J. Figeľ, člen Európskej komisie: (2006-12-15):
Chcem poďakovať aj za naozaj milé, povzbudivé slová, aj za otvorenosť, myslím, že to potrebujeme, a som rád, že to tak vzájomne cítime. To, čo hovoril pán Milan Urbáni, aj budem tlmočiť v rámci toho následného procesu, lebo množstvo aktérov, ktorých skôr pribúda, nie ubúda, si vyžaduje aj istú koordináciu, následnosť, pamäť na to, že v procese sú aj ďalší, ktorí sa potrebujú vyjadriť, zorientovať, takže budem tlmočiť tieto veci. Ale zároveň chcem povedať, že sme skôr na začiatku. A táto rozšírená Únia je na jednej strane heterogénnejšia, nikdy taká rôznorodá nebola ako s nami, no ale s nami je európskejšia. A to je veľká výzva, aby to bolo aj lepšie alebo funkčnejšie, nielenže sme spolu, ale že dokážeme komunikovať a niesť zodpovednosť v dobrých rozhodnutiach. Čo sa týka poznámok alebo výziev od pána Tibora Mikuša, ja som presvedčený, že rozširovanie Únie má pokračovať. Nakoniec dnešný samit bude o tom diskutovať, na budúci rok by sme chceli prijať taký pohľad „ako ďalej“, pretože sú to veľké témy. Podľa mnohých rozširovanie zašlo „príliš ďaleko“ a „príliš rýchlo“, hovoria to hlavne krajiny na západe kontinentu. My sme presvedčení, že 15 rokov od pádu Berlínskeho múra v roku 2004 prijať krajiny strednej Európy nie je ani veľmi rýchlo, ani veľmi ďaleko. No len to sú aj percepcie alebo vnímania ľudí, ich každodenné problémy. A potom je z toho veľká téma „poľského inštalatéra“, ktorý berie prácu alebo je nejakou hrozbou. Ani Fryderyk Chopin vo Francúzsku, ani Marie Curie-Sklodowská neboli hrozbou, ale prínosom. Som presvedčený, že aj tí jednoduchí, ktorí prichádzajú pracovať a aj tvoriť, nie sú hrozbou, ale posilnením, či ekonomickým, či spoločenským, alebo celkovým. No ale je to o hodnotách, ktoré ak ľudia vnímajú ako svoje, tie pravidlá, na ktorých fungujú inštitúcie a právo, tak rozširovanie ide. Ak je to vnímané, že to Brusel žiada kritériá a tamtí, tak je to čosi nie poctivé alebo nie európske. Takže je to o hodnotách a má to byť aj do budúcnosti o hodnotách. A teraz je to aj v rukách tých, ktorí sú súčasťou Únie. Takže znovu len vraciam loptu naspäť, že to je už aj zodpovednosť Slovenska strážiť tieto kritériá a hodnoty, lebo sú v záujme vnútra, ale aj v záujme okolia pri rozširovaní. Čo sa týka energetiky, viete, niekedy nám treba prísť do krízy alebo do problémov, aby sme pochopili, že riešenie existuje, ale je spoločné. Minulá zima bola dlhá, ťažká a správanie sa napríklad niektorých dodávateľov dalo pocítiť Európe, že sú závislí. Po druhé, napríklad Británia, ktorá je veľkou ekonomikou, sa zmenila z pozície čistého exportéra na čistého importéra energií a to už mení pohľady na veci. A preto až teraz sme boli schopní po opakovaných snahách sa zhodnúť, že potrebujeme nejaký spoločný postup, ktorý má znamenať aj väčšiu bezpečnosť, aj väčšiu udržateľnosť alebo tú ekologickosť, prijateľnosť energetiky, ale aj väčšiu konkurencieschopnosť. To znamená tlačiť na ceny tak, aby ekonomika rástla, aby ľudia si mohli dovoliť v tomto energetickom prostredí žiť, fungovať, rozvíjať sa. Takže prvýkrát po 50 rokoch, aj keď v 55. roku v Messine, už vtedy bolo postulované, že treba aj spoločnú stratégiu a politiku pre energetiku, sme schopní povedať, že ideme do toho, lebo je čas. A pokračovanie v integrácii? Myslím, že najbližšie méty pre Slovensko sú Schengen, euro a tú tretiu by som chcel dodať, vedomostná ekonomika, vedomostná spoločnosť, ktorá je dnes často citovaná a často spomínaná. Ale je to vec dlhodobá, tá nemá dátum, tá nemá nejaké krátke témy, skôr komplexné, kde lepšie a viac investovať znamená nachádzať motiváciu aj pre tých, ktorí vyučujú, aj pre tých, ktorí sa učia, celoživotnosť, spojitosť medzi vedou a vzdelávaním, samozrejme, praxou, priemyslom, to znamená prenos vedomostí. Toto, by som povedal, je pokračovanie v integrácii a som rád, že na európskej úrovni už dnes pre to existuje oveľa viac nástrojov, porozumenia, dokonca spoločné ciele. Nechcem o tom viac teraz hovoriť, ale veľmi by som to želal ako ďalšiu výraznú konsenzuálnu tému pre spoločnosť a politiku na Slovensku. A na otázku Józsefa Berényiho o názvoch: niektoré sú náročné, sú popisom toho, čo obsahuje program, napríklad v oblasti bezpečnosti a vnútra. A preto to zjednodušené pomenovanie „Schengen“ je pre mnohých už dnes také jasné, že Schengen sa stáva medzinárodným termínom celosvetovo poznaným aj mimo Európskej únie. Ale súhlasím s tým, že spôsob, obsah komunikácie o Európe vyžaduje jasnejšiu a prijateľnejšiu formu, podobu. Myslím, že je to vec aj lingvistická, ale aj politická. Nakoniec je to výzva spoločná, lebo nič sa neprijme bez súhlasu zúčastnených, teda aj štátov, aj parlamentu, a budem rád, ak v tomto úsilí bude napomáhať aj váš hlas tu, z parlamentu, zo Slovenska. Ďakujem pekne ešte raz. Všetko dobré Vám, nielen pekné, radostné sviatky, ale aj nádejný a úspešný nový rok 2007. Všetko dobré! (Potlesk.)