A. Slafkovský, poslanec: (2002-04-04):
No k tomuto návrhu zákona treba povedať, že je to riešenie, ktoré prichádza, ale zdá sa z môjho pohľadu a z pohľadu kolegov, s ktorými sme nad týmto problémom sedeli, polovičatým riešením, ktorým je potrebné zaoberať sa ďaleko dlhšie a vážnejšie, resp. možno z iného pohľadu. Nakoľko tento pohľad, ktorý je tu prezentovaný v zákone, hovorí len o čiastočných zmenách. Keď si zoberieme demografickú situáciu na Slovensku dnes, tak zisťujeme, že vlastne z 5,5 mil. obyvateľov je ekonomicky aktívnych 2,6 mil., z toho je zamestnaných 2,1 mil. a z toho je štátnych zamestnancov 450 000. Máme dôchodcov asi 1,19 mil., z toho je vyplácaných dôchodkov v rôznych typoch takmer 1,5 mil. a priemerný starobný dôchodok je dnes 5 397 Sk, čo je 45,7 % z priemernej mzdy. Pri priemernej mzde keď sme toto dávali dohromady, ešte sa kalkulovalo s cifrou 10 800 Sk, dnes už je troška vyššia a na týchto 10 800 Sk boli odvody 3 020 Sk. Čiže odvedená suma za každý produktívny život zhruba za 35 rokov pri týchto číslach by znamenala, že 1,27 mil. Sk zamestnávatelia odvedú za každého zamestnanca. Rastie počet dôchodcov, rastie ich zastúpenie v populácii. Len za posledných 10 rokov sa priemerná dĺžka života predĺžila o 3 roky ako v mužskej, tak v ženskej populácii, čo je zase na druhej strane mimoriadny dobrý znak, pretože predĺžiť priemernú dĺžku života o 3 roky za 12 rokov nie je také jednoduché, ale u nás sa to udialo. Keby zostali pomery, tak ako sú dnes, tak priemerný dôchodok ku mzde predstavuje len 41 %. V roku 2010 by to bolo už len 33 % a v roku 2020 len 27 %, v roku 2040 už len 18 %. Ten dnešný stav, ktorý máme, prináša relatívne nízke dôchodky, vysoké odvody a zvyšujúcu stratu systému. Máme tu aj nepriaznivý demografický vývoj a výsledkom je nespravodlivé rovnostárstvo. Tento systém ako taký je neudržateľný a vo viacerých krajinách sa nad zmenou zamysleli hlboko a dá sa povedať, že z nášho pohľadu, teda z pohľadu Demokratickej strany najďalej a najlepšie prebehla dôchodková reforma v Čile, kde s ňou začali v roku 1980 a tento systém je veľmi úspešný. Bola naštartovaná dôchodková reforma podobného spôsobu v roku 1994 v Maďarsku, v roku 1998 v Poľsku a v roku 2002 by mala odštartovať v Nemecku a pripravuje sa aj v Čechách. Reforma, ktorú by sme mali spustiť, by mala priniesť nezávislosť od demografie a napomôcť hospodárskemu rastu, znížiť množstvo financií, ktoré do systému neustále vkladáme a mala by tam byť vyššia závislosť dôchodkov od sumy, ktorá sa priebežne vyzberá. Bolo by optimálne, aby dosiahol ten dôchodok 70 % mzdy v čase odchodu do dôchodku. Skutočnosť hovorí, že je to možné dosiahnuť. Samozrejme, je na to potrebné zriadiť a urobiť mnoho samostatných vecí, a jednou zo základných sú individuálne dôchodkové účty, zriadiť konkurenčné prostredie medzi správcami účtov. A z toho vyplynie aj pre štát určitá garancia minimálnej penzie. Akonáhle bude samostatný dôchodkový účet individuálny, tak je potom možné si stanoviť aj dobrovoľný odchod do dôchodku, podľa toho ako to umožní výška nasporených prostriedkov. A nebude musieť každý čakať na vek 60 rokov alebo niekto bude aj dlhšie pracovať, pokiaľ začal neskoršie šporiť. Samozrejme, v takomto prípade sa hovorí o vyššej zodpovednosti jednotlivca a o určitom konkurenčnom prostredí a nebude všetko ležať na spoločnosti. Na takúto reformu sú potrebné peniaze. Peniaze dnes v rámci či už privatizácie SPP alebo inej privatizácie sa dostali alebo sa dostanú postupne medzi občanov, ale nedostanú sa tam, kde by sa mali, do základu na samostatný pilier dôchodkovej reformy. A ten odhad na to, aby mohol ten samostatný pilier byť vytvorený, je zhruba 150 mld. Sk. Je pravda, že je to suma veľká. Ale napr. pri štátnych dlhopisoch za privatizáciu z obdobia 1994 – 1998, si myslím, bolo by bývalo užitočnejšie, keby tieto prostriedky boli na individuálnych dôchodkových účtoch uložené pre všetkých ľudí, ktorí mali nárok na takúto výplatu, a peniaze by neskončili vo vreckách krčmárov a pod., tak ako sa to z veľkej časti stalo. Vytvorením tohto systému by došlo k zvýšeniu úspor a došlo by k zlepšeniu možnosti dlhodobého investovania, čo by pomohlo naštartovať aj hospodársky rast a, samozrejme, s tým priniesť aj vyššiu zamestnanosť. Tento systém by priniesol aj odpolitizovanie dôchodkového systému s vyššou efektivitou, menšou byrokraciou, ale, samozrejme, aj s určitou konkurenciou. Bolo by možné v prípade, že by sme mali 150 mld. Sk, okamžite znížiť odvody zhruba o 8 %, čo by po 20 rokoch mohlo priniesť, že pri priemernom zhodnotení vyše 11 % alebo 11 % ročne by sa priemerný dôchodok nie veľmi odlišoval od priemernej mzdy. Samozrejme, takýto systém je postavený aj na dôslednej kontrole zo strany ministerstva financií nad správcami týchto finančných vkladov a obsahovalo by to povinnú výšku poistenia minimálne 10-percentnú, tak aby každý zamestnanec bol povinný zhruba tých 10 % odvádzať – v súčasnosti sa musí odvádzať ďaleko viacej –, a prinieslo by to výrazné zníženie odvodov a tvorbu finančných zdrojov. V súčasnej vládnej koncepcii sa uvažuje s povinným priebežným pilierom, s čiastočným povinným kapitalizačným aj s dobrovoľným neziskovým, aj s komerčným pripoistením, ale tie vzájomné pomery sú veľmi odlišné od toho, čo by sme navrhovali my, a povinný kapitalizačný sa navrhuje spolu s povinným priebežným na 50 – 60 % a dobrovoľný neziskový 20 – 25 % a komerčné poistenie 15 – 30 %. Nevýhody tohto návrhu sú, že do komerčného poistenia by išlo len 15 – 30 % zdrojov, nepočíta so znížením odvodov a uvažuje len s nízkym zhodnotením vkladov. Samozrejme, väčšinu vkladov takto obhospodaruje štát s tými rizikami, ktoré to prináša. V našej predstave, ktorá je, samozrejme, svojím spôsobom fikciou, by sa za obdobie 20 rokov vytvorilo asi 400 mld. možných investičných prostriedkov, ktoré by priniesli nemálo nových pracovných príležitostí, domáce investície a domáce výnosy. Je pravda, že hovorím o fikcii. Po 35-ročnom sporení keď občan dnes v dnešnom stave odvedie zhruba 1,27 mil. Sk pri zhodnotení 2 – 10 % ročne, by narástla suma na násobok tejto hodnoty a z takto nasporenej sumy môže byť dôchodok výrazne vyšší ako 10 000 Sk, nie 5 394 Sk, ako je teraz priemerný. Na to, aby sa takáto reforma mohla udiať je, samozrejme, potrebné uzavrieť priebežný pilier, urobiť možný dobrovoľný prechod na nové poistenie a vystaviť dlhopis uznania za odpracované roky tým, ktorí už odpracovali mnoho rokov, aby neboli ukrátení na svojej sociálnej istote. Je potrebné legislatívne urobiť regulačný rámec na dôchodkové fondy, je potrebné stanovenie minimálnej a maximálnej výšky poistenia ako percenta zo mzdy a je potrebné stanoviť minimálnu výšku sumy oprávňujúcej na odchod do dôchodku na individuálnom dôchodkovom účte a upraviť daňové pravidlá motivujúce dôchodkové poistenie. Všetky tieto kroky, samozrejme, predstavuje určitý balík zákonov, nie jeden návrh jedného zákona. Je potrebné pripraviť regulačný rámec, ktorý upraví investovanie v portfóliách hornými limitmi pre jednotlivé druhy produktov, ktorý oddelí fondy a správcov ako samostatné právnické osoby a oddelí peniaze vo vlastníctve vkladateľov. Potrebný je aj dohľad nad obozretným podnikaním a obozretným investovaním. Dnes je potrebné na spravodlivú dôchodkovú reformu zafinancovať dôchodky terajších dôchodcov, dôchodky tých, čo neprejdú na nový systém, dlhopisy uznania, dôchodky tých, ktorí príliš málo zarobili, a životné minimum pre tých, čo nepracovali. A tak ako som spomenul, je na financovanie tohto prechodu potrebných zhruba 150 mld. Sk, ktoré by sa ešte v rámci privatizácie dali v budúcnosti nájsť na Slovensku. A do 25 rokov by tento finančný postup zabezpečil odhadom zhruba 1 000 mld. Sk, prostriedkov. No to je svojím spôsobom určitá fikcia, ktorú nevieme jedným alebo dvoma zákonmi pripraviť, prijať. Ale je potrebné sa nad tým zamyslieť, pretože systém, tak ako funguje dnes, do ktorého sa vkladajú prostriedky štátne a vysoké odvody pri neustále sa znižujúcom počte ľudí, ktorým je možné prostriedky z výplaty strhávať, nemá pred sebou budúcnosť. Ďakujem za pozornosť, skončil som.