Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2014-09-10):
Dobrý deň. Ďakujem za slovo. Vážená pani podpredsedníčka, vážený pán minister životného prostredia, vážený pán minister hospodárstva, ctená snemovňa, myslím si, že sú chvíle, keď človek musí jednoducho byť voči sebe taký poctivý a snažiť sa skutočne možno povedať v istej situácii nejednotnosti to, čo považuje za to hlavné, a možno potlačiť to, čo je podružné. A to je práve taká situácia, beťárska, zaujímavá, zvláštna. Pán poslanec Hlina to tak trocha aj popísal, že čo by vlastne v tejto situácii, v tejto chvíli, malo byť tak politicky správne, aký je zámer predkladateľa. Väčšina z nás, z opozície nemá dobrú mienku o zámeroch SMER-u a mnohokrát to dokázali, že naozaj v ich návrhoch sú skryté úmysly, ktoré nemajú prioritný cieľ pomáhať občanovi. Ale napriek tomu, že toto presvedčenie zdieľam úplne úprimne, v tejto chvíli sa mi nezdá a nechce sa mi súhlasiť s tým väčšinovým názorom, ktorý tu teraz tak jednoznačne zaznieva, tobôž keď si pripomeniem časy júlové, keď sme preberali novelu klasického zákona o vode, keď unisimo sme sa zhodli na tom, že je tu veľký strach z toho, že voda bude predávaná, a my sme naozaj považovali za potrebné hľadať všetky možné argumenty na to, aby sme predkladateľa od jeho zámeru, od toho § 17a nejakým spôsobom odvrátili. A ja som sa vtedy dopustil niečoho, čo sa stalo svojím spôsobom dosť jedinečným, že som 2. júla tu z tohto miesta navrhol pánovi ministrovi, že ak to myslia úprimne, že naozaj nás presviedčajú, že tá 17a-čka má stopnúť, a nie tak, ako sa domnievame, umožniť predaj pitnej vody, tak aby to dali do ústavy. Uznávam, bolo to z mojej strany tak trocha rečnícke a málo prezieravé. Nuž ale, pozrime sa, stala sa taká zaujímavá vec, že uplynulo niekoľko dní, a myslím, že hneď nasledujúci pondelok o niekoľko dní nato pán minister stál aj s pánom premiérom pred kamerami, asi to bolo na vašom ministerstve a oznámili ste, že idete pripraviť zákon ústavný, ktorý by presvedčil o vašich dobrých úmysloch. Nie preto, že som to vtedy takto ako keby predvídal. Nie je to moja šikovnosť, je to náhoda. Aj keď to vyšlo z presvedčenia, že teda ak niekto myslí vo vláde úprimne a je s tým veľká polemika, tak môže aj takýmto spôsobom zdôrazniť pravdivosť svojich úmyslov. Ale pretože si naozaj myslím, že v tejto fáze, keď sa rozprávame o obrovských zásobách vody, ktoré máme k dispozícii, ale za slovom obrovské môžeme dosadiť veľmi rôzne čísla. Nikto z nás presne nevie, aké sú skutočne súčasné stavy pitnej vody, a tobôž nikto z nás – a nehnevajte sa, pán minister, ani vy na ministerstve, ani ozaj odborníci, ktorými určite disponujete – nevieme hlavne vývoj v tomto období, keď klimatické zmeny nie sú len púhym pojmom, odhadnúť vývoj toho, čo sa bude so zásobami podzemných i povrchových vodných tokov vôd diať. Nuž, myslím si, že v takejto situácii by snaha hľadať úmysly a ako to ten SMER myslí, či chce, či nechce, čo mu vlastne viac pasuje. Mne to tak trocha pripomínalo keď kolega pán poslanec Hlina hovoril o týchto možnostiach, hovoril veľmi zaujímavo, že to je ako tá situácia z toho filmu, keď ten pyrotechnik rozmýšľa do poslednej chvíle, ktorý strihnúť. Červený? Zelený? Kedy to buchne? Alebo tie drôtiky. No, možno že boli tam iné farby, ale v zásade... (Reakcia z pléna.) Aha, vy pán predkladateľ, zrejme hľadáte v tom istú analógiu farieb (reakcia z pléna), teraz ste spravodajca, istú analógiu tých farieb. Ale ja si myslím, že práve to je situácia, keď by sme možno nemuseli myslieť na takéto filmové zážitky, a uvedomiť si, že hlas svedomia je to najdôležitejšie, čo by mal poslanec uplatniť vo chvíli, keď naozaj možností je viacej a otázka, ktorý drôtik prestrihnúť, nie je jasne zodpovedateľná až do tej chvíli, kým to neurobíme. A preto sa mi veľmi žiada povedať, že keby, a nie, že sa mi žiada, ja to teda musím povedať v súlade so svojím svedomím, že keby neexistovalo to embargo, na ktorom sme sa dohodli, tak ja by som dnes hlasoval za túto nie šťastnú novelu s tým, že veľmi sa mi páčili pripomienky pána poslanca Chrena, ktorý určite našiel tam mnoho dôvodov na to, aby sa nie to pozastavilo, ale aby sa tam našli v druhom čítaní tie správne formulácie. Ja keď som si to prečítal tak, ako ste vy na to nás upozornili, tak naozaj sa musím stotožniť s tým, že tá nejednoznačnosť je tam zakomponovaná, ale to nemôže byť tou hlavnou prekážkou k tomu, aby sme si, a ak to chceme povedať, aj jasne povedali tu z tohto miesta, že voda je príliš vzácna na to, aby sme v stave nejednotnosti sa rozhodli, že teda, keď je to úmysel ústavným zákonom, zmenou ústavy, nie ústavným zákonom, ale zmenou ústavy doslova zastaviť možnosť predaja vody, tak až do čias, kým nebudeme mať jasno raz v budúcnosti, aby sme takúto možnosť nevyužili, a v snahe byť politicky možno nejakí prefíkaní a hľadať tie nevyslovené rôzne odpovede na nevyslovené otázky. Radšej to teraz z takého politického dôvodu, že teda keď to ten SMER takto raz tak, raz tak, tak im to zase zrátajme, vtedy sme boli proti tomu zákonu a teraz budeme aj proti tomuto. Nezdá sa mi to vnútorne poctivé. Nespochybňujem, že tie argumenty, ktoré zazneli zo strany opozície, sú vážne, a vôbec si nemyslím, že mám teraz absolútnu pravdu, len hovorím, že moje svedomie človeka, ktorý má veľký vzťah k prírode a ktorý je presvedčený, že my naozaj nevieme, ako sa bude stav zásob vyvíjať v najbližších rokoch, a že voda je teda tekutina, ktorá nahradí to zlato čierne, ktoré dnes má vo svete takú cenu. Som presvedčený, že ten pomer tých cien sa bude v prospech vody vyvíjať. To čierne zlato bude novou technologickou možnosťou sveta, môže jeho cena upadať a cena vody ako nenahraditeľnej tekutiny bude určite stúpať. Preto sa mi žiada zdôrazniť, že do čias, kým nebudem mať v tomto jasno, je potrebné naozaj využiť takúto možnosť a v stave neistoty ústavnú záklopku pred možnosťou predaja vody s tým, že sa tam opravia tie veci, ktoré dnes možno chápať ako nejednoznačné, použiť. A použil by som tento argument aj kvôli tomu, že tu hovoríme už o predaji vody v stave, keď teda nepoznáme bilancie presné. Pán minister, to, čo ste mi povedali pred dvoma mesiacmi, že SHMÚ tie bilancie vypracuje pomerne rýchlo a kvalitne, neverím. Ani tak ako ste to do 17a-čky napísali, ani tak to nie je zrealizovateľné, pretože naozaj vedieť presne určiť vývojové grafy toho, čo sa bude diať s vodou, to je možno v tejto chvíli nad schopnosti viacerých nositeľov Nobelových cien, Nobelových cien, ktorí by sa posadili nad týmto rébusom. Takže dovtedy by sa mi žiadalo zdôrazniť, že ak tento stav neistoty je, tak nepredávajme. A nepredávajme aj kvôli tomu, že my sme sa vlastne nevysporiadali ešte s vnútorným obchodom a už chceme robiť zahraničný. Vďaka komu a vďaka čomu máme tie podľa nášho názoru stále slušné, nadpriemerné, nadštandardné zásoby vody? Vďaka tomu, že táto krajina bola v posledných stáročiach spravovaná správne a že patríme medzi vysoko lesnaté krajiny, ktoré vďaka práve tejto lesnatosti disponujú dobrým kolobehom vody a vysokými zásobami spodných vôd. To je fakt, ktorý sa nedá odškriepiť. O tom svedčia krajiny, ktoré nemali múdrych panovníkov, ktorí nemali lesnícky stav a ktoré sú dnes vyprahnuté, kde prejdete desiatky kilometrov a strom nenájdete a kde v jednej dedine nájdete jeden pramienok tenučkej čurky vody, na ktorú chodí celá obec, pretože vody tam niet. Máme inflačne veľa bohatstva lesného a z toho vyplývajúceho aj zatiaľ bohatstva vodného. To však neznamená, že by sme si to nemali vážiť, a to neznamená, že by sme sa najprv nemali vysporiadať s vnútorným obchodom, keď už by sme chceli predávať a kupovať. Koľkože to lesníci dostali za tú vodu peňazí, ktoré sa točia v tomto obchode aj vnútroštátnom? Odpoveď je veľmi jasná. Lesníci ako garancia kolobehu vôd a vodných zásob, nedostali za túto vodu v rámci prerozdelenia prostriedkov doteraz nič. A to je chyba, pretože to neni tak, že len stromy nám rastú sami od seba. Správnou lesníckou politikou, účelovou a vysoko odbornou sa dá ovplyvniť nielen množstvo vôd, ale aj ich kvalita. Ja vám poviem úprimne, ja keď pijem vodu z vodovodu tu v Bratislave a v Humennom, tak ja ten rozdiel v kvalite vôd cítim. Naozaj nie je jedno, aká kvalitná je pitná voda, aj keď viem, že normy to spĺňa. Ale to máte tak ako s vínom. Nie je víno biele a červené, ale sú vína rôznej kvality. A presne tak je to aj s vodou. A presne to dokážu lesníci ovplyvniť. Takže ja by som navrhoval – nie preto, že mojím účelom je zdôrazňovať význam lesníctva aj v legislatívnej činnosti, ale kvôli tomu, že naozaj je to nespravodlivé –, že ak by sme raz niekedy chceli v budúcnosti uvažovať o tom, že by sme povolili vývoz vody do zahraničia, tak dovtedy bude treba vyriešiť, ako zaplatiť predaj a kúpu vody vo vnútrozemí medzi producentmi a spotrebiteľmi. Je mi veľmi ľúto, že teda hlasovať ale za tento návrh napriek tomu, že moje odborné vnútorné argumenty mi hovoria, hlasuj, nebudem kvôli tomu, niežeby som bol až taký disciplinovaný a že tú dohodu považujem, ktorá dnes bola vytvorená na strane opozície, za absolútnu alfu a omegu, axiómu, ktorá nijakým spôsobom sa nedá z mojej strany prekročiť. Ale si uvedomujem, že tá jednota nebola vytvorená náhodne. Veď táto naša opozícia sa za tie dva roky, čo som tu, nikdy na ničom poriadne nezhodla. Vždy sme sa vedeli tak trocha nepodržať navzájom. To, že sa to stalo teraz po včerajšku, že takéto rozhodnutie prišlo, je dôsledok nie toho, že by sa opozícia zrazu zo dňa na deň tak skvalitnila a že by si uvedomila, že v jednote je v tomto prípade sila, aj keď nikdy nebude mať väčšinu pri tomto parlamentnom matematickom stave. Ale je to dôsledkom toho, že to, čo sa včera stalo, je naozaj neuveriteľným porušením – podľa môjho názoru, nie som ústavný právnik – zásad ústavy parlamentu a normálnej poctivej, politickej slušnosti. Ja naozaj som včera neveril vlastným ušiam, mne to museli kolegovia ako menej chápavému zdôrazniť, že, že to ozaj si pani podpredsedníčka dovolila vyradiť sadu návrhov, ktoré s akýmkoľvek úmyslom, či dobrým, či zlým, či propagandistickým, či, či poctivým, priniesli zástupcovia ľudu. To je tak neskutočná vec pre mňa, neuveriteľná, že som jej uveril veľmi ťažko, a preto ak by som si dovolil teraz na misky váh položiť na jednej strane ten fakt, že takto neuveriteľne bola porušená naša, náš mandát predkladať zákony, a na druhej strane otázku svedomia a presvedčenia, že voda sa naozaj predávať nemá a že tento návrh, nech by sa čokoľvek udialo v júli, je napokon dobrým riešením alebo je najlepším riešením z možných. Nuž ak to položím tak poctivo, tak si musím povedať, že to, čo sa udialo včera, je silnejšie a len kvôli tomu a práve preto nebudem hlasovať za tento ústavný zákon, ktorým by sa mala zmeniť ústava v čl. IV, čl. IV často slávne spomínaný. Zvláštne, že prišiel zase v takejto situácii v úplne iných politických pomeroch do hry, ale mne tie pomery toho čl. IV pripomínajú to, čo sa včera stalo, že, že naozaj dôjde možno k veľmi realistickému pripomínaniu toho, že je tu demontáž istých základných demokratických princípov. Ak sa aj neporušila ústava, možnože ústavní právnici na to prídu, že sa neporušila, že pani podpredsedníčka to urobila v súlade s ústavou a že je to správne a že nemožno ju viniť z nejakých politických chýb a že neporušila zákon, ale určite boli včera veľmi hrubo porušené základy elementárnej slušnosti a možnosti zástupcov ľudu prehovoriť spôsobom podania návrhov zákonov, ktoré by im mali slúžiť. Takže túto svoju dilemu si riešim takýmto neštandardným spôsobom. Priznávam sa, že by som, tak ako to kolega Hlina povedal, asi mal pokušenie byť za tento návrh so všetkými jeho chybami a nedostatkami, veď napokon prvé čítanie by malo byť o filozofii a tá filozofia je z môjho pohľadu správna, ale to, čo sa udialo včera, je oveľa silnejšie, a preto som sa rozhodol tak, ako som vám oznámil. Ďakujem pekne.