavný kontrolór samospráv v zmysle zákona o obecnom zriadení neplní svoje poslanie tak, ako by bolo potrebné. Najvyšší kontrolný úrad odporučil ministerstvu vnútra upraviť legislatívu tak, aby činnosť hlavný kontrolór samospráv dosiahol v celej šírke stanovené kritériá na výkon ich funkcie, kvalifikáciu a prax. V súčasnosti platné kritérium minimálne stredoškolské vzdelanie vzhľadom na činnosť samosprávy – nedostatočné. Poznatky z oblasti pôsobenia hlavných kontrolórov, kde Najvyšší kontrolný úrad zverejnil v podobe analytickej správy opätovne podčiarkujúcu potrebu pokračovať v reforme verejnej správy a čo možno v najkratšom čase. Veľkú odozvu kontrolovaných subjektov, ale aj verejnosti mali vykonané kontroly Najvyššieho kontrolného úradu zamerané na verejné politiky, efektívnosť a účinnosť vynaložených verejných zdrojov a na plnenie ich cieľov a dosiahnuté výsledky. Prerokovanie záverov týchto kontrol v parlamentných výboroch ukazujú na vysokú potrebu výkonu takýchto kontrol. Tieto spravidla poukazujú na významné systémové problémy a riziká v dosahovaní cieľov, ktoré sú mimoriadne dôležité pre rozvoj spoločnosti, regiónov i občanov. V minulom roku sme vykonali kontroly v oblasti sociálnej politiky, životného prostredia, podpory podnikateľského prostredia a znižovania byrokracie a tiež ochrany a bezpečnosti. Výsledky všetkých kontrol zameraných na problematiku verejných politík sú uvedené v predloženej správe. Ja preto ešte raz zdôrazním tie, ktoré považujem za najdôležitejšie. Napriek pozornosti všetkých vlád, ktorá bola venovaná problematike najmenej rozvinutých regiónov či okresov, problém sa nezmenšuje a v mnohých prípadoch sa ešte prehlbuje. Nástroje, ktorí mali, ktoré mali napomôcť znižovať tieto rozdiely, zvyšovať ich konkurencieschopnosť a tým aj kvalitu ich života, nepriniesli tie výsledky, ako sa očakávalo. Počet najmenej rozvinutých okresov v zmysle ich zákonného vymedzenia neklesá, ale rastie, dnes ich máme 20. My sme sa kontrolou zamerali predovšetkým na efektívnosť poskytovania regionálneho príspevku, ktorý mal zvýšiť zamestnancov, zamestnanosť v 10 takýchto okresoch. Priebeh a výška čerpania regionálneho príspevku ukázala na mnohé systémové chyby v jeho nastavení. Zistenia potvrdzujú názory o otáznom prínose podporených projektov k vytváraniu pracovných miest v regióne. A to už ani nehovorím o udržateľných pracovných miestach. Podľa kontrolovaných zmlúv by sa malo vytvoriť v období 2016 – 2020 viac ako 1 180 pracovných miest a priamo, a teda priamo a 536 pracovných miest nepriamo. A to za sumu viac ako 34 mil. eur. Zistiť, aká je skutočnosť, je priam nemožné, pretože centrálna evidencia vytvorených miest neexistuje a vyhodnocovanie sa deje iba pri každom projekte individuálne. Posúdiť tak priamy vplyv poskytovania regionálnych príspevkov na zníženie nezamestnanosti v jednotlivých najmenej rozvinutých okresoch tak nie je možné, ale je zrejmé, že takto nastavený regionálny príspevok výraznejšie nezvýši počet pracovných miest a zamestnanosť. Ak sme kontrolou v roku 2020 poukázali na mnohé systémové nedostatky v poskytovaní ústavnej sociálnej starostlivosti o seniorov, najmä jej finančné a personálne zabezpečenie, pandémia ukázala v plnej miere a v priamom prenose problémy. Do popredia sa opätovne dostala téma domácej opatrovateľskej služby, ktorá bola predmetom našej kontroly v minulom roku. Výsledky kontroly poukázali na nutnosť a opodstatnenosť poskytovania oboch spôsobov sociálnych služieb, pričom si obe vyžadujú podstatnú zmenu systému ich poskytovania vrátane finančného zabezpečenia. Systém domácej opatrovateľskej služby v súčasnej dobe neplní v plnej miere požadované úlohy a ciele stanovené v národných stratégiách a je dlhodobo neudržateľný. Ponechať financovanie domácej opatrovateľskej služby prevažne na možnostiach európskych zdrojov je nesystémové, navyše ak peniaze idú v rozhodujúcej miere na pokrytie platov opatrovateliek, pričom mzda v roku 2019 opatrovateliek u verejných poskytovateľov bola 586 euro, u neverejných 441 eur. Informačná podpora týchto služieb je minimálna. Chýba evidencia žiadateľov o služby na miestnej a centrálnej úrovni, nemožno tak vyhodnocovať skutočný dopyt po službe a tým ani strategicky plánovať potrebný počet personálu a finančných zdrojov. Samospráva pri poskytovaní domácej opatrovateľskej síce musí hrať podstatnú úlohu, ale najmä malé samosprávy a samosprávy v menej rozvinutých regiónoch, kde spravidla je vysoký podiel seniorov, nie sú a nebudú schopné realizovať výkon domácej opatrovateľskej služby. Štát sa nemôže zbaviť zodpovednosti za dostupnosť takýchto služieb i kontroly kvality ich poskytovania. V rámci kontroly verejných politík má vysoké zastúpenie problematika životného prostredia. V minulom roku sme sa venovali najmä problematike účinnosti a efektívnosti rôznych foriem životného prostredia orgánmi štátnej správy. Išlo o problematiku nakladania s plastovým odpadom, výkon štátneho dozoru pri skládkovaní odpadu a likvidácii skládok a tiež, akým spôsobom je zabezpečovaný monitoring kvality zdrojov podzemnej vody. Množstvo plastového odpadu výrazným spôsobom zaťažuje životné prostredie, a preto je mimoriadne dôležité nielen prechádzať, predchádzať jeho vzniku, ale aj hľadať účinné spôsoby jeho zberu, ďalšieho spracovania a likvidácie. Cieľom krajín Európskej únie je dosiahnuť do roku 2025 mieru recyklácie a prípravy na opätovné použitie plastového odpadu z obalov na úrovni 50 %. Za jedno z najvýznamnejších zistení je nedostatočná správnosť a dôveryhodnosť údajov o recyklácii plastov a množstvo plastov končiacich na skládkach. Podľa zistení štatistiky o miere recyklácie na centrálnej úrovni sú nadhodnotené a nesprávne a Najvyšší kontrolný úrad odporučil ministerstvu životného prostredia nastaviť kontrolné mechanizmy na všetkých možných úrovniach nahlasovania údajov a vykazovania odpadového hospodárstva vrátane údajov o plastovom odpade. Značné problémy sú aj v oblasti zabezpečovania spracovania plastového odpadu, najmä nedostatočné až kritické nízke spracovateľské kapacity. Taktiež inštitút rozšírenej zodpovednosti nie je dostatočne funkčný a podľa odhadov 15 až 30 % výrobcov odpadu nie je prihlásených do systému a neznáša náklady spojené so životným cyklom plastového odpadu. Spoločným menovateľom problémov nakladania s plastovým odpadom je podľa kontrolných zistení nedostatočná kontrolná činnosť štátu v tejto oblasti, ktorá je významne poddimenzovaná personálne i materiálne. V plnej miere toto zistenie platí aj v prípade Slovenskej inšpekcie životného prostredia, ktorá plní zákonné povinnosti štátneho dozoru týkajúceho sa environmentálnych záťaží v podobe skládok odpadu. Táto inštitúcia nemá dostatočné finančné ani personálne kapacity na plnenie rozsahu a kvality dozoru v zmysle platnej legislatívy, čo má vplyv na početnosť odberov, analýz vzoriek z prevádzky skládok, ktoré sa uskutočňujú iba v ojedinelých prípadoch. Aká je teda kontrola vplyvu danej skládky na životné prostredie, ak sa pravidelne neodoberajú vzorky, neanalyzuje sa vplyv na kvalitu pôdy, vody, ovzdušia či zdravie občanov v okolí skládok? Minimálna, ak nie žiadna. Kontrola poukázala aj na ďalšie problémy skládok, najmä ich uzatváranie. Viaceré vecné a procedurálne problémy nemajú oporu v legislatíve a ministerstvá a inšpekcia nemajú dostatočné právomoci na ich riešenie. Ide napríklad o vymožiteľnosť tvorby účelovej rezervy na uzatváranie rekultivácie skládok, pretože dnes nie je problém, že prevádzkovateľ rezervu netvorí, ale náklady spojené s uzatvorením či rekultiváciou skládky v mnohých prípadoch znáša štát alebo samospráva. Aj systém monitoringu podzemných vôd ako nástroj včasného varovania nefunguje dostatočne účinne. Monitoring by mal identifikovať trendy znečisťujúcich látok vnikajúcich do podzemnej vody zo zdrojov znečistenia. Problémom je, že ministerstvo nedisponuje registrom zdrojov znečistenia, ktorý je v kľúčovom systéme ochrany vôd. Existuje množstvo databáz venujúcich sa tejto problematike, ale nie sú vzájomne prepojené a nespracovávajú sa ako celok. Tento problém sa potom prenáša do ďalších krokov ochrany zdrojov pitnej vody, ktoré stanovuje Európska smernica o vode, a neumožňuje dostatočne zabezpečiť prepojenie poznatkov o zdroji znečistenia a nastavenia adekvátnych opatrení. Problematika systému ochrany podzemnej vody je roztrieštená medzi množstvo organizácií a orgánov štátnej vodnej správy, ktoré nedostatočne účinne komunikujú a zdieľajú výsledky svojej činnosti. NKÚ preto na základe zistení vyhodnotil systém ochrany podzemných vôd, pitnej vody vrátane jeho monitoringu za nedostatočný a upozorňuje, že jeho výsledky nie sú dostatočne účinné na to, aby zabránili súčasným a budúcim hrozbám zhoršovania kvality podzemných vôd, teda zdrojov pitnej vody. Bohatstvo krajiny má rôzne podoby, okrem pitnej vody ho predstavujú aj nerastné suroviny. Ustanovenie zásad ochrany a racionálneho využívania nerastného bohatstva je v rozhodujúcej miere účelom banského zákona. Za ťažbu ložísk nerastných surovín, na ktoré musí byť udelené banské oprávnenie, sa stanovuje úhrada za dobývací priestor a vydobytý nerast. Podstatným zistením je, že legislatívna ochrana nerastného bohatstva v Slovenskej republike nezaručuje, aby štát ako jeho vlastník mal z neho aj adekvátne úžitky. Základom tohto problému je, že v právnych predpisoch Slovenskej republiky neexistuje povinnosť oceniť výhradné ložiská nerastného bohatstva, a tak z pohľadu štátnych hmotných aktív ide o bezcenné nerastné bohatstvo. Na druhej strane banský zákon neplní dostatočne funkciu ochrany nerastného bohatstva a svedčia o tom všetky zistenia uvedené v správe. V záujme zachovania obnoviteľných zdrojov bohatstva a výraznejšieho prínosu z ich využívania vo verejných rozpočtoch Najvyšší kontrolný úrad odporučil ministerstvu hospodárstva zabezpečiť potrebné legislatívne zmeny, ktoré sa v súčasnosti pripravujú. Ale chcem opätovne zdôrazniť, problém je dlhodobý, okolité krajiny majú nastavené prísnejšie podmienky, získavajú násobne väčší úžitok, ale prijatia adekvátnych riešení u nás trvá príliš dlho. Sú prípady, kedy je snaha štátu zmeniť systém výrazná a zmeny prebehnú rýchlo. Ale jej zmysel a účel nemusí byť zrejmý. V tomto prípade hovorím o systéme núdzových zásob ropy, ktorého transformácia zo štátneho na súkromný sa uskutočnila v roku 2013, a to bez dostatočnej základnej analýzy, ktorá by preukázala výhodnosť transformácie v podobe zníženia nákladov, zjednodušenie organizácie. Naopak, systém je robustnejší, má viacero aktérov ako predtým a je tiež nákladnejší. Transformácia, treba povedať, tiež sledovala aj fiškálne ciele, pretože odpredajom zásob ropy sa navýšil v danom roku príjem štátneho rozpočtu. Eurostat síce vopred upozorňoval na to, že tento príjem nemá ministerstvo financií zaznamenávať ako príjem štátneho rozpočtu. Na základe jeho stanoviska sa novovzniknutá agentúra musela zaradiť do sektorov verejnej správy a celým svojím hospodárením vrátene úveru na odkup zásob vstúpila do schodku dlhu Slovenskej republiky. Aj tento prípad ukazuje význam a potrebnosť analýzy prínosov a nákladov každej významnej zmeny. Obzvlášť dôležité je, že pri transformáciách majúcich dopad na okruh verejných financií na krátky čas síce transformáciou vláda dosiahla makroekonomický cieľ, ale v konečnom dôsledku je systém robustnejší, pôsobí v ňom viac hráčov a riadiace a kontrolné procesy sú zložitejšie. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, pri predkladaní správ o kontrolnej činnosti Najvyššieho kontrolného úradu vždy zdôrazňujem, že každá kontrola, ktorej výsledky nevedú k odstráneniu či zabráneniu chýb či nedostatkov je zbytočnou kontrolou. Kontrola musí byť považovaná za súčasť riadenia podniku, organizácie i štátu, a nie za samoúčel. Najvyšší kontrolný úrad má slúžiť k lepšiemu riadeniu verejných financií a tým prispievať k lepšiemu spravovaniu vecí verejných. Predloženie, z predloženej správy je zrejmé, že na mnohé problémy poukazujeme už viacero rokov bez adekvátnej odozvy. Príkladom môžu byť kontroly uskutočnené na Poľnohospodárskej platobnej agentúre, kde Najvyšší kontrolný úrad viacnásobne poukazoval na netransparentnosť rôznych procesov vrátane priamych platieb. Štátne orgány zodpovedné za poľnohospodársku politiku preto o nich vedeli, ale ich neriešili a nezamedzili zneužívaniu systému. Som však presvedčený, že možnosť prezentácie výsledkov každej kontrolnej akcie v gestorskom výbore Národnej rady Slovenskej republiky za účasti zodpovedných predstaviteľov kontrolovaných subjektov je cesta, ktorá posilní účinnosť našej kontroly, kontrolnej činnosti a zároveň kladie vyššie nároky na našu prácu. Z tohto miesta chcem preto poďakovať všetkým dámam poslankyniam a pánom poslancom za každý názor na vykonané kontroly, pretože nám pomôžu robiť kontrolnú činnosť ešte účinnejšiu a zacielenú na skutočné problémy využívania verejných zdrojov. Ďakujem za pozornosť.