V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-01-18):
K. Fajnor, poslanec: Ďakujem pekne. Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, kolegovia, ctení hostia, úvodom  by som si dovolil jednu kratučkú poznámočku k našej sympatickej kolegyni Henzélyovej. Ja s Karolom Ondriašom sme neboli nomenklatúrne kádre, ale poznám nomenklatúrny káder, predsedu celozávodného výboru SZM v Slovenskej televízii pána Ruska, ktorý dneska riadi túto vládu, takže je to dobrá adresa. Prosím vás pekne, opýtajte sa ho, prečo sme to Národné divadlo nedostavali. A teraz vás prosím, poďme späť k problému. Podľa môjho názoru problém novostavby Národného divadla vôbec nie je problémom odborným, ako sa prezentuje, podľa mňa ide výlučne o problém politický. Výstavba Národného divadla od svojho začiatku v roku 1984 sa realizovala odborne a technicky na veľmi vysokej úrovni. Projekt stavby vychádzal  z prognóz počtu obyvateľov, rozvoja kultúry a bol v odborných kruhoch považovaný za kvalitný a stavba postupovala v súlade s plánom. Ešte začiatkom deväťdesiatych rokov sa konštatoval tak vysoký stupeň rozostavanosti stavby, že prípadná zmena účelu stavby by nebola rentabilná. Po prevrate v roku 1989 za 15 rokov ani jedna vláda výstavbe nevenovala adekvátnu pozornosť a neprijala žiadne systémové opatrenia na ďalší postup, ani jedna vláda neprijala kroky na plné saturovanie stavby z verejných zdrojov. Čas výstavby sa z dôvodu trvalého nedostatku finančných prostriedkov predlžoval, čo nakoniec predražilo stavbu až na súčasnú úroveň. Takže to, čo tu teraz riešime, je problém politický, keď doterajšie vlády nezvládli výkon svojho mandátu v plnom rozsahu. Obdobne po roku 1989 nastal otvorený ďalší problém ako dostavba Národného divadla, ktorým je dnes nedokončená stavba nemocnice na Rázsochách, vážené kolegyne, kolegovia. Počúvali sme do roku 1989, aký je tu nedostatok lôžok. A dnes zrazu je ich prebytok, štát sa zbavuje lukratívnych zdravotníckych objektov v centre Bratislavy, potreby občanov sa nezohľadňujú. Zdravie občanov tu nie je podstatné, ide len o jedno kritérium, o zisk. Vráťme sa ale späť k Národnému divadlu. Súčasná vláda okolo novostavby Národného divadla ukázala skutočné záujmy tejto vlády. Vláda na presadzovanie svojich zámerov v záujme zisku nie je schopná správať sa ku kultúre ako k nevyhnutnej súčasti existencie a rozvoja národa. Ako inak nazvať to, že pri schvaľovaní návrhu štátneho rozpočtu na rok 2004 vláda prijala uznesenie, ktoré malo zabezpečiť odpredaj rozostavanej budovy novostavby SND? Následne svoj postoj akože vylepšila o alternatívu vloženia novostavby SND do spoločného podniku štátu a súkromných investorov tak, aby jeho dostavba a prevádzka si vyžadovala minimálne nároky na verejné financie. Včera to pán podpredseda vlády a minister hospodárstva dokonca zaklincoval tým na spoločnom výbore, že nebude problém platiť prenájom štátu za tieto priestory. Ďakujem pekne za takú politiku, odovzdať budovu, ktorá bola vlastníctvom štátu, a ešte platiť za prenájom divadla. Takýto socializmus v ekonomike by nebola vymyslela ani bývalá Plánovacia komisia. Včera som vo výbore povedal, že považujem tento krok za krok na likvidáciu slovenskej kultúry opierajúc sa o vyjadrenie podpredsedu vlády a ministra financií, ktorý vyhlásil, že ministerstvo kultúry by malo byť zrušené. Treba si položiť otázku, o čo vlastne ide, keď sa vládna koalícia takmer pred dokončením stavby rozhýbala, dokonca tak rýchlo, že nerešpektuje zákonom stanovené kompetencie. Na jednej strane sa argumentuje problémom financovania výstavby a prevádzky, na druhej strane počúvam vyjadrenia podpredsedu vlády a ministra hospodárstva, že vlastne problém ani nie je výstavba, ale skôr prevádzka. Ako ďalší faktor je tu súkromný investor s tak silným záujmom o stavbu, že včera prezentoval zmenu ponuky svojho plánu. Navyše je ochotný čakať do konca marca a zatiaľ rozpracováva ďalšie detaily svojho projektu. Z toho vyplývajú dve veci. V prípade memoranda so súkromným investorom vláda nezabezpečila optimálne podmienky z hľadiska štátu, ako sa nám snaží prezentovať, a ďalej, poznanie, že spoločný podnik štátu a súkromného investora je pre súkromného investora natoľko zaujímavý, že je ochotný znášať ďalšie náklady. Ide tu o veľa, ide o biznis. Uvediem jeden príklad. Investori, ktorí chodia na Slovensko, vidia, že je tu skutočne dobrý Klondike. Ako príklad uvádzam Slovenské telekomunikácie, ktorých predajná cena bola znížená, pretože v zmluve bolo dohodnuté, že nový majiteľ, podnik, ktorého majorita prešla do rúk nemeckého štátu, preinvestuje 1 mld., t. j. zhruba 40 mld. Sk. Dodnes sa tak nestalo a už prebehli informácie o odpredaji podielu štátu vo výške 49 %. Vážené kolegyne, kolegovia: Kto je zodpovedný za týchto 40 mld.? Kto je zodpovedný za kurzovú stratu pri predaji SPP? Kto zadlžil Slovensko na úroveň 19 mld. USD, pričom v roku 1993 tento dlh predstavoval 2,9 mld. USD? Len Dzurindova vláda sa chváli, že sprivatizovala majetok za viac ako 350 mld. Sk. Hovoril som o zodpovednosti, áno, zodpovedná je vláda. Koľko národných divadiel, nemocníc, bytov by sme postavili za tieto prostriedky, nech si vládna koalícia to dá za domácu úlohu. Je mi ale ľúto, že vláda uráža slovenský národ a parlament, keď v porovnaní s týmito prostriedkami sa tu bavíme o niekoľkých sto miliónoch korún. Súhlasím s vyjadrením jedného z predkladateľov návrhu na zvolanie mimoriadnej schôdze kolegu Čaploviča, že v prípade novostavby SND ide o skrytý predaj. Naše stanovisko je jasné. Poslanci Komunistickej strany Slovenska odmietajú akékoľvek skryté záujmy v tejto oblasti. Lokalizácia novostavby Národného divadla je v zóne, ktorá sa stáva perspektívnou a investične veľmi lukratívnou. Vlastne už pri začatí výstavby sa vychádzalo z urbanistického hľadiska zohľadňujúceho rozvoj tejto zóny a jej premenu na nové nielen obchodné, ale aj spoločensko-kultúrne centrum mesta na prestížnej úrovni. Zo strany vlády je verejnosť vystavená silnému tlaku o výhodnosti a jedinečnosti navrhovaného memoranda, ako je ideálne riešenie, riziká žiadne, iba výhody. Memoranda sa už nechcem tu dotýkať, viacerí ste ho spomenuli. V každom prípade ale nemôžem súhlasiť s prijatým postupom vlády ani s obsahom a podmienkami v tomto memorande. Memorandum nie je výhodné pre štát, naopak, je pre štát veľmi nevýhodné. Nemôžem akceptovať vládou odsúhlasené podmienky účasti štátu, kompenzácie, prednostné právo na výplatu zisku a tak ďalej. Argumenty podpredsedu vlády a ministra hospodárstva o možnosti štátu v budúcnosti odkúpiť podiel druhej strany iba zvyšujú pochybnosti o jeho výhodnosti pre štát a o jeho prínose pre kultúru. Ďalšie dva koaličné návrhy sú rovnako neprijateľné. A mám obavy, že komisia nakoniec bude niektorým, žiaľ, iba na smiech. Vláda prijala riešenie, ktorého východiskom je neschopnosť štátu financovať stavbu, resp. jej prevádzku. Ale súčasne počúvame, ako vláda úspešne realizuje ekonomickú reformu, ako sa zlepšujú makroekonomické ukazovatele, rastie hrubý domáci produkt, akým hospodárskym tigrom je už dnes naša republika a aká priaznivá prognóza v rozvoji hospodárstva nás čaká. V takýchto priaznivých hospodárskych podmienkach by štát nemal mať problém s financovaním Národného divadla. Ak by s tým predsa problém mal, potom mám ďalší návrh, kde získať potrebné prostriedky. Je to v samotnej vládnej koalícii. Totižto najdrahším orgánom, ktorý žerie najviac prevádzkových prostriedkov, je, žiaľ, vláda Slovenskej republiky. Vyzývam vládu, aby pri riešení dostavby Národného divadla sa riadila záujmami štátu a jeho občanov, nie záujmami politických, resp. iných účelových zoskupení. Je potrebné s plnou vážnosťou sa zaoberať argumentmi umeleckej obce, najlepšie poznajú podmienky, v ktorých realizujú a v ktorých chcú realizovať kultúru. Žiaľ, minister kultúry neprejavil vo veci zásadný a nekompromisný postoj. Som veľmi sklamaný zo včerajšieho vystúpenia pána ministra na spoločnom zasadnutí výborov, kde prezentoval svoje stanovisko. Raz v živote mi jeden múdry človek povedal, že máme šesťdesiatročných mladíkov a tridsaťročných starcov. U pána ministra jeho vek zodpovedá jeho vitalite, neplní ani jedno z predchádzajúcich kritérií, avšak musím konštatovať, že keby opustil kreslo ministra kultúry, ako to bolo medializované, nebolo by to stratou pre slovenskú kultúru. Vážené kolegyne, kolegovia, na základe môjho krátkeho vystúpenia chcem povedať svoje stanovisko, že budem hlasovať za predložený návrh uznesenia. Záverom dovoľte vyjadriť mi úctu všetkým občanom, umeleckej obci, pracovníkom všetkých odvetví ekonomiky, študentom a ďalším, ktorým osud slovenskej kultúry a nášho národa nie je ľahostajný a ktorí podporujú principiálne stanovisko dobudovania Národného divadla ako najvyššieho kultúrneho stánku slovenského národa. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)