B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-09-23):
V rozprave vystúpi posledná písomne prihlásená pani poslankyňa Belohorská. Nech sa páči, máte slovo. I. Belohorská, poslankyňa: Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Vážení páni ministri, dámy a páni, prerokúvaná téma dnes nás opakovane stavia pred previerku historickej zodpovednosti za štát, ktorý nás občania poverili vo voľbách spravovať. Aj napriek tomu, že médiá sa nás snažia presvedčiť o krátkej pamäti ľudí, som veľmi presvedčená, že všetci, ako tu sedíme, si uvedomujeme zodpovednosť pred históriou, ktorá ako tichý svedok zaznamenáva všetky naše kroky, postoje, ako aj naplnenie vízií snov a sľubov. História nám nastaví zrkadlo, ktoré na rozdiel od toho mediálneho nebude hodnotiť účesy, topánky ani naše postavy. Nedá sa vrátiť, a tak korigovať rozhodnutia. A práve preto je dobre a dôležité, aby sme v správnej chvíli sa správne rozhodli. Som veľmi rada, že diskutujeme k tak závažnému kroku, ako je naše budúce členstvo v Európskej únii. Možno poviete, veď diskutujeme o návrhu ústavnej zmluvy. Áno, je to pravda, ale predpoklad tejto diskusie bolo naše rozhodnutie o vstupe do Európskej únie. Návrh ústavnej zmluvy, to sú akoby pravidlá hry alebo, ak chcete, to je cestovný poriadok. Veď o vstupe už bolo rozhodnuté nielen vo volebných programoch všetkých politických strán, ktoré dnes v parlamente sú, ale nakoniec aj v referende, ktoré prebehlo. Chvíľami som z diskusie posledných dní mala pocit, akoby niektorí z vás náš vstup do Európskej únie nebrali vážne alebo ako keby sa naľakali výsledku referenda. Dokonca sa mi niekedy z krokov politikov zdá, akoby prebiehali kontraproduktívne kroky. Spomínam si dnes na historické chvíle rozdelenia Česko-Slovenska, prijatie Ústavy Slovenskej republiky, vyhlásenie zvrchovanosti a založenie štátu. Aj vtedy ústava ako základný politický dokument predchádzala vzniku nového subjektu, určovala vzťahy inštitúcie a zabezpečovala práva jeho obyvateľov. Aj laekenský summit určil pre Európsky konvent historickú úlohu naplniť vízie občanov Európy. Návrh ústavnej zmluvy nevznikol ako dokument, ktorý bol potrebný na rozšírenie Európy, vznikol na základe kompletnej analýzy dnešnej situácie v Európskej únii, ktorá je komplikovaná, ktorá je neúplná a, čo je najdôležitejšie pre občana, nie je dostatočne transparentná. 105-členný Konvent ukončil v júli 2003 svoju prácu a ponúkol talianskemu predsedníctvu návrh na rokovanie medzivládnej konferencie. Aj dnes pri tejto príležitosti sa chcem poďakovať svojej politickej strane, ako aj vám, kolegyne a kolegovia, že ste mi umožnili zúčastniť sa na jeho práci. 105 politikov Európy, mnohí z nich ministri, bývalí predsedovia vlád, poslanci sa snažili využiť všetky svoje skúsenosti v prospech budúcnosti, v prospech občanov. Pod predsedníctvom Valéryho Giscarda d‘Estainga Konvent pracoval 18 mesiacov a vypracoval dokument, ktorý zjednocuje, zjednodušuje súčasnú zmluvnú základňu, snaží sa zvýšiť efektivitu rozhodovania, chce priblížiť Európsku úniu občanom a zvýšiť tak zainteresovanosť verejnosti na európskom dianí. Dnešná Európska únia má veľa prvkov a vzťahov, ktoré sú komplikované a nedemokratické. V predloženom návrhu sú zakotvené kontrolné mechanizmy, protiváhy, aby dôvera občana v politiku Európskej únie nebola sklamaná. Slovensku sa naskytla mimoriadna príležitosť krátko po svojom vzniku overiť si svoju životaschopnosť a silu v konkurencii s 24 štátmi. Dôverujte Slovensku, dôverujme sami sebe, že obstojíme. S kľudom a rozvahou riaďme štát a reálne hodnoťme jeho opozíciu. Snažme sa vidieť riziká, alternatívne modely. Nikdy nie je neskoro zamýšľať sa nad budúcnosťou. Mám chvíľami, ale pocit, že toto nie je už budúcnosť, toto je naša prítomnosť. Nadnárodné spoločnosti a veľké ekonomické korporácie sú už integrované v Európskej únii, občan už na európsky oltár obetoval veľké množstvo svojich výhod a istôt. Mnohé zákony, ktoré riadia jeho život, sme prijímali len preto, že to bolo dôležité pre naše budúce členstvo v Európskej únii. Dnes sa mi zdá veľmi nezodpovedné predkladať alternatívu buď – alebo. Je to skôr známka únavy alebo, priatelia, znovu sa opakuje fenomén strachu? Politik, ktorému chýba odvaha biť sa za svojich voličov a prinášať pre nich nové možnosti, zabezpečovať im prácu, kľud a stabilitu, nech si hľadá menej rizikovú prácu. Parlament má nízku dôveru občanov. Nie je to ale preto, že si sami nedôverujeme? Máme obavu, aby budúcou zmluvou o Európe nás veľkí nechceli ovládať. Ale prečo nevieme definovať, čo vieme my priniesť pre Európsku úniu? Diskutujeme, aj dnes som to mala možnosť si tu vypočuť, či Európska únia je federácia, konfederácia. Nie, nie je. Je to Európska únia. Je to spoločenstvo, ktoré bolo dobré pre Portugalsko, Grécko, Španielsko, ale je dobré aj pre Poľsko a Maďarsko. A zrazu nemá byť dobré pre nás? Už predchádzajúci postoj, a to je rotujúce predsedníctvo, má napoleonský syndróm malosti a je veľmi frustrujúcim postojom. Čo by sme chceli dosiahnuť v rotujúcom  predsedníctve veľkého za 6 mesiacov pre priestor, v ktorom žije 455 mil. obyvateľov? Čo by sme chceli za 6 mesiacov, aký plán a aké naplnenie by sme chceli priniesť pre slovenského občana, pre slovenskú rodinu? Logicky teda prezident alebo predseda, ktorý by bol vo funkcii 2,5 roka, príp. s opakovanou voľbou 5 rokov, by mal v rukách iné možnosti. Mnohé z článkov  dnešného návrhu nie sme schopní ani dnes naplniť. Ale mám pocit, že aj tie články, ktoré by sme mohli naplniť, sú u nás komplikované, napr. rovnosť pohlaví, rovnosť príležitostí. Vážené dámy, vážení páni, politik, poslanec by mal 70 % zhruba svojej práci venovať budúcnosti a stratégii a len 30 % svojej práce operatíve. V slovenskej politike sa mi to zdá trochu naopak. Chýba mi stratégia zahraničnej politiky práve smerom k Európskej únii. Definovanie spojencov. Raz sme sa pridávali k malým štátom, raz sme sa pridávali k V-4, raz ku kandidátskym štátom, bola by som veľmi rada, keby sme už raz boli sami sebou a vedeli jasne povedať a definovať svoje pozície. V diskusii aj vo výbore, aj tu v pléne sa opakovane vraciame k preambule. Ale veď všetci naši zástupcovia v Konvente rešpektovali uznesenie Národnej rady Slovenskej republiky o pozícii, ktorú sme tam mali presadzovať. Jednoducho treba si povedať, že sme neuspeli. Aj to je situácia, aj to musíme rešpektovať. Ale ja vás veľmi vážne prosím, aby sme príliš veľa nehovorili o koreňoch a nevideli, že medzitým nám vyschýna koruna, koruna nášho stromu, koruna Slovenskej republiky, a to je budúcnosť a to je mladá generácia, pretože stovky mladých ľudí dennodenne odchádzajú do zahraničia a nepredpokladám, že by tam odchádzali kvôli tomu, že politici tieto štáty zle riadia. Ako opozičný politik ak by som hovorila, aký mandát by som zverila do rúk ministrovi zahraničných vecí alebo premiérovi Slovenskej republiky, bol by tento mandát na vyjednávanie veľmi široký, ale bol by s jednou podmienkou, aby ste robili všetko preto, aby ste obstáli práve pred históriou, aby ste robili všetko v prospech občanov Slovenskej republiky. Silná Európa potrebuje mať silnú ústavnú zmluvu, nie kríženca, slabocha a strachopuda. Ak to nevieme robiť, tak verme aspoň  druhým. Myslime na to, že ak pre občana je veľmi dôležitý v budúcej Európskej únii pohyb a možnosť sa zamestnať, toto právo musí byť kryté aj právami, o ktorých hovorí Charta základných práv Európskej únie. Preto nebudem hlasovať za vyradenie tejto časti z budúcej ústavnej zmluvy. Ak by som mala hovoriť o prioritách, kde by som prosila, pán minister, aby ste sa na ne upriamili, tak myslím si, že je veľmi dôležité podporiť rozhodujúcu úlohu Rady Európskej únie, ktorá vlastne reflektuje názory politických reprezentácií. Rada si musí zachovať svoje miesto v budúcej architektúre, lebo je práve vyjadrením suverenity národných štátov. Chcela by som tiež upozorniť, že je dôležité, aby v prípade jednomyseľného hlasovania, príp. väčšinového hlasovania, bolo rešpektované právo absencie ktoréhokoľvek z členských štátov, ktorý takéto rozhodnutie z nejakých dôvodov nemôže alebo nechce rešpektovať. Príkladov Európska únia má. A veľmi, by som povedala, známy príklad je práve menová únia. Nedá mi, ale poslednú vec, ktorú by som chcela spomenúť, je vec, ktorú už spomenul pán poslanec Figeľ, pán predseda výboru, keď hovoril, že nemôže ísť len o ekonomickú výhodnosť. Áno, budem s ním súhlasiť. Ale práve preto je dôležité, aby budúca ústava mala aj zachovaný charakter Európskej charty ľudských práv. Chcem povedať na záver poslednú vec. Veľmi často sa aj v parlamente, aj v médiách hovorilo o tom, že chýba široká diskusia k tejto problematike. O to viacej ma mrzí, že dnes tu nesedí premiér a dneska tu nesedia mnohí ministri, ktorí, si myslím, by si mali vypočuť túto diskusiu. Ďalším problémom, pri ktorom ešte sa chcem pristaviť, je to, že gestorským výborom bol poverený výbor pre právne otázky a legislatívu. Myslím, že rozhodnutie by malo byť v rukách tzv. veľkého výboru, o ktorom sme hovorili, alebo výboru pre európsku integráciu. Ale potom si neviem predstaviť, ako v budúcnosti by mal tento výbor predvolávať na svoje zasadanie premiéra a jednotlivých rezortných ministrov, keď dneska v pléne tu nesedia a nepovažujú si to za svoju povinnosť. Myslím si, že legislatívny výbor má vstúpiť až tam, kde padne politické rozhodnutie, pretože nie je to legislatíva, ktorá nás má brzdiť, ale práve naopak, možno je to v zmysle hesla premiéra, ktorý hovoril, že kde je vôľa, tam je cesta. Takže práve si myslím, že vôľa občana Slovenskej republiky, ktorá nám bola daná pri referende, má byť tu realizovaná naším súhlasným stanoviskom. Ďakujem veľmi pekne.