P. Hrušovský, predseda NR SR: (2003-11-06):
Nech sa páči, pán poslanec. V. Béreš, poslanec: Ďakujem. Súčasne by som chcel povedať, že veľký problém, ktorý bol v prípade financovania škôl doteraz, bol, že tu nebola motivácia úspor. Ja by som skutočne chcel povedať a vidím tu určitú paralelu, kde budem vlastne nadväzovať na pána Čaploviča, keď problém, keď spájam v tom zdravotníctvo a školstvo, bol v tom, že neexistovala motivácia úspor. Jednoducho keď škola ušetrila, jednoducho dostala o toľko peňazí menej. Táto situácia nebola únosná, a preto vlastne normatívne financovanie umožňuje túto úsporu vytvárať. Jednoducho ak daná škola ušetrí, tak, samozrejme, že môže z týchto úspor financovať vyššie odmeny učiteľov, vyššie prevádzkové náklady a podobne. Takže v tom vidíme obrovský prínos, to znamená, aby konečne boli školy a, samozrejme, aj zriaďovatelia motivovaní sporiť. Ďalšiu vec, ktorú by som chcel povedať, je, že štát má obmedzené zdroje. Preto bol vlastne nútený do takého zákona prísť. Bol nútený jednoducho hľadať a racionalizovať a doteraz možno pán minister bude súhlasiť, že keď aj boli komisie, ktoré racionalizovali, tak väčšinou doracionalizovali a jednoducho vyžadovalo si to práve zmenu vlastne zákona, ktorý rieši aj tento problém. Samozrejme, že tým, že tu vzniká dvojstupňový systém prerozdeľovania prostriedkov, to znamená cesta peňazí ku zriaďovateľovi a potom k samotnej inštitúcii, samozrejme, škole, tak to je presne, o čo sme sa usilovali alebo snažili sa docieliť, a je to vlastne priama cesta k žiakovi, ako už bolo spomenuté. Je to vlastne princíp subsidiarity, ktorý sa často hovorí, a je to presne o tom, že daná škola, ktorá najlepšie pozná svoju problematiku, tak tá najlepšie vie posúdiť, kde treba usporiť a jednoducho kam tie peniaze, ktoré usporí, aj venovať. Je veľmi dôležité pripomenúť, že aj programové vyhlásenie vlády hovorilo o viaczdrojovom financovaní, čo sa v tomto zákone premieta. Hovorila o rovnosti všetkých zriaďovateľov. To, samozrejme, ambiciózne spĺňa tento vládny návrh. Takisto sa hovorilo o transparentnosti prerozdeľovania finančných prostriedkov a, samozrejme, o efektívnejšom využívaní finančných prostriedkov. To sa nám všetko podarilo, a preto si myslím, že táto novela je vlastne pripravená v zmysle programového vyhlásenia vlády. Súčasne chcem povedať, že možno je to aj agenda liberálnych strán a možno aj preto sme sa tak veľmi úspešne dohodli na tomto vládnom návrhu, ale hovorili sme často, aby úradník nemal možnosť jednoducho obmedzovať finančné zdroje školy, aby tu bol najmenší zásah úradníka, aby peniaze boli jasne postavené a aj kritériá, ako sa financie dostanú do školy. To sa presne týmto modelom upraví a treba povedať, že vlastne ingerencia štátneho úradníka je naozaj minimálna a práve zriaďovateľ je ten, ktorý je tým koordinátorom finančných prostriedkov,  samozrejme, že sa bude pohybovať v prostredí jasne určeného legislatívneho rámca. Veľmi dôležité je povedať, že je tu vlastne nový moment, a to sú práve vzdelávacie poukazy, ktoré možno vlastne nájdu uplatnenie práve v oblasti záujmového vzdelávania, to znamená, či už hovoríme o školských kluboch, centrách voľného času a školských strediskách záujmovej činnosti. Je to model, ktorý treba vyskúšať, ale v tomto momente by som chcel  väčší dôraz klásť práve na to, že peniaze pôjdu naozaj tou cestou k žiakovi, ktorá sa javí ako najsprávnejšia. Často sa hovorilo aj v tejto snemovni o takzvaných malotriedkach. Hovoril to aj pán poslanec Čaplovič a zrejme to vytvára takúto až demagógiu, že jednoducho všetko, len božechráň aby sa zrušili nejaké malotriedky. Nuž dovolím si prezentovať aj trochu iný názor, a to je ten, že jednoducho keď je kvalitná škola, ktorá je vzdialená 5 až 10 km od danej obce, ponúka vyšší stupeň vzdelávania, tak neviem, čo je viac, či je to vlastne úroveň vyššieho vzdelávania, ktorá bude poskytnutá priamo vlastne deťom, alebo je to vlastne obava v tej vzdialenosti 5 až 10 km, ktorú bude treba prekonať. V zahraničí je to úplne bežné. Dochádza sa, existujú školské autobusy, jednoducho treba si zvyknúť, ako chodiť a dochádzať do kvalitných škôl. A to je naozaj možno vec filozofická, v ktorej sa možno nezhodneme, ale rád by som predstavil aj tento názor, a myslím si, že úroveň vzdelávania je momentálne viac ako nutnosť cestovania 5, možno 10 km. Dovolil som si nepriamo zareagovať aj na pána poslanca Zuba, ktorý hovoril, že jednoducho tu vzniká akýsi možno do budúcnosti nejaký netransparentný systém a kapitálové výdavky budú rovnako rozdeľované aj súkromným školám. No nie je to celkom tak, pretože pokiaľ viem, a je to aj vo vládnom návrhu, píše sa tam, že kapitálové výdavky sa nebudú môcť použiť na rekonštrukciu budov alebo školských zariadení. To znamená, že jednoducho nie je to tak, ako to bolo prezentované, a hoci kapitálové výdavky sa budú môcť použiť na rozvojové programy, to je veľmi dôležité, rozvojové projekty, a aj to sa bude týkať len hnuteľného majetku. Takže tu treba trošku upresniť veci, ktoré sú už priamo vo vládnom návrhu zakotvené. Rád by som ešte pripomenul, že odbor školstva alebo vôbec krajské školské úrady sú naozaj takou demonštráciou najväčšej reformy, keby som to vlastne rozdelil podľa rezortov, pretože dnes pracuje tisíce zamestnancov na odboroch školstva v rámci okresných a krajských úradov a budúce krajské školské útvary alebo úrady budú mať len niečo viac ako 180 zamestnancov, takže keď niekto povie, že táto oblasť školstva je málo reformná, tak zrejme sa nad tým iba budeme musieť trošku pousmiať, pretože práve tam dôjde k najväčšiemu stupňu racionalizácie, a súčasne ale treba povedať, aby naozaj kompetencie, ktoré dnes vykonávajú úradníci na okresných úradoch, aby boli zachované. Čiže treba to povedať jedným dychom tak, aby sme nejako nešli skutočne na úkor kvality, tej kvality, ktorú dnes ponúkajú úradníci na úrovni okresov. Súčasne by som ešte chcel povedať, vyskytovalo sa to v diskusiách posledných mesiacov, je tu akási obava, že súkromné školy budú ako keby kompenzovať štátne verejné inštitúcie, verejné školy. Samozrejme, že nie je to tak. Neviem, ale vzdelanie, pokiaľ viem, tak sa používa a je takým istým produktom, ako je mlieko, ako je chlieb. To znamená, že majú právo aj súkromné školy ponúknuť vzdelanie možno za úplatu, ale jednoducho treba vytvoriť tento priestor, ktorý vlastne ponúka trhový mechanizmus, a netreba sa tak báť, ako to prezentuje pán Čaplovič, žeby došlo vlastne k nejakej prehnanej podpore súkromných alebo cirkevných škôl. Naozaj sa toho netreba báť. Treba vytvoriť ten istý priestor a nech zákazník, ktorým je práve rodič, nech teda rozhodne, áno, či to dieťa dá do štátnej školy, alebo súkromnej, alebo teda cirkevnej. Rovnako nie je pravdou, že by sa podporovali viac súkromné a cirkevné školy, pretože ide, ako je to vo vládnom návrhu zjavné, o zrovnoprávnenie týchto typov škôl, čo vnímame ako veľmi pozitívny signál. Aj keď som koaličný poslanec, ale neodpustím si možno taký jeden moment. Bolo možno kritizované, že okresné úrady nepodávali veľmi presné informácie v priebehu tohto roka, čo sa týka energií, čím  vznikol vlastne minischodok 760 miliónov korún, kde chýbalo v energiách, tak tam len treba upresniť jednu vec, že tieto zdroje sa získavali, myslím tie informácie, od jednotlivých starostov, áno, od obcí a jednoducho stalo sa, konkrétne viem, stalo sa to v Skalici, keď daná škola vlastne nabehla, vlastne išla pod samosprávu základná škola, ale jednochudo to pásmo, meracie pásmo, ktoré mali plynárne, bolo nastavené až v tom momente na vyššiu úroveň a jednoducho aj ministerstvo získalo informácie ešte z času, keď vlastne meracie pásmo bolo nižšie, čiže to uvádzam len ako príklad, keď sa nám  informácie poskytli prostredníctvom okresných úradov, a tak sa vlastne iba posúvala daná chyba a naozaj sa treba tomu v budúcnosti nejakým spôsobom vystríhať, aby  samosprávy o obce a, samozrejme, školy neboli ukrátené o tieto zdroje. Na záver by som chcel povedať ešte jednu vec, že krajské školské úrady sú naozaj potrebné, pretože práve tam sa bude vykonávať zber informácií. Bude to zber údajov, ktoré ministerstvo, samozrejme, potrebuje, čiže tam naozaj máme, treba povedať,  podporný názor k tomuto úradu. Ten úrad nie je zbytočný. Jednoducho bude to možno jediný najužší školský úrad spomedzi ostatných rezortov, takže z toho hľadiska to vnímam ako najmenšiu možnosť na kritiku a napokon čas ukáže, či získajú svoje opodstatnenie, alebo nie. Takže dovolil by som si týmto ukončiť svoj prejav a skutočne  neodpustím si predsa len jednu poznámku, ako uviedol pán Čaplovič, takzvaný zajacovský, tótovský tandem, tak si myslím, že by sme sa mali trošku odosobniť aj v tomto parlamente. Ja si pána Čaploviča ako poslanca aj ako odborníka vysoko vážim, ale zdá sa mi, že niekedy takéto vyjadrenia sú zbytočne emotívne, až by som povedal samoúčelné a jednoducho, keď on dnes hovorí, že reformy sú neefektívne, že možno po troch, štyroch rokoch sa ukázalo v prípade samospráv alebo škôl, že reformy neboli účinné, tak chcem len pripomenúť, že reforma sa ešte len teraz začína. Takže počkajme si, ako bude uplatnená v praxi, všetci očakávame alebo väčšina z nás, že bude úspešná, takže nekritizujme zbytočne ľudí, ktorí na tom pracujú, ktorí tomu obetujú maximálny potenciál, a buďme k sebe trošku slušní. Ďakujem pekne.