R. Rafaj, poslanec: (2008-12-02):
Chcel by som pripomenúť navrhovateľom, že podľa § 12 ods. 3 školského zákona sa deťom a žiakom patriacim k národnostným a etnickým menšinám zabezpečuje okrem práva na osvojenie si štátneho jazyka aj právo na výchovu a vzdelávanie v ich jazyku. Odvolávajú sa v dôvodovej správe na článok 10 Európskej charty regionálnych alebo menšinových jazykov. Nuž ale čo rieši charta okrem toho, že rieši zánik regionálnych alebo menšinových jazykov? Mohli by sme aj polemizovať, či maďarčina v takej úžasnej kondícii, v akej na Slovensku nepochybne je, je zanikajúcim alebo vymierajúcim jazykom. Ja o tom pochybujem. A v preambule tohto dokumentu, ktorý sa pravdepodobne necituje ako celý, opäť je veľká podobnosť s dikciou čl. 34 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky, kde zdôrazňujú význam interkultúry a viacjazyčnosti a uvedomujú si, že ochrana a šírenie regionálnych jazykov a jazykov národnostných menšín by sa nemala diať na úkor oficiálnych jazykov a potreby ich učenia. To hovorí preambula Európskej charty regionálnych a menšinových jazykov. Jednoznačne tu dochádza týmto návrhom k odmietaniu alebo k zablokovaniu potreby učenia sa štátneho jazyka v tom najdôležitejšom, v orientácii, v orientačných názvoch, pomenovaniach. Preto poslanci za Slovenskú národnú stranu majú hlboké presvedčenie, či v skutočnosti nejde o legitimizovanie naoktrojovaných tzv. oficiálnych názvov bývalého uhorského kráľovstva, tak ako som to tu uviedol, pretože keby sme išli do praxe, videli by sme, že naozaj existujú na Slovensku desiatky a stovky názvov miest geografických, ktoré nikdy nemali nijaký oficiálny maďarský ekvivalent. Možno tam, kde sa nedostala maďarčina, je nemčina, ale určite nemôžeme hovoriť o maďarčine. Kto má teda záujem, aby boli deti rodičov, ktorí sa hlásia k niektorej z menšín, dezorientované, aby nevedeli sa správne orientovať, povedzme, keď budú raz mať navigátor vo svojom aute a naťukajú si tam názov obce, ktorý ich naučili v škole, a navigátor povie, že taký názov nepozná? Možnože si niekde iný taký zoženú, neviem. Čiže politiku by sme mohli mať pomerne za sebou zvládnutú. Odborné hľadisko. Odborné hľadisko rieši zákon o geodézii a kartografii, ako som bol spomenul, ale súčasne pomenovania, keďže žijeme v globalizujúcom sa svete, ktorý sa snaží integrovať, rieši aj Organizácia Spojených národov. Poradie názvov geografických objektov v štátnom jazyku a súčasne aj v jazyku národnostnej menšiny však nie je regulované týmito rezolúciami z konferencie Organizácie Spojených národov o štandardizovaní geografických názvov. Napriek tomu v V/13 z piatej konferencie Organizácie Spojených národov je uznaná priorita národných oficiálnych foriem geografických názvov, ktoré sú pred názvami v menšinovom jazyku, ktoré sa odborne nazývajú exonymami čiže tzv. inak historickými vžitými názvami, o ktorých ale môžeme vo veľkej časti pochybovať, či sú naozaj tak vžité a či neboli naoktrojované medzi rokmi 1893 až 1913. Organizácia Spojených národov, ktorá sa zaoberala štandardizáciou geografického názvoslovia vzala na vedomie, že sa pokročilo pri redukovaní používania exoným čiže tých názvov menšinových jazykov a že redukcia v používaní exoným sa uskutočňuje v rôznych krajinách rôznym tempom. A my ideme opačným systémom. My chceme vylúčiť oficiálny pôvodný a na jeho miesto aspoň podľa návrhu, ktorý tu máme, o ktorom rokujeme používať len exonymá, ktoré Organizácia Spojených národov odporúča redukovať z praktického, globalistického hľadiska. Predmetná rezolúcia, ďalej, odporúča ďalšiu redukciu v používaní exoným tak, a to nie len pre vzdelávacie inštitúcie, ktoré sú tu priamo uvedené, čiže školy, ale aj dopravné spoločnosti, médiá a tak ďalej, aby redukovali používanie exoným vo svojich publikáciách alebo aspoň zvýšili používanie geografického názvoslovia v miestnej štandardizovanej forme čiže endoným, inak povedané, to, čo je uvádzané v štátnom jazyku ako oficiálne názvy. A tieto podľa dokumentu štvrtej konferencie Organizácie Spojených národov majú mať aj v učebniciach prioritu. Citovaný zákon o geodézii a kartografii v § 18 určuje, že v inojazyčných publikáciách, v konkrétnom  prípade v učebniciach je dovolené používať iba štandardizované názvy, t. j. iba v slovenskom jazyku.  Bolo by veľmi dobré, keby sme si prečítali aj dôvodovú správu k tomuto zákonu, ktorá sa z akéhosi dôvodu skrýva alebo je tabuizovaná. Ďalej by som chcel apelovať na vás, vážení kolegovia, ktorí tu sedíte, že to nie je o tom, či sa niekto tam v kuloároch dohodne s niekým, dáme ten názov, nedáme, dáme ho prvý, dáme lomku, dáme zátvorku, čo vás ešte napadá, vážení, a budete spokojní, bude pokoj, áno, fajn, všetci budú ústretoví. My sme členmi názvoslovnej autority na území Slovenskej republiky okrem toho, že sme poslanci, pretože názvoslovnými autoritami zo zákona sú Národná rada Slovenskej republiky na prvom mieste, ministerstvo vnútra, Úrad geodézie a kartografie a katastra Slovenskej republiky, okresné úrady a obce. To je hierarchia chronologizácií, ako je uvedené v zákone.  Myslíte si, že je správne, aby z tohto prostredia názvoslovnej autority vyšlo niečo, čo odporuje iným zákonom, zákonu o štátnom jazyku, zákonu o geodézii a kartografii, odporuje dokonca Charte európskych a menšinových jazykov v tej dikcii a filozofii, ako bola tvorená, a odporuje aj odporúčaniam z konferenciou Organizácie Spojených národov? Kvôli čomu?  Kvôli tomu, čo som citoval na začiatku, že niekto nechce ústupčivosť, ktorá nie je pre niekoho prijateľná, a chce tam mať len akési archaické názvy a odmieta slovenčinu ako štátny komunikačný jazyk? Pri určovaní a vymedzovaní niektorých pojmov by sme si mali súčasne uvedomiť, že tým určujeme aj lokalizačné štandardy, ktoré sú dôležité aj pre orientáciu, aj keď my ideme do cudziny, aj pre tých, ktorí prídu z cudziny k nám, ale aj pre tých, ktorí sú vo vnútornom okruhu hraníc Slovenskej republiky. Čiže poslanecký klub Slovenskej národnej strany odmieta takúto asistovanú štátotvornú eutanáziu s narkózou akejsi tichej kómy, keď problémy budú spať. Pochybujem o tom. Ja si myslím, že tu chýba dobrá vôľa  rešpektovať základný úzus. Všetci sme občania Slovenskej republiky, všetci sme hrdí na svoju identitu vrátane príslušníkov menšín, ktorých je 11. Všetci majú právo sa rozvíjať aj vo svojom vlastnom materinskom jazyku. Ale na to, aby sme si porozumeli, musíme komunikovať. A na to, aby sme komunikovali okrem tých, ktorí komunikujú telepaticky, je potrebné komunikovať jazykovo. Treba si porozumieť. Toto je základ. Ak tu vidíme, že si nevieme porozumieť, hoci rozprávame po slovensky, samozrejme, máme svoje vlastné ustálené postoje, názory a presvedčenia. Ale to je v demokracii správne. Ale ak niekto odmieta osvojiť si základný komunikačný nástroj, ktorý je prostriedkom ku komunikácii medzi zdrojom A a zdrojom B a v jeho spätnej väzbe, tak to je naozaj tragédia. A takým tragickým je aj návrh z dielne predkladateľov, ktorý, zopakujem, je protiústavný a je mimo filozofie a dikcie medzinárodných dokumentov, pretože štátny jazyk je jeden z podstatných identifikačných znakov. Okrem iného by som vám chcel dať do pozornosti rok 2001, február, keď vláda Mikuláša Dzurindu schválila Koncepciu starostlivosti o štátny jazyk Slovenskej republiky. Z tohto kľúčového  východiskového dokumentu preberá implementáciu aj súčasné ministerstvo kultúry aj v tom  pripravovanom návrhu na posilnenie ochrany štátneho jazyka. Tak sa pýtam: Môžeme byť takíto rozpoltení a farizejskí? Chceme úplne zlikvidovať štátny jazyk v učebniciach pre národnostné menšiny? Kto chce brániť časti spoluobčanov, ktorí ak sa chcú uplatniť, tak musia perfektne ovládať aj odbornú terminológiu, tým, že sa im znemožní napr. typografická alebo zemepisná štandardnosť názvov? Nebudem sa vracať do minulosti a ako je to riešené inde. Podstatné je, že vláda sa zaviazala dodržiavať status quo, avšak toto je mimo rámca status quo, pretože status quo má vstup aj výstup z jednej aj z druhej strany. Doteraz sme nemali zákonodarnou formou ošetrené používanie názvov. To by sme mohli rovno potom do zákona dať farbu tabule, ako často sa má špongia umývať alebo čistiť, aká farba kriedy sa má používať a ďalšie a ďalšie a ďalšie podrobnosti, a urobili by sme zo školského zákona niečo, čo je smiešne a čo patrí k nižším vykonávacím právnym silám, ako je napr. metodický pokyn ministra, ktorý ústavne vyriešil problém používania aj názvov v štátnom jazyku aj v jazyku národnostných menšín. A keďže ide táto úprava nad rámec tohto status quo, je pre Slovenskú národnú stranu ako zodpovedného člena vládnej koalície neprijateľná. Rovnako je pre nás neprijateľná podpora niektorého z koaličných partnerov pre tento návrh, pretože programové vyhlásenie vlády hovorí o záväzku posilňovať štátny jazyk Slovenskej republiky. Tento návrh je protiústavný a neprijateľný, pretože  flagrantne a arogantne vynechal štátny jazyk, čo je legislatívne neakceptovateľné. Neakceptovateľná je aj iredentistická snaha vniesť do učebníc archaizmy alebo násilné pomenovania z čias nariadenej maďarizácie, ktoré sa neobjavujú nikde v žiadnych mapách ani Európy, ani sveta. Ja oceňujem, že kolega Berényi vo svojom vystúpení vyjadril svoj morálny a možno aj politický postoj v odmietaní toho, čo sa dialo, ale netreba zostať len pri morálnom odcudzení alebo dištancovaní sa, keď v praxi sa snažíme implementovať, dokonca priamo cez zákon, to isté, čo morálne chceme odsúdiť. Preto je neakceptovateľný aj segregačný prístup, ktorý ak by prešiel v tejto podobe, tak by spôsobil, že slovenčina bude oktrojovaná z významnej časti učebníc a zneprístupnená pre žiakov hlásiacich sa k niektorej z menšín. Utvárať akési názvoslovné a jazykové geto na južnom Slovensku, aký má zmysel, akú má podstatu, pokiaľ by sme nechceli otvoriť tú Pandorinu skrinku autonómie, ktorú vy odmietate, samozrejme, čo viem, pokiaľ čítam a sledujem niektoré prejavy, aj keď už nie tak dôrazne ako v minulosti? Čiže Slovenská národná strana sa nemôže podpísať pod legalizáciu Felvidéku, iredentistického názvu, ktorým sa nazýva alebo pomenúva Slovensko. Slováci ani slovenčina nikdy nenazvali Maďarsko ako štát, ako štátny útvar Delvidékom alebo Dolnou zemou. Čiže vzhľadom na to, čo som povedal, na politické, odborné aj praktické argumenty dávam návrh, aby Národná rada Slovenskej republiky nepokračovala ďalej v rokovaní o tejto novele školského zákona. Ďakujem za pozornosť.