D. Lipšic, poslanec: (2010-02-05):
Obete páchateľov najzávažnejších zločinov si nevyberajú politické tričko, sú z rôznych strán. Ako sa pozrieme do očí pani Kubašiakovej, keď o budúcnosti jej detí bude rozhodovať nielen ona vo volebnej miestnosti, ale aj vrahovia jej manžela? Ako sa pozrieme do očí rodine mladého muža, ktorý bol obeťou streľby košického podsvetia a náhodne bol na tom mieste, keď o budúcnosti tejto krajiny budú rozhodovať aj tí, čo z automatických zbraní do neho strieľali? Je našou povinnosťou ako volených zástupcov týchto ľudí povedať tomuto nie a ja si myslím, že na to máme aj dobrý dôvod, aj právne dobrý dôvod. Tu sa stále operuje rozhodnutím Ústavného súdu, ktorý oprel svoje rozhodnutie o rozhodnutie Európskeho súdu vo veci Hirst proti Spojenému kráľovstvu. Ja z tohto rozhodnutia budem citovať, aby bolo zrejmé, že Európsky súd nikdy nepovedal, nikdy nepovedal, že všetci odsúdení musia mať aktívne volebné právo. A preto chápem, že najjednoduchšie vybavenie rozhodnutia Európskeho súdu a Ústavného súdu je to, čo navrhlo ministerstvo vnútra. Je to najjednoduchšie, ale nie je to najlepšie. Nie je to najlepšie. Budem z tohto rozhodnutia citovať. Inak v tomto rozhodnutí, ktoré bolo veľmi osobitné, išlo o prípad z Veľkej Británie, lebo to je prípad Hirst proti Veľkej Británii, kde osoby, ktoré dostanú doživotný trest, sú odsúdené najskôr na tzv. tarifu, teda musia vykonať trest napríklad 15 rokov, aj keď majú doživotný trest, a potom už sú vlastne na úvahe výkonnej moci, či pokračujú vo výkone trestu, alebo nie. A Európsky súd rozhodoval o tom, že či už po tých 15 obligatórnych rokoch strata volebného práva ešte má svoje dôvody, a povedal, že nemá a nijako nespochybnil tých prvých 15 rokov. A ja z toho rozhodnutia budem citovať, aby bolo zrejmé, úplne jasné, že vlastne ako to v Európe aj v Rade Európy vyzerá. Je to taká nejaká krátka komparatívna analýza, z ktorej zacitujem jednu vetu, podľa Európskeho súdu, keď to bolo komparované, asi 18 krajín Rady Európy neukladá žiadne obmedzenia vo výkone trestu pre aktívne volebné právo, 13 krajín zakazuje všetkým odsúdeným voliť a 12 krajín sú uložené isté obmedzenia. Čiže väčšina krajín Rady Európy neumožňuje všetkým odsúdeným vo výkone trestu voliť, k čomu smeruje tento návrh novely volebného zákona. No a teraz z rozhodnutia súdu, budem teraz citovať: „Pokiaľ ide o rámec voľnej úvahy, upozorňuje súd na existujúce rozdiely v legislatíve a právnej praxi medzi zmluvnými štátmi. Na jednej strane spektra je asi 18 štátov, v ktorých sa odsúdeným neukladajú žiadne obmedzenia volebného práva. Asi v 13 štátoch väzni nemôžu voliť pre uplatňujúci sa zákon alebo pre absenciu vykonávacích ustanovení a medzi týmito extrémami“, zdôrazňujem extrémami, „stoja zmluvné štáty, v ktorých sa strata volebného práva obmedzuje len na niektoré trestné činy.“ Čiže podľa Európskeho súdu my ideme do extrému. My ideme dať volebné právo všetkým odsúdeným aj za najzávažnejšie trestné činy. „Tento nedostatok jasného konsenzu“, pokračuje Európsky súd, „zdôrazňuje dôležitosť rámca voľnej úvahy vnútroštátnej zákonodarnej moci pri prijímaní podmienok, ktorými sa bude spravovať volebné právo.“ Nebudem dlho citovať, ale poviem veľmi jasný záver Európskeho súdu: „Legislatívna moc v štáte by mala rozhodnúť, či akékoľvek obmedzenie volebného práva by sa malo spájať len s konkrétnymi trestnými činmi alebo trestnými činmi dosahujúcimi určitý stupeň závažnosti alebo či napríklad súd vynášajúci rozsudok by mal rozhodnúť o pozbavení odsúdenej osoby volebného práva.“ Čiže tých alternatív je niekoľko. Jedna z nich je, že zákonodarca vylúči z aktívneho volebného práva osoby odsúdené za najzávažnejšie trestné činy. To je rozhodnutie Európskeho súdu. A preto navrhujem, aby tá novela nebola taká jednoduchá, ale aby bola lepšia, navrhujem pozmeňujúci návrh v dvoch alternatívach. V alternatívach v tom, že by aktívne volebné právo nemali odsúdení za zločiny ako za závažnejšie trestné činy, alternatívne, to sa mi zdá byť absolútne minimum, aby ich nemali za obzvlášť závažné zločiny. Prečítam pozmeňujúce návrhy v tých dvoch alternatívach a potom sa ešte k tomu stručne vyjadrím. Alternatíva jeden, pozmeňujúci návrh č. 1. Bod 1. V čl. I bod 1 znie: Bod 1. V § 2 ods. 2 písmeno b) znie: „b) výkon trestu odňatia slobody uloženého za spáchanie zločinu.“ Bod 2. V čl. II bod 1 znie: Bod 1. V § 2 ods. 3 písmeno b) znie: „b) výkon trestu odňatia slobody uloženého za spáchanie zločinu.“ Čiže to je návrh, aby aktívne volebné právo nemali osoby odsúdené za zločin. Mali by ho len tie, ktoré sú za prečin vo výkone trestu. Prečin sú vlastne všetky kulpózne trestné činy plus všetky aj úmyselné trestné činy s trestnou sadzbou do piatich rokov. To je alternatíva číslo jeden. Dám to pani spravodajkyni. Alternatíva číslo dva je obmedzenie výkonu aktívneho volebného práva osôb, ktoré sú odsúdené za obzvlášť závažné zločiny. Obzvlášť závažným zločinom je trestný čin, ktorý má dolnú hranicu trestnej sadzby 10 rokov. Ide vo väčšine prípadov o vrahov alebo osoby, ktoré spáchali tie najťažšie zločiny. Čiže prečítam alternatívu dva. Bod 1. V čl. I bod 1 znie: Bod 1. V § 2 ods. 2 písmeno b) znie: „b) výkon trestu odňatia slobody uloženého za spáchanie obzvlášť závažného zločinu.“ Bod 2. V čl. I bod 1 znie: Bod 1. V § 2 ods. 3 písmeno b) znie: „b) výkon trestu odňatia slobody uloženého za spáchanie obzvlášť závažného zločinu.“ Aj alternatívu dva dám pani spravodajkyni. Neviem teraz, ako sa to vysporiada celkom s tým návrhom, ktorý dala pani spravodajkyňa, ale ak je vôľa, tak sa to dá ešte, samozrejme, že urobiť. Tento návrh ja nepovažujem znovu, a tým uzavriem moje vystúpenie, za politický. Lebo opakujem ešte raz. Kto sa zastane obetí trestných činov? Páchatelia trestných činov majú svojich advokátov. Aj si ich platia alebo im ich platí štát. Ale častokrát obete trestných činov, a tých najzávažnejších, tie už nám nepovedia väčšinou nič, tie žiadnych advokátov nemajú. Tých musíme zastať my v parlamente. A ja sa nechcem pozerať do očí pozostalým po obetiach vrážd, keď sa ma budú pýtať, prečo priznáme rovnaké právo rozhodovať o budúcnosti našej krajiny aj vrahom ich blízkych? Opakujem ešte raz: Nikto nás k tomu nenúti. Ani Európsky súd pre ľudské práva. Je to naše slobodné rozhodnutie. Preto vás žiadam, prosím, aby ste tento jeden z pozmeňujúcich návrhov schválili. Ďakujem vám pekne. (Potlesk.)