Jurinová, Erika, podpredsedníčka NR SR (2014-12-10):
Ďakujem veľmi pekne za slovo, pán predseda. V prvom rade sa chcem všetkým veľmi poďakovať za rozpravu, ktorá sa k tomuto bodu, k tomuto zákonu otvorila. Aj to je pre mňa dobrým symbolom, že oplatí sa o tejto veci rozprávať, oplatí sa to, čo sa dialo, pripomínať a je vôľa túto vec riešiť. V prvom rade chcem ešte poprosiť pani spravodajkyňu, že by som chcela požiadať, aby sme hlasovanie odložili na zajtra o 11.00 hodine. Ten čas by som chcela venovať ešte rozhovorom s vedením parlamentu alebo s vládnou stranou a s ministerstvom vnútra, ktoré, vieme, podobný zákon pripravuje. Našou prvotnou ambíciou bolo pustiť tento zákon do druhého čítania a spoločnými silami vylepšiť to, čo niektorým na tomto zákone vadí. Uvidíme, ako to dopadne. Každopádne čas do zajtrajšej 11.00 hodiny určite chcem venovať spomínaným rozhovorom, či už s ministerstvom vnútra alebo s vedením parlamentu. Takže ďakujem, pani spravodajkyni za splnenie tejto požiadavky. Čo sa týka rozpravy, odznelo tu veľa osobných príbehov, ktoré naozaj tomu dali emocionálny náboj, niekto hovorí, že treba sa baviť o faktoch, že netreba dbať alebo netreba príliš dbať na emócie. V tomto prípade, bohužiaľ, musím povedať, že fakty sú prepojené s emóciami. A to je dôležitý moment, na ktorý by sme nemali zabúdať. 25 rokov po uskutočnení zmeny v našej krajine, po ukončení totalitného režimu máme šancu ukázať ľuďom, ktorí sa za svoje hodnoty, za svoje právo slobodne rozprávať, slobodne sa vyjadrovať mordovali a bojovali, že ich úmysly neboli zbytočné, že tie roky strádania, ktoré za svoju snahu mali, budú ukončené aspoň týmto minimálnym odškodnením a satisfakciou v podobe krátenia výsluhových dôchodkov tým, ktorí boli priamou súčasťou štátnej tajnej bezpečnosti. Pri tej príležitosti znova zopakujem, že ak sa aj podarí možno zajtra, možno v budúcnosti takýto zákon presadiť a posunúť, nesmieme zabúdať ani na edukáciu na školách. Je to dôležité, aby naše deti, tak ako to aj odznelo v rozprave viackrát, poznali osobnosti, ktoré sa za minulého režimu pričinili o to, že režim padol, ktorí aktívne pristupovali v obhajovaní svojich demokratických hodnôt, ktoré boli vysoko potláčané. Na pripomenutie zhrniem, že nie je to novátorský zákon. Možno len na Slovensku je novátorský, podobné zákony existujú v Nemecku, v Poľsku aj v Maďarsku. Každý ich rieši svojím spôsobom a každá krajina pri prístupe k vytvoreniu takéhoto zákona brala ohľad na systém, na sociálny systém, ktorý v danej krajine funguje. Ten spôsob, ktorý sme volili, znamená, že sme ho prispôsobovali našim podmienkam. Budem veľmi rada, ak sa do tohto procesu naozaj zapojí ministerstvo vnútra a svojím tímom odborníkov potom prispeje k vylepšenému zákonu alebo k dobrému zákonu. Nech to už bude akokoľvek, som si istá, že aj dnes je ten správny čas, aby sme takýto zákon prijali, aby sme trvali na tom, aby deliaca čiara, ktorá nebola urobená pred dvadsiatimi piatimi rokmi, tá deliaca čiara nebude stále síce ukončená, urobená, aspoň postupovala v zmysle odškodnenia obetí, ktoré trpeli za minulého režimu a, bohužiaľ, nízkymi dôchodkami trpia aj za tohto režimu, a aby sme nezabúdali na krivdy, ktoré boli páchané tými, ktorí boli súčasťou tajnej polície. Procedurálnym návrhom som vás pozývala na stretnutie. Chcem ho opäť pripomenúť dnes o šiestej hodine večer v Poľskom inštitúte, kde ste všetci srdečne pozvaní tí, ktorí máte záujem o túto tému, ktorí máte záujem podeliť sa s priamymi účastníkmi tohto protikomunistického odboja. Toto podujatie je konané v spolupráci s Poľským inštitútom a s poľským veľvyslanectvom. Takže naozaj to je znakom toho, že nechceme to robiť ani ideologicky, ani politicky, chceme to robiť naozaj naprieč všetkými ľuďmi, ktorí majú záujem o túto tému a ktorí chcú, aby krivdy minulého režimu boli odstránené. Musíme pamätať, že symboly sú naozaj dôležité. Aj keď bolo tu spomenuté, myslím, pánom poslancom Osuským, že ide o symbolický návrh, myslím, nie je o nič menej dôležitý. Symboly sú dôležité v našej spoločnosti. A preto by sme aj týmto malým symbolom mohli pokročiť v odstraňovaní krívd. Pán poslanec Hlina sa dotkol aj Ústavu pamäti národa. Je to naozaj samostatná kapitola, zaslúžilo by si to možnože dlhšie rozprávanie. Ale možno aj to, ako pristupujú naše inštitúcie k Ústavu pamäti národa, svedčí o tom, že zo strany ani jednej vlády doteraz nebol eminentný záujem vyriešiť postavenie Ústavu pamäti národa tak, ako by si to zaslúžil. Budem dúfať, že aj k tomu raz príde a že bude mať Ústav pamäti národa čestné miesto po boku všetkých štátnych inštitúcií a možno ešte len nájdeme jeho dôležitosť a potrebnosť. Na záver už len zopakujem, že nie sme na ceste pomsty, ale sme na ceste odpustenia a najmä spravodlivosti. Nesmieme zabúdať a musíme pamätať, že obete si zaslúžia odškodnenie, ale najmä uznanie. Nech je hlavným mottom prijatia tohto zákona toto, uznanie obetí komunistického režimu. Ďakujem vám veľmi pekne za podporu tohto zákona.