A. Belousovová, podpredsedníčka NR SR: (2008-07-04):
Chcem sa opýtať pána navrhovateľa, či chce zaujať stanovisko. Nech sa páči, pán predseda, máte slovo. I. Petranský, predseda Správnej rady Ústavu pamäti národa: Ďakujem pekne. Chcel by som sa možno stručne vyjadriť k pánovi poslancovi Rafajovi, keďže ma priamo vyzval, aby som mu odpovedal na jeho otázky. Je jasné, že správa, ktorú som predložil, nemôže zďaleka vyčerpávajúco hovoriť o všetkých aktivitách, o celom komplexe úloh a pracovných výkonoch, ktoré sa uskutočňujú v Ústave pamäte národa, preto možno odpoveď na niektoré svoje otázky ste tam nenašli. Ale stručne o niektorých tých bodoch, ktoré považujem za dôležité, by som sa zmienil. Som rád, že ste ocenili pozitíva v podobe vzniku sekcie vedeckého výskumu a takisto referát Oral History, kde ste teda podotkli, že sa neskúmajú obete etnickej perzekúcie, čo nie je celkom tak. Robia sa nahrávky aj s pamätníkmi týchto perzekúcií, predovšetkým v poslednom období. No, pokiaľ ide o pokles žiadostí o sprístupňovanie dokumentov Štátnej bezpečnosti, tak ten je celkom prirodzený, ten veľký boom nastal, keď boli zverejnené registračné protokoly, kedy sa veľká časť obyvateľov, ktorí sa objavili, buď oni, alebo ich príbuzní, v týchto registračných protokoloch, obrátili na Ústav pamäti národa a je celkom zrejmé, že toto postupne bude klesať, aj počet týchto ľudí, ktorí sa budú o toto zaujímať. Pokiaľ ide o ľudí, ktorých ste spomínali, že sú možno starí, chorí, že nemajú prostriedky prísť do Bratislavy, skúmať to alebo že musia platiť dve koruny, my vychádzame v ústrety aj týmto ľuďom, robíme aj výjazdy za ľuďmi, ktorí nie sú schopní prísť do Bratislavy. A keď ste to dali do nejakého protikladu s tými, ktorí prídu do archívu a môžu tam bádať bezprostredne, tak archív je otvorený všetkým bádateľom, čiže ktokoľvek príde, tak v zmysle archívneho zákona môže v archíve bezplatne bádať. Tu ste takisto dali dôraz na taký istý problém, že Ústav pamäti národa funguje na báze dvoch zákonov, nielen na základe zákona o pamäti národa, ale aj na základe zákona o archívoch a registratúrach. Tento stav nastal už pred viacerými rokmi, kedy archív Ústavu pamäti národa bol z rozhodnutia ministerstva vnútra zaradený do siete verejných archívov v Slovenskej republike. V archívoch Ústavu pamäti národa nie sú žiadne tajné spisy, čiže pri poskytovaní týchto materiálov bádateľom na výskum sa náš archív môže plne pridržať zákona o archívoch a registratúrach. Ten nadštandardný záujem o stretnutia s predstaviteľmi Spojených štátov amerických, to je podľa mňa trošku prehnané, my sa stretávame s veľvyslancami viacerých krajín. V podstate ktorýkoľvek veľvyslanec má záujem sa s nami stretnúť, tak my sme absolútne ochotní s ním komunikovať. Pokiaľ ide o vzťahy s Veľvyslanectvom USA, tak tie sú založené predovšetkým na tom, že Ústav pamäti národa má už niekoľko rokov podpísanú dohodu National Holocaust Museum vo Washingtone, čo je americká inštitúcia, a naša spolupráca medzi týmito inštitúciami smeruje k výmene informácií o židovských obyvateľoch, ktorí boli prenasledovaní v období 2. svetovej vojny, takže to je ten základný styčný bod. Pokiaľ ide o agendu súdnych sporov, ktorá je naozaj nie podrobne popísaná v našej výročnej správe, je to tak preto, že väčšina tých súdnych sporov, ktoré Ústav pamäti národa vedie, nie sú ukončené a my v tejto chvíli by sme neradi nejako podrobne o týchto súdnych sporoch hovorili. No a tak, ako ste povedali, asi mi celkom neprislúcha hodnotiť, či zákon, resp. ustanovenie zákona o pamäti národa, ktoré hovoria o mzdách, resp. odmenách pre členov Správnej a Dozornej rady, sú primerané alebo nie sú primerané, toto naozaj by mal zhodnotiť parlament, Národná rada Slovenskej republiky. Spolupráca s časopisom Domino efekt vznikla v priebehu minulého roku, keď Ústav pamäti národa intenzívne hľadal nejaké periodikum, ktoré by bolo ochotné pravidelne s týždennou periodicitou uverejňovať odborné články, popularizačné odborné články pracovníkov Ústavu pamäti národa a propagovať tak aj činnosť Ústavu pamäti národa. Napokon sme sa dohodli s časopisom Domino efekt, ktorý na toto pristúpil. Tá dohoda bola taká, že my tam tie články poskytneme, oni nebudú nijako zasahovať do obsahu toho článku, čiže táto dohoda bola pre nás prijateľná a my sme ju akceptovali, tak preto Domino efekt. Mimochodom, ten časopis už dnes neexistuje. No ak hovoríme o spisoch, ktoré sa stratili alebo ktoré sa v súčasnosti nenachádzajú v archívoch Ústavu pamäti národa, to je záležitosť roku 2006. Tie prípady boli medializované, neviem, či máte informáciu, ale neviem o tom, že by od môjho nástupu do funkcie došlo k nejakým takýmto problémom pri miznutí materiálov zo spisov a zo zväzkov Ústavu pamäti národa. Ja myslím, že je to všetko, pokiaľ ide o pána poslanca Rafaja. Pani poslankyňa Vášáryová, myslím, že nie je prítomná, no každopádne ja by som sa naozaj chcel vyjadriť k jej vyjadreniam z blogu, ktorý uverejnila minulý rok. Hovorí, že sa nikto nepostavil proti jej slovám. Nemám vo zvyku reagovať na rozličné blogy a informácie, ktoré sa objavujú na internete, preto som nereagoval ani na tento blog, ktorý považujem za úplne nekompetentný. Pani Vášáryová pravdepodobne ako nehistorička vôbec nepochopila obsah mojej štúdie, vytrhávala vety, ktoré som napísal, z kontextu, prekrúcala slová, ktoré som ja povedal, niekedy im dávala úplne opačný význam, než tam v skutočnosti boli. Ja predpokladám, že to nebolo jej úmyslom, ale že išlo výlučne o jej možno neskúsenosť v oblasti histórie. Takže myslím, že nie je dôvod ani, aby som to nejako bližšie rozoberal. Každopádne pôvodný text mojej štúdie veľmi rád poskytnem pani Vášáryovej aj komukoľvek, aby si každý mohol urobiť obraz o interpretačných schopnostiach pani poslankyne Vášáryovej. Ďakujem pekne.