Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2023-06-22):
Ďakujem za slovo. Vážený pán podpredseda Národnej rady, vážená pani ministerka, kolegyne, kolegovia, skúsme začať takýmto príbehom. Predstavme si, že existuje jedno ministerstvo, povedzme, nech je to ministerstvo pôdohospodárstva. A nájde sa tam zamestnanec, ktorý tam robí 13 rokov. Zažil kadečo, videl kadečo, odmlčal kadečo. A v jednej chvíli si povie, že možno by stálo za to prehovoriť a príde za ministrom a povie: Pán minister, mám pocit, že by stálo za to vám povedať, že tu existujú obrovské diery, ktorými unikajú milióny, a ja tie diery som videl, niekedy som na ne možno upozornil tak trocha ticho, niekedy aj hlasnejšie. Viete, niekedy som sa možno aj trocha bál, veď tu kadekto kadečo vidí a nepovie, ale vám verím, ja vám chcem povedať, že tu sú desiatky miliónov, ktoré, ktoré sa dajú zaplátať tie diery, kadiaľ tie desiatky unikajú. A on to skutočne aj povie a keďže ten minister si zriadil aj protikorupčné oddelenie obsadené profesionálnymi policajtami a ľuďmi, ktorí nepriniesli len svoje vedomosti, ale ja chuť niečo zmeniť, tak padajú trestné oznámenia. Ale život ide ďalej, veci sa menia a ten minister, ktorému tento pracovník veril, odchádza, prichádza iný. A teraz dochádza k takému zlomu v tomto krátkom príbehu, že zrazu tento zamestnanec, radový, ktorý 13 rokov vnímal a rozhodol sa prehovoriť, je zavolaný na personálne oddelenie a mu je oznámené, musíte odísť. A on sa spýta: A prosím vás pekne, a prečo by som mal odísť? Však mám tu samé výsledky, ktoré proste, nikdy som nebol disciplinárne riešený, dostával som odmeny, som radový zamestnanec. A prichádza taká zvláštna odpoveď: Ale veď vy viete, čo ste tu robili. Prosím vás pekne, pani vedúca, čo som tu robil? A vy to neviete? A táto zvláštna debata vyústi k tomu, že tento pracovník je prepustený, on sa voči tomu vzbúri, povie, veď to nie je možné. No ale úradná mašinéria pracuje, takže sa obráti aj na také inštitúcie ako je Úrad pre ochranu oznamovateľov protispoločenskej činnosti, dostane možno aj nejaký štatút a dostáva sa do kolotoča, kde možno právne získava istotu, že je na správnej strane spoločenského vývoja, ale tá atmosféra, ktorá ho obklopuje v tomto vypovedano-nevypovedanom pracovnom pomere, je atmosféra, ktorá sa nikomu nebude zdať vhodná, asi by sa nikto v nej necítil dobre. Na jednej strane vás niekto vyposiela preč, na druhej strane sa voči tomu búrite, obklopuje vás okolie, ktoré možno si tak aj potichu povie, tak mu treba, prečo nemlčal. A ten človek je rozhodnutý napriek tej obrovskej ochrane radšej odísť, lebo cíti, že tá neprajnosť okolia je horšia ako strata zamestnania alebo strata základnej istoty pravidelného mesačného príjmu. Lebo proste v takej atmosfére sa žiť a pracovať nedá. A keď aj, tak možno len dočasne, lebo v istej chvíli si poviete, že vás to nebaví. Nuž, tento príbeh nie je v celku vymyslený a že zapadá do kontextu dnešného dňa, je celkom zaujímavé. Ale to majster život je takýto režisér, ten to dokáže takto zorganizovať, lebo ja som netušil, že pôjde tento zákon práve dnes a netušil som, čo práve dnes sa bude diať na niektorom ministerstve. A tu prichádzam k tomu, že teda som si vedomý aj tej diskusie, ktorá tu pred chvíľočkou zaznievala. Ja nebudem požadovať žiadne peniaze, ja súhlasím s tým, čo tu bolo povedané, že teda tu naozaj nie je možné tváriť sa, že mám nápad a vy mi ho musíte schváliť. Ja len ako človek, ktorého do politiky pred 12 rokmi dostalo úprimné presvedčenie, že proti korupcii sa má bojovať a že keď som dostal tú ponuku na tej kandidátke Igora Matoviča, že som to považoval za neuveriteľnú príležitosť ešte, ešte pokračovať v stratenom boji, tak teraz v tejto chvíli, aj keď teda nebudem sa zapájať do tej odbornej právnickej debaty, čo je a nie je možné ešte v tejto chvíli, som si vedomý, že tie pohľady sú citlivé a v tejto dobe zvlášť. Ale predsa len ten pozmeňujúci a doplňujúci návrh, ktorý chcem predniesť a ktorý prednesiem a ktorý naozaj možno vnímať aj z jedného, aj z druhého pohľadu, tak ako to odborní kolegovia právnici pred chvíľočkou z jednej aj z druhej strany okomentovali, považujem za rozumnejšie predniesť. Je tu teda možné, ak by aj nejaké peniaze v prípade jeho schválenia bolo potrebné, sú zanedbateľné, doslova by som povedal, že možno nestojí za to o nich rozprávať, ale stojí za to bojovať o ľudí, ktorí nemlčia, keď sa stretnú so zlom, s podvodmi, s korupciou, s nečestnosťami. A my vieme, že väčšina ľudí to radšej odmlčí. Ozaj nemožno sa im diviť. Majú svoje skúsenosti. Ale o to viacej si treba oceniť tých, ako toho trinásťročného mlčiaceho pracovníka, ktorý si povedal, že asi stojí za to niečo urobiť, povedať, zabojovať. Ale zase život potvrdil, že, že vlastne neurobil až tak dobre, pretože sa dostal do prostredia, ktoré mu dalo možno právne za pravdu, ale ľudsky, atmosférou, ktorá ho obklopuje, pokračovaním vyhrážok, veď vy viete, čo ste urobili. A čo ste urobili? Dovolili ste si povedať, že sú to špinavosti a uverili ste nejakému ministrovi, že možno ozaj to myslí vážne a že je ochotný s tým niečo urobiť. No a to smeruje veľmi jednoduchý pozmeňovák. Priznám sa, už sme o ňom hovorili, už sme zaň bojovali, keď bol vhodnejší zákon, keď tu bol zákon aj poslanecký, bol tu poslanecký aj vládny, ktorý rozširoval oblasť ochrany oznamovateľov protispoločenskej činnosti. Nuž ale keď je to možné predniesť, nechcem hovoriť, že teda na záver pomaličky tohto parlamentného zoskupenia, ale urobím to rád práve kvôli tomu, aby to zaznelo. Možno to neprejde, nie je to podstatné, lebo naozaj nejde ani o veľa ľudí, ani o veľa peňazí. Ide o tú pointu, ide o tú atmosféru, ide o to, že ak nie v sieni zákonnosti sa bude bojovať o ľudí, ktorí majú odvahu nehrabať sa len na svojom piesočku, len svojej výplatnej páske, len na svojej záhradke, ale ktorí si ctia verejný priestor, ktorí vedia, že ten verejný priestor je nás všetkých a že musíme zalievať nielen vlastné záhradky, aby tam boli krásne trávničky, ale že sa musíme starať aj o tú burinu, ktorá nám rastie popri cestách, tak kvôli tomu ja napriek tej diskusii, ktorá tu zaznievala ten (reakcia z pléna), a, pán kolega, a čo vám vadí? (Reakcie z pléna.) My sme, pán kolega, neprišli zatiaľ ešte do kontaktu, ani si nepamätám, že by sme sa rozprávali, ale ma naozaj zaujíma, ja viem, aj ja som už niekedy vykríkol z lavice, mrzí ma to, ale nebolo to časté, že čo vám vadí na veci, ktorá je spojená s ľuďmi, ktorí majú odvahu prehovoriť tam, kde sa mlčí. Nože mi to skúste potom v tej faktickej vysvetliť. Ale dobre. Chápem, že možno nemáte porozumenie pre tento typ ľudí a vážite si iných, tých, ktorí sa neboja na iných frontoch, tam, kde sa rozhoduje o iných veciach. A ten pozmeňujúci návrh, ktorý teraz prednesiem, je spojený práve s tým, že ak niekto upadne do tej atmosféry neprajnosti a pokračuje sa voči nemu, oni, právnici, majú na to odborný výraz viktimizácia, že pokračujú útoky, pokračujú rozhodnutia, pokračujú nejaké buď aj písomné alebo ústne odsudky takéhoto človeka, takže ten má za istých okolností právo povedať dosť. Som len človek, už ma nebaví počúvať toľko neprajností. Možno by som aj hľadal analógiu v tejto chvíli na najvyššom úrade Slovenskej republiky, ale nebudem tu ju hľadať, a povie si, že odchádza preč. A pozmeňujúci návrh smeruje len k jednej jedinej veci, k tomu, aby takýto človek, keď mu potvrdí sa, že teda mu je súdom pozastavené konanie voči nemu, že súd rozhodne o tom, že mal pravdu a on požiadal o to, že už ho to nebaví, takže mu chceme, a tu je ten teda zdroj peňazí, o ktorých budem hovoriť, ale dopredu viem, že sa vôbec nebavíme o sume, ktorá by mala tu byť nejakým spôsobom kritizovaná, že môže požiadať o odchod z takéhoto zamestnávateľa a dostane šesť odstupných. To je pointa, ktorú sme presadzovali už pri tých zákonoch, ktoré som spomínal, ktoré kolegovia zo SaS považovali, aj keď som sa snažil ich vysvetliť, považovali za nenáležité. Pokiaľ viem, právnici Milan Vetrák, s ktorým predkladám ten pozmeňovák, potom aj urobil ústupky, nejaké slovíčko sa tam ešte zmenilo, ale tá pointa je úplne jednoduchá. Človeku, ktorý bojoval a ktorému došla trpezlivosť a sily, umožniť, aby požiadal o odchod od takéhoto zamestnávateľa po tých niekoľkých stupňoch právneho istenia, že teda má pravdu, aby mohol odísť a aby nemusel pozerať sa na tú nevraživosť, ktorá ho obklopuje a ktorá, možno ste to nezažili, pán kolega, a možno to nezažil málokto tu z vás, je horšia ako strata pravidelného príjmu, keď vás obklopuje mlčanie, strach podať vám ruku pred nejakým šéfom a máte pocit, že máte na sebe nejaký biľag, hoci pravda je úplne opačná. Ten biľag nesú tí, ktorí sa na vás takýmto pohľadom pozerajú. Takže teraz v tomto duchu prednesiem pozmeňujúci návrh, ktorý rieši túto záležitosť. Znie nasledujúco. Doplňujúci návrh poslancov Národnej rady Slovenskej republiky Jána Mičovského a Milana Vetráka k vládnemu návrhu zákona o premenách obchodných spoločností a družstiev a o zmene a doplnení niektorých zákonov (tlač 1557). Vládny návrh zákona o premenách obchodných spoločností a družstiev a o zmene a doplnení niektorých zákonov sa dopĺňa takto: V čl. III sa vkladá nový bod 1, ktorý znie: „1. V § 76 ods. 7 sa na konci pripája táto veta: „Zamestnávateľ poskytne zamestnancovi odstupné vo výške šesťnásobku jeho priemerného mesačného zárobku, ak v súvislosti s pozastavením účinnosti pracovnoprávneho úkonu úradom na ochranu oznamovateľov podľa osobitného predpisu a) nadobudlo právoplatnosť rozhodnutie súdu o vydaní neodkladného opatrenia v prospech zamestnanca, b) nadobudlo právoplatnosť rozhodnutie súdu vo veci samej v prospech zamestnanca, c) zamestnanec z týchto dôvodov podá výpoveď.“.“ Doterajšie body sa primerane prečíslujú. Tak to je celý pozmeňujúci návrh a ja len k tomu dokladám to, čo by som rád zdôraznil pre možno pána poslanca Cmoreja, že možno niektoré veci nám lezú na nervy, možno niekedy ich netreba tak často opakovať, lebo máte pocit, že je to... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)