Jurinová, Erika, poslankyňa NR SR (2012-08-03):
Ďakujem pekne za slovo. Vážený pán predseda, pani predsedajúca, pán minister, vážené kolegyne a kolegovia, ja by som to možno nazvala, že zbierajme skúsenosti a učme sa na cudzích chybách. Po voľbách sme si boli vedomí toho, čo sa udialo. SMER získal 83 mandátov. A prvé slová premiéra boli o tom, ako si vláda uvedomuje svoju zodpovednosť a ako chce prijímať rozhodnutia tak, aby sa nemuseli meniť často, aby sa nemuseli často meniť, aby boli prijímané naprieč politickým spektrom. Čas plynie. Slová odvieva vietor. Valec začína naberať rýchlosť. Skutočne mám z toho taký pocit, zvlášť po dnešnom vystúpení pána premiéra. A teda čo sa vlastne deje? Začali sme rokovať o zákone, ktorý, ako tu bolo povedané, nebol na portáli právnych predpisov. Pripomienkovanie bolo značne skrátené. Na to, akú závažnosť má tento zákon, sú to naozaj dosť závažné pochybenia. My sme alebo máme byť nositeľmi zákonnosti a práve my sa máme podieľať na nezákonnosti, ktorá tu, ktorá sa nám tu práve deje. Preto vás rovnako, ako aj ostatní kolegovia, vyzývam, aby sa ďalej nerokovalo v skrátenom legislatívnom konaní práve o tomto návrhu zákona, aby ste stiahli skrátené legislatívne konanie. Ako tu už bolo veľakrát povedané, ide o veľmi dôležitý zákon, ktorý ovplyvňuje životy občanov, všetkých občanov Slovenska. A oni si ich skutočne zaslúžia, tak ako to aj vy sami hovoríte, aby bol dostatočný čas na možné úpravy, opravy, aby bola hlavne ochota zo strany vlády a jej poslancov upraviť stav tak, aby bol akceptovaný práve aj vašimi voličmi. Pán Fico, pán premiér predvčerom predstavil zúfalú finančnú situáciu. Povedal nám, akú máme dieru v rozpočte, a preto musíme rýchlo, rýchlo prijať zákon, ktorý ovplyvňuje život všetkých pracujúcich ľudí. Na druhý deň sa však dozvieme, že vláda si chce opravovať reprezentačné sídlo. Nie je skutočne nič dôležitejšie? Kde sú teda tie priority súčasnej vlády? Skutočne to chcú robiť práve v tejto dobe? Vo svojom príhovore pán premiér takmer jedným dychom na jednej strane povedal, že nemá dôvod dnes počúvať a diskutovať s opozíciou, lebo nemá právo čokoľvek povedať. Na druhej strane ju vyzýval na dialóg. Dokonca dnes sa nám pán premiér vyhrážal. Žeby vyhrážanie začalo byť pracovnou metódou? Chcem veriť, že nie. A chcem veriť, že dekórum si pán premiér zachová. Pol týždňa sa rozprávame alebo rokujeme, možno, že rozprávanie je vhodnejší termín, pretože odozva na výčitky o škodlivosti pripravovaných zmien nielenže nie sú brané na vážnosť, ale zároveň nám je veľmi jasne naznačované, že čokoľvek vypovieme, nebude nielen vypočuté, ale ani prijaté na premýšľanie. Tu by som si pomohla možno citátom pána poslanca Hrušovského z dnešného jeho vystúpenia: „Vyvarujme sa ošiaľu z vlády väčšiny.“ (Ruch v sále.) Veď predsa i vaši voliči od vás žiadajú a očakávajú ústretovosť. Počas tohto času stráveného pri rozprávaní a pri politikárčení sa mohlo určite riešiť veľa dôležitých problémov a určite by ste mi teraz povedali, že prečo o tom rozprávam, že nemám na to právo, ale myslím si, že áno opäť, pretože nie nám, ale ľuďom beriete čas zasahovať do zákona, a to nedodržiavaním zákonných lehôt. Možno naozaj z vašej strany chýba dôvera k ľuďom, občanom. Okrem zmeny ústavy si len málo tém zasluhuje takú politickú zhodu ako práve zákony, ktoré sa týkajú sociálnych vecí, takže práve aj zákon o sociálnom poistení. Komplexný problém, v ktorom sa stretávajú nároky generácií minulých, súčasných a budúcich, určite nebude mať jednoduché a jasné, správne recepty na svoje riešenie. Preto aj návrh vlády na skrátené legislatívne konanie ide proti duchu nadpolitickej diskusie, ktorá má produkovať výsledky, ktoré ustoja zmeny vlád. Vláda SMER-u nedáva ani možnosť skutočne korektne diskutovať o tejto novele, či dať poslancom šancu reálne prispieť pozmeňujúcimi návrhmi k vyššej kvalite tejto normy. Nejde však len o valcovanie legislatívnych návrhov v parlamente. Prístup vlády k tomuto návrhu ako nástroja konsolidácie verejných financií je absolútnym nepochopením významu a úlohy dôchodkového poistenia. Dámy a páni, budúce dôchodky nemôžu slúžiť na sanáciu vašej vlastnej neschopnosti riešiť súčasné problémy koncepčne. Rozumiem aj to, že členom súčasného parlamentu a vlády môže byť politicky jedno, čo bude o 30 rokov, ale takto predsa zodpovedná politika nevyzerá. Táto diskusia by mala byť citlivým rozvažovaním medzi mnohými oprávnenými nárokmi a schopnosťou niektorých zneužívať a obchádzať systém. Preto v tejto diskusii nemám záujem nejako účelovo politicky odsudzovať všetky návrhy, ktoré boli v tomto zákone podané, ale odsudzujem naozaj ten spôsob, akým k nemu pristupujete, a to, že ho predkladáte v skrátenom legislatívnom konaní. Zopakujem, že ma opäť veľmi mrzí, že zo strany vlády neexistuje vôľa diskutovať o tejto téme tak, aby v systéme sociálneho poistenia neboli robené radikálne zmeny, ktoré absolútne ničia predvídateľnosť finančného zabezpečenia v starobe, závisiaceho od veľmi slabej predvídateľnosti výnosu daní. Opakujem, že táto téma si zaslúži väčšiu snahu zo strany politikov o dobré strategické rozhodnutia, ktoré jasne načrtnú vývoj pre nasledujúce generácie a zároveň ustoja zmeny aj nasledujúcich garnitúr. Je veľa vecí, ktoré v samotnom zákone podporujem. Som veľmi rada, že ste do toho zakomponovali zvyšovanie dôchodkov o pevnú sumu, ale v súvislosti s tým, čo ste predviedli, že dávate tento zákon v skrátenom konaní, je mi veľmi ľúto, že sa nebudem môcť podieľať na tejto vašej úprave. Chápem, že čísla, chaotické čísla o výške priznávaných dôchodkov v prvej dekáde nového storočia, ktoré sa radikálne menili s každou novelou a vládou, nám veľmi nedávajú na výber, čo sa týka zmien. Táto legislatívna nestabilita viedla k situácii, kedy ľuďom, pracujúcim ľuďom na rovnakých pozíciách s rovnakým platom boli priznávané výrazne nižšie, vyššie dôchodky, len preto, že išli do dôchodku o pár mesiacov neskôr. Zásadou sociálneho systému by malo byť jasné a férové ohodnotenie práce, ktoré je spravodlivo nastavené pre celú spoločnosť. Vzhľadom k tomu, že v tejto situácii to už nie je možné, sa mi zdá vyrovnávanie arbitrárnych rozdielov v dôchodkoch ako jediná schodná cesta. Takisto oceňujem snahy o používanie dôchodcovskej inflácie ako indikátora pre valorizáciu dôchodkov. Považujem ju za spravodlivý nástroj na meranie reálnych životných nákladov dôchodcov. Ale prečo s tým chcete čakať až do roku 2018, keď sa tak veľmi ponáhľate so schválením tohto zákona až tak, že ho predkladáte v zrýchlenom konaní? Prečo neurobíte túto zmenu najskôr, ako len bude možná? Veď predsa aj minulá vláda dávala skoršie riešenie tohto problému. Prečo idete až do roku 2018? Podobným spôsobom vnímam aj zavedenie dynamického určovania dôchodkového veku na základe strednej dĺžky života. Je to naozaj racionálny a spravodlivý spôsob určenia rovnováhy medzi oprávneným nárokom na oddych v postproduktívnom veku a možnosťami verejných financií. Opätovne však nerozumiem, prečo k jeho zavádzaniu, keďže potrebujete veľmi rýchlo naplniť a zaplátať deficit, prečo k nemu pristupujete až s takým časovým odstupom? Chápem i snahu o narovnávanie si systému sociálneho poistenia v podobe odstraňovania výnimiek. Opäť aj bývalá vláda to riešila, ale uvedomme si, že stále máme medzi sebou skupinu ohrozených ľudí, študentov, nízko dôchodkových dôchodcov, ktorým navrhované opatrenia riadne zamiešajú životnú situáciu. Výhodný režim práce pre tieto skupiny istým spôsobom kompenzoval slabšiu silu nášho sociálneho systému. V prípade študentov výhodnejší režim práce odbremeňoval rodiny od značnej finančnej záťaže, ktorú štúdium predstavuje pre rodiny hlavne zo sociálne slabšieho prostredia. Podobne v prípade dôchodcov tento režim umožňoval zmierňovať dopady slabších dôchodcov, na život v postproduktívnom veku a celkovo zvyšoval kvalitu života dôchodcov tým, že ich nevytláčal mimo spoločnosť. (Úprava nastavenia výšky mikrofónu poslancom z pléna.) Ďakujem. Zdá sa mi neprimerané, aby konsolidácia verejných financií sa dotkla skupín, ktoré sú mimoriadne zraniteľné, a príjmu, ktorý im pomáha znižovať ich nároky na ich rodiny a spoločnosť. K tejto oblasti vašej zmeny v sociálnom poistení sa už takisto veľmi veľa rozprávalo. A je mi ľúto, že ani jeden odkaz zo strany vládnej koalície alebo vládnej strany nespel k tomu, že máte snahu naozaj upraviť, upraviť tieto zmeny aspoň pre niektoré skupiny. Preto sme sa aj my rozhodli, že budeme potom v druhom čítaní, keď príde k rokovaniu o zákone podávať pozmeňovací návrh práve k tejto téme. Ale za celé tri dni a každý deň to bolo niekoľkokrát hovorené, ste sa ani jeden neodhodlali k tomu, aby ste naozaj upozornili aj na práve tieto zraniteľné skupiny, a to máte v názve, v názve sociálna demokracia. Stratilo sa vám svedomie medzitým? Keď už sme pri dohodách, máme poznatky z prostredia MVO-čiek, kde sa plošné zodvodovanie dohôd dotkne až činnosti niektorých mimovládok, niektorých združení. Žijú iba z projektových peňazí, ako viete, a to znamená, menej na činnosť, viac na odmeny. Nejdeme proti filozofii práce týchto inštitúcii? Prečo ste sa nezamýšľali napríklad pre všeobecne prospešné služby, že by ste tieto ustanovenia zrušili alebo by ste ich vylúčili? Čo s krátkodobými aktivitami týchto organizácii? Oplatí sa im zamestnávať ľudí? Nezvýši im to celkové náklady a byrokraciu? Určite, že áno. Predraží to služby, ktoré budú musieť preniesť ako bremeno na klienta. Kto bude potom pomáhať zdravotne postihnutým? Myslíte, že zoženiete toľko dobrovoľníkov? Prečo ste sa nepokúsili nájsť kľúč, ktorý by umožnil prácu na dohodu bez zodvodovania do určitej minimálnej sumy. Tak ako nám už o tom hovoril aj pán poslanec Mihál. Zniesli predsa v pripomienkovaní i zásadnú pripomienku. Politicky najcitlivejšou je, samozrejme, otázka odvodov do prvého a druhého piliera. Rovnako vnímam potrebu riešenia problému deficitu v Sociálnej poisťovni. Z toho, čo však doteraz odznelo v diskusii a o dlhodobej udržateľnosti prvého piliera vyplýva pre mňa nasledujúce. Ani momentálne navrhované opatrenia neriešia spomínaný problém, len ho zmierňujú. K celistvému riešeniu tejto otázky, čo i len v krátkodobom horizonte, nám ešte chýba značná vzdialenosť a nie je celkom zrejmé, ako ju chce táto vláda prekonať. Ešte väčším problémom sú však dlhodobé vyhliadky. Je viac než zrejmé, že aj spomínané čiastočné zmierňujúce opatrenia riešia vo vyššej miere krátkodobo, a problém posúvajú do vzdialenej budúcnosti, kde narastie do ešte väčších rozmerov. Ako sa vlády v budúcnosti vysporiadajú s enormným nárastom nárokov na prvý pilier, ktorý zrejme nastane v demograficky veľmi nepriaznivej situácii? Je to otázka, na ktorú sa vláda zrejme bojí odpovedať alebo nevie zodpovedať, o čom svedčí aj fakt, že prognózy týchto rozmerov sa v analýzach k tomuto zákonu ani nenachádzajú. Požiadala som ministerstvo práce a sociálnych vecí, aby mi poslali naozaj prognózy, ako to bude vyzerať so Sociálnou poisťovňou v širšom období. Bohužiaľ, boli mi poslané len podklady, ktoré sa týkajú obdobia do desiatich rokov. Otázka je: Nechceli mi ich poslať, pretože boli zlé, preto, akým zámerom ide tento zákon, alebo ich nemajú vypracované? Čo je horšie? To, že ich majú a nechcú ich poskytnúť, lebo vedia, že tie čísla sú nevhodné, alebo to, že tie analýzy ani nevypracovali? Neviem. Požiadala som, dostala som len prognózu na 10 rokov. Okrem dopadu zmien v pomeroch medzi piliermi na verejné financie je tu, samozrejme, aj efekt na samotných poberateľov dôchodkov. V zásade nemám problém s opatreniami, ktoré smerujú k zvýšeným právam sporiteľov, vrátane možnosti vystúpiť z piliera, dobrovoľnosti vstupu či možnosti dobrovoľných príspevkov za predpokladu, že by nešlo o účelové nastavenie. O tom však po týchto dňoch diskusie veľmi silne pochybujem. Vadí mi totiž aj fakt, že sa pod rúškom rôznych zlepšení pre sporiteľov predraží správa účtov. Summa summarum, menej financií v druhom pilieri, avšak vyššie platby za správu účtov. Predmetom osobitnej diskusie by malo byť i hľadanie dôvodov v slabej výkonnosti fondov aj v porovnaní s inými finančnými inštrumentmi. Veľmi podstatná otázka, na ktorú odpoveď v predkladanom dokumente nájdeme ťažko. Skutočne nerozumiem, prečo sa tak veľmi ponáhľate s prijatím tejto novely, keď viete, že len v apríli začala platiť nová novela alebo posledná novela, ktorá práve upravovala prácu s fondmi. Ešte si ani fondy nemohli odskúšať, ako skutočne vyjdú výsledky za nejaké dlhšie obdobie a vy ich už znova chcete upravovať! Nespôsobuje aj toto práve nestabilitu celého systému sporenia v dôchodkových pilieroch? Najpodstatnejšou otázkou v tejto téme je pre mňa pomer medzi solidárnosťou a zásluhovosťou. Vláda jasne deklarovala a týmito krokmi aj potvrdzuje svoj záujem vniesť do dôchodkového systému väčšiu mieru solidarity. S tým súhlasím. Dvojpilierové nastavenie a pomery odvodov som považovala za rozumný kompromis medzi týmito dvoma legitímnymi hodnotami. A ak aj budeme pracovať s kvantom dát, stále dospejeme k poznaniu, že odpoveď na túto otázku je primárne hodnotová. A keďže v tejto krajine žijú ľudia s rôznymi pohľadmi na túto otázku, ako ich zástupcovia by sme sa mali zhodnúť na tom, že pre dlhodobú udržateľnosť, predvídateľnosť a spravodlivosť dôchodkového systému by sme sa mali držať stredových kompromisných riešení. V prípade budúcich poberateľov dôchodku sa mi zdá, že vláda sa z tohto kompromisného stredu posúva až príliš jedným smerom. Už pri 1,25-násobnom príjme vzhľadom k priemernej mzde bude dochádzať k znižovaniu reálnej miery náhrady dôchodku a tento stav považujem za nesprávny. A keď nám už nestačia filozofické dôvody, zamyslime sa nad motiváciou nadpriemerne zarábajúcich ľudí prispievať do takéhoto systému. Opakujem. Netvrdím, že dôchodky majú byť plne zásluhové, rovnako ako neobhajujem ich absolútnu solidárnosť. Konsenzus a dlhodobú udržateľnosť by sme mali hľadať v strede, ktorý týmto návrhom absolútne opúšťate. Prečo ste odmietli diskusiu o inom pomere nastavenia? Nerozumiem tomu. Vôbec ste nedebatovali nielen s opozíciou, alebo aspoň a na verejnosť neprenikla žiadna správa, že by ste sa pokúšali debatovať o inom pomere nastavenia. Tuná v pléne som to počula prvýkrát, ani neviem už teda, kto to povedal, keď ste sa rozprávali o tom, naozaj, že zákon by mohol byť prediskutovaný aj v širšom meradle medzi nami tak, aby naozaj dospelo k zhode medzi všetkými politickými stranami a aby sa uzákonil vo forme ústavného zákona, ale nie je na to teraz naozaj neskoro? Vy niečo veľmi rýchlo pripravíte, debatujete sami so sebou viac-menej, pardon, ešte so sociálnymi partnermi, ktorých niektorých viete dobre opiť suchým rožkom, ale tuná, už keď je predložený návrh, predložený návrh na skrátené legislatívne konanie, vtedy začnete rozprávať, že naozaj by bolo dobré, keby bol prijatý ústavný zákon k zmene dôchodkového systému. Dámy a páni, vážení kolegovia, tento návrh má mnoho nástrojov, ktoré zavádza do praxe a pomôže aspoň čiastočne riešiť jeho problémy. No v dvoch a podľa mňa veľmi zásadných otázkach zlyháva. Návrh nie je riešením problémov dôchodkového systému, ale len ich odsúvaním. A tá druhá vec, v značnej miere narúša rovnováhu medzi solidaritou a zásluhovosťou. Za normálnych okolností by bolo vznesených množstvo pozmeňovákov, ale postarali ste sa o to, aby ste dosiahli bezproblémový priebeh, bezproblémový priebeh, lebo toto vám je určite nepríjemné 3 dni sa baviť takmer o ničom, lebo viete, že aj tak si schválite to, čo sami budete chcieť. Ale ako počúvam, pán Podmanický, vraví, že mu to nie je nepríjemné, to ma teší. Ale ako počúvam, niektorí sú i na takúto podpásovku pripravení. To znamená, že sú poslanci, ktorí s týmto možno rátali a majú pripravené pozmeňovacie návrhy, ktoré, bohužiaľ, vieme, že asi odmietnete. Ale veľmi by ma zaujímalo, ako bude prebiehať potom rokovanie na sociálnom výbore, koľko pozmeňovacích návrhov sa cezeň dostane do vládneho návrhu práve z ministerstva, a budeme dúfať, že naozaj opravia aspoň tie najhoršie veci, na ktoré mnohí tuná upozorňovali. Máte naozaj ťažkú pozíciu, ale držím palce občanom, aby oni boli tým hlavným hrdinom pri hodnotení všetkých zmien, a vláde držím palce, aby v konečnom dôsledku vybrala aspoň toľko ako teraz. Chce zaplátať dieru 40 miliónmi. Ťažko povedať, že či po prijatí týchto zmien a ešte v skrátenom legislatívnom konaní, či sa jej to podarí. Pritom nezabúdajte a majte na pamäti, že táto zmena ovplyvní 100-tisíc ľuďom život tým, že im zvýši poistné platby a 1 a pol milióna ľuďom berie viac ako polovicu toho, čo si našetrili. A opäť sa vrátim k jednej nehoráznosti, možno pre vás malej nehoráznosti, ktorú som našla v nedávnych správach. Vláda chce opravovať kaštieľ v Rusovciach. Je nádherný a niet skutočne pochýb o tom, že túto pamiatku treba ochrániť, ale ak jeden deň premiér skoro plače, aký máme deficit, ktorý im nechala vláda, a na druhý deň sa dozvieme, že vláda uvažuje o oprave a oprave, ktorú by naozaj uskutočnil zo štátneho rozpočtu a popri tom vieme, že len týmto zákonom prídu ľudia o 40 miliónov korún, teda euro, je mi, je mi z toho trošku horšie ako zle. Má skutočne táto vláda morálne právo potom podávať takýto zákon? Aké skutočné priority má vlastne táto vláda? Ďakujem pekne.