T. Cabaj, poslanec: ():
Niečo tu už hovoril pán zastupujúci podpredseda parlamentu o činnosti Národnej rady, mnohé štatistiky sa dajú hovoriť všelijako z rôznych uhlov pohľadu, ja by som mohol pokračovať aj v hodnotení z tej druhej strany. Často som tu používal niektoré prirovnania, ja poviem aj to jedno, ktoré by som mohol parafrázovať, že kapitán odchádza z potápajúcej sa lode posledný. My sme v situácii, keď tento parlament takmer už nemá vôbec vedenie a dokonca treba povedať, že ani medzi poslancami Národnej rady nebola najmenšia snaha, ako tento problém riešiť. Veľa sa tu hovorilo o politickej kultúre, bohužiaľ, ale iba hovorilo, pretože skutky akosi chýbali. Neboli síce nočné rokovania, ale tí, ktorí mali možnosť sledovať parlament, zistili, že nieže poslanci tu nesedeli v noci na nočných rokovaniach, ale oni tu nesedeli ani počas rokovaní cez deň. (Reakcie v pléne.) Zaviedol sa režim hlasovania o 11.00  a 17.00 hodine, a tak sa stávalo, že mnohí poslanci zabudli, o čom je parlament, ktorý je odvodený od slova hovoriť, a často sa stávali iba hlasujúcimi poslancami tak, že prišli iba na hlasovanie. Napriek všetkým tým problémom, ktoré sme tu spolu prežívali, chcem poďakovať všetkým tým, ktorí to s parlamentnom prácou mysleli vážne. Mysleli to poctivo, a tak poctivo aj konali. Síce menej rokovaní bolo v skrátenom konaní, ale objavili sme nový hit na Slovensku, nie skrátené legislatívne konania, ale takzvané nepriame novely zákonov, a často sa stalo, že do úplne iného zákona ako druhý odsek bol pričlenený zákon, ktorým sa novelizovalo úplne niečo iné. Najväčší výkrik bol, keď v zákone o horskej službe bol pričlenený zákon, podľa ktorého sa budú udeľovať pokuty za rýchlosť na cestách. Ale to tiež patrilo k tomu, že jednoducho neboli sme ochotní sa venovať tej konkrétnej práci. Tento parlament úplne abdikoval na svoju kontrolnú činnosť, a preto radšej neprijal novelu rokovacieho poriadku, ako by bol mal zaviesť vyšetrovacie výbory, ktoré by boli riešili kauzy a kauzičky, ktoré sa často premieľali v médiách, ale o nich sa v parlamente nehovorilo. Nebola tu ani ochota riešiť otázku nezávislých poslancov, ktorí sa tu stali najsilnejším takzvaným klubom, pretože na nich záležalo, čo s týmto parlamentom bude ďalej, či vôbec bude rokovať, alebo nebude rokovať, ako to bude fungovať. Nebola ochota zmeniť ani volebný systém. Padajú tú rôzne názory, snahy na riešenie boli, neprešli. Možno, ak by bol konkrétny poslanec volený konkrétnymi voličmi, títo voliči by mali potom aj záujem, aby si ho patrične skontrolovali, ako ich zastupuje v parlamente, možno aj cez Slovenskú televíziu, ale tá by musela byť verejnoprávna a len sa nenazývať verejnoprávna, pretože nebola ochotná vysielať priame prenosy z rokovaní Národnej rady. Po dlhom boji nakoniec v grémiu sa podarilo presadiť, že aspoň záznamy sčasti sa dávali počas ročných rokovaní. Dovoľte poďakovať za spoluprácu všetkým pracovníkov Kancelárie Národnej rady, ktorí nám vytvárali podmienky, aby sme mohli túto svoju prácu zvládnuť. Dovoľte poďakovať za spoluprácu našim asistentom, našim rodinným príslušníkom, ktorí to museli s nami znášať, pretože údel verejného činiteľa je už taký a, bohužiaľ, často úroveň poslanca sa dostala na takú roveň, že pomaly najväčšou urážkou na Slovensku bolo, keď niekoho nazvali poslancom, ale to už je všetko za nami. Sú pred nami voľby, aby voliči si vybrali svojich nových zástupcov, ktorí prídu do tohto parlamentu ich zastupovať. Dovoľte, aby som záverom poprosil Kanceláriu Národnej rady, aby pri príprave materiálov na ustanovujúcu schôdzu, ktorá bude do tridsať dní po 17. júni po voľbách, okrem materiálov, ktoré vždy chystajú pre poslancov, pripravila jednu takú malú knižočku Maxa Webera, ktorá sa volá  „Politika ako povolanie“, a voličom želám, aby si vo voľbách vybrali takých politikov, ktorí budú žiť pre politiku, a nie žiť z politiky. Ďakujem pekne. (Potlesk.)