F. Devínsky, poslanec: (2007-11-28):
Ak teda čítame, citujem z programového vyhlásenia vlády, že vláda považuje formovanie vedomostnej spoločnosti za svoju prioritu alebo že vláda považuje výchovu a vzdelávanie slovenskej spoločnosti za základný prostriedok jej ďalšieho rozvoja a rozhodujúcu podmienku jej úspešného adaptovania sa v integrujúcom európskom priestore, či to, že vláda bude podporovať vzdelávacie, vedeckovýskumné, informačné a, podčiarkujem, inovačné aktivity škôl a pracovísk Slovenskej akadémie vied, nepochybne môžeme predpokladať, že sa tieto sľuby odrazia najmä pri financovaní takej kľúčovej a rozhodujúcej kapitoly, akou je kapitola ministerstva školstva. Túto príležitosť vláda nevyužila ani v návrhu pri schválení rozpočtu na rok 2007, ani v návrhu rozpočtu na rok 2008. Už sme dnes viackrát počuli, že v tomto návrhu sú práve vzdelávanie a výskum najväčšími porazenými. Naše školstvo a veda napriek tisíckrát opakovanému Lisabonu, opakovanej Bologne a opakovaným nadväzným stratégiám dostáva finančné prostriedky s nižším medziročným tempom rastu, než sú priemerné výdavky štátneho rozpočtu. Roku 2008 majú rásť verejné výdavky štátneho rozpočtu v priemere o 9 %, kým kapitola školstva len o 8 % a po odpočítaní eurofondov len o 4,3 %. Osobitne upozorňujem a zdôrazňujem, že spoliehanie sa na eurofondy vo výške 1,9 mld. pre školstvo je iluzórne. Podľa údajov ministerstva financií, ktoré ste podpísali, pán minister, vy, bolo čerpanie ministerstva školstva za obdobie rokov 2004 a 2005 len na úrovni niečo okolo 20 % a za rok 2006 sa opäť podľa údajov ministerstva financií čerpanie fondov ani len nezačalo. Dôvody boli a sú rozličné. Napomáha tomu aj skutočnosť, že výbor pre vzdelanie jednoducho nemôže plniť svoje zákonom zaručené kontrolné funkcie, pretože sa vďaka koaličným poslancom nepodarilo schváliť zriadenie komisie, ktorá by sa zaoberala kontrolou čerpania eurofondov, dokonca sa tak stalo dvakrát. Hádam sa len kolegovia z koalície, z ktorých ani jedného člena výboru tu teraz v tejto chvíli nevidím, neboja kontroly transparencie prideľovania a čerpania týchto miliárd? Nárast rozpočtu pre regionálne školstvo je len 4,4 %, pričom aj vysoké školy majú nárast nižší, ako je priemer výdavkov štátneho rozpočtu. Výskum síce dostáva o niečo viac, ale v minulom roku zaznamenal taký škrt, že dnešný návrh prírastku sotva stačí vyrovnať to, čo sa minulý rok pokazilo. No a šport paradoxne v olympijskom roku dostáva dokonca o 1 % menej, ako dostal vlani, a to napriek tomu, že si ministerstvo školstva stanovilo úlohu získať 230 medailí z európskych a svetových súťaží. To hovorím len na okraj rozpočtu kapitoly ministerstva školstva, lebo to zrejme bude musieť zabezpečiť z nejakých financií pán minister financií. A ako sa tieto vstupy odrazili v štruktúre jednotlivých programov, vidieť na prvý pohľad v tom, že najväčšie škrty dostali položky v rozvoji, a to vo vysokom aj regionálnom školstve. Pokiaľ ide o verejné vysoké školy, to je mínus 300 mil., základné a stredné školy boli v rozvoji krátené o 829 mil. a výsledok je len necelých 11 % vlaňajšieho prídelu. Mimochodom, aj rozvoj športu to schytal, keď dostal na rozvoj o 10 % menej. Je pravdou, že sa v predkladacej správe k štátnemu rozpočtu uvádza, že v roku 2008 sa prideľujú rozpočtové prostriedky pre regionálne školstvo tak, aby úroveň priemerného platu pedagogických pracovníkov dosiahla úroveň priemernej mzdy v národnom hospodárstve. To je veľmi ušľachtilý cieľ, ale jednoduchým prepočtom sa dá zistiť, že ak priemerný plat má stúpnuť o 1 775 korún mesačne, o tom je totižto tento návrh, čo je pri 66 783 pedagogických pracovníkoch zhruba 1,4 mld., k tomu sú ešte 491 mil. odvody, potom je to spolu takmer 1,9 mld. Celkový navrhovaný nárast je však je len o čosi viac ako 1,5 mld. Čiže chýba 400 mil. Navyše, platy sa budú môcť takto zvýšiť len vtedy, ak sa zároveň zníži počet učiteľov o vyše 1 600, presne 1614, ako to predpokladá návrh rozpočtu verejnej správy. Teda táto sociálne orientovaná vláda vyhodí na ulicu 1 614 učiteľov. Spolu s poklesom výdavkov z miest a obcí na školstvo, ktoré činí 400 mil., je zrejmé, že tu žiaden optimizmus nie je namieste, ba naopak, problémy školstva sa napriek dobrej ekonomickej situácii štátu naďalej prehlbujú. Je teda legitímne sa pýtať, kedy sa bude investovať do vzdelania a výskumu, ak nie vtedy, keď ekonomika poskytuje také dobré zázemie ako dnes. Z ďalších rán školstvu nemôžem opomenúť výdavky na Infovek, ale aj neriešený fyzický stav našich škôl a ich vybavenie. Vysoké školstvo zaznamenáva nárast o 900 mil., ale z toho smeruje 412 mil. na zvýšenie sociálneho zabezpečenia študentov, to znamená internáty a štipendiá, a len zvyšok na zabezpečenie vzdelávania a výskumu na vysokých školách. Výrazne poklesol aj prídel kapitálových výdavkov. Oprávnene prijala teda aj Rada vysokých škôl, vrcholový orgán zastupujúci vysoké školy ako celok, uznesenie, z ktorého citujem: „Predsedníctvo Rady vysokých škôl sa zaoberalo návrhom štátneho rozpočtu na rok 2008. Vyjadruje nesúhlas s navrhovaným rozpočtom pre vysoké školy a vedu. Je v rozpore s Lisabonskou stratégiou a proklamovanými zámermi vlády o budovaní vedomostnej spoločnosti.“ Ako dodržiava návrh rozpočtu programové vyhlásenie vlády v oblasti vzdelávania, výskumu, je zjavné z vývoja podielu výdavkov na školstvo a výskum na HDP. Predtým než poviem čísla, by som rád citoval pána podpredsedu vlády Čaploviča, ktorý ešte ako opozičný poslanec povedal: „Akosi nechceme pochopiť, že veda a výskum, vysokovzdelaná spoločnosť a kvalifikovaná pracovná sila sú najlepším akcelerátorom rozvoja ekonomiky aj celej spoločnosti.“ A tiež jeho výrok uvediem, keďže tu odznel taký veľmi zaujímavý názor, že nie je dôležitý pomer výdavkov k HDP, ale absolútne navýšenie: „Všade v Európe sa vždy vyčleňujú prostriedky na konkrétny rast v pomere k HDP a na základe týchto idú prostriedky aj do vedy, výskumu aj do vzdelávania.“ To bolo v čase, keď bolo toto percento 0,47, a nie, ako je to dnes, 0,437 tisícin, čo je stále menej, ako to bolo v roku 2006. Vláda a jej podpredseda mali teraz možnosť túto situáciu riešiť. Ako sa k tomu postavili, hovoria nasledovné čísla. Podiel celkových výdavkov v kapitole ministerstva školstva na HDP bol pre rok 2010 stanovený podľa programového vyhlásenia vlády na 5 %. Ako vyzerá skutočnosť? V roku 2006 bol tento podiel 3,2 %, v roku 2007 klesol na 2,9 % a na rok 2008 sa plánuje vo výške 2,8 %. Podiel výdavkov na regionálne školstvo z kapitoly ministerstva školstva v roku 2006 bol 2,05 %, v roku 2007 klesol na 1,95 % a v roku 2008 sa plánuje len 1,83 %. Podiel dotácie pre verejné vysoké školy v roku 2006 bol 0,71%, v roku 2007 bol 0,68 % a v roku 2008 sa plánuje 0,66 %. Podiel výskumu, ktorý cieľovo bol určený na 0,8 % podielu HDP, v roku 2006 bol 0,56 %, v roku 2007 bol už len 0,4%, na rok 2008 sa síce mierne zvyšuje na 0,44 %, ale nedosahuje ani zďaleka stav v roku 2006. Je zrejmé, že už v roku 2006 za vlády Mikuláša Dzurindu, keď ekonomika nebola ešte taká výkonná, ako je dnes, boli všetky tieto parametre vyššie. Je evidentné, že sľuby z programového vyhlásenia vlády sa nebudú dať naplniť. Nenaplnia sa ani v regionálnom školstve, ani vo vysokom školstve, ani vo výskume. Posúďte to sami. Ak by sa v roku 2010 mal dosiahnuť cieľ 5 % v rozpočte určenom na školstvo, tak by rozpočet musel v roku 2010 byť 114,5 mld. korún. Návrh rozpočtu však na rok 2010 uvažuje len so 73,5 mld., to je o 41 mld. menej ako v programovom vyhlásení sľúbených 5 %. Podobné je to aj s výskumom. Cieľ 0,8 % na vedu v roku 2010 znamená 18,3 mld. Dnes veda dostáva 8,7 mld. Dosiahnuť 0,8 % je opäť nesplniteľný sľub. Navrhovaný rozpočet verejnej správy na rok 2008 až 2010 v oblasti vzdelávania a výskumu vytvára teda vážne problémy, ktoré sme už pokladali za prekonané. Vo všetkých oblastiach klesajú výdavky na vzdelanie a výskum v podiele na HDP, čo priamo ohrozuje dlhodobú konkurencieschopnosť Slovenska. Tento rozpočet žiadne problémy nerieši, len navodzuje nové. Aj preto každý, komu na vzdelávaní a výskume záleží, by nemal za takýto návrh rozpočtu verejnej správy zdvihnúť ruku. Ďakujem vám za pozornosť. Pán predsedajúci, skončil som.