J. Tkáčová, poslankyňa: (2006-12-13):
V krátkom čase tu máme druhú novelizáciu zákona o potravinách. Vyzerá to skoro tak, akoby sa bývalý pán minister a súčasný pán minister pretekali, kto bude prísnejšie pokutovať výrobcov. Takmer všetky ustanovenia predloženej novely, ako ste ich uviedli, pán minister, sa týkajú uvedenia smernice do slovenskej legislatívy a tieto zmeny budeme podporovať. Sú tu však dve skutočnosti, o ktorých musíme veľmi otvorene a veľmi vecne diskutovať. Tou prvou je rozpor s práve schváleným zákonom o veterinárnej starostlivosti a tou druhou je samotná filozofia pokutovania a sankcionovania hriešnikov. Čo sa týka nejednoznačnosti v pokutovaní. Včera sme tu debatovali o tom, že predložený zákon o veterinárnej starostlivosti a novela zákona o potravinách zavádzajú duplicitu v pokutovaní za priestupky. Včera sme zákon o veterinárnej starostlivosti prijali a schválením takto predloženého zákona o potravinách na strane potravinárskej legislatívy je stav, že za jedno porušenie zákona bude môcť orgán kontroly uložiť pokutu podľa dvoch zákonov a v dvoch rozdielnych výškach, a to v prípade potravín živočíšneho pôvodu. Podľa zákona o veterinárnej starostlivosti môže byť táto pokuta do výšky 5 mil. korún, v prípade opakovania do výšky 10 mil. Za rovnaký priestupok podľa zákona o potravinách, tak ako ho predkladáte, však až do výšky 50 mil. korún. To znamená, že za pokazené mäso môže byť pokuta 5 mil. korún a za chrobáka v rožku, vymyslím si, bude 50 mil. korún. Táto právna neistota je podľa môjho názoru v rozpore s ústavou. Samozrejme, môže o tom rozhodnúť iba Ústavný súd, a preto, ako som už včera povedala v rozprave, náš ďalší postup bude závisieť od toho, v akom znení bude schválený tento návrh zákona o potravinách. Apelujem ozaj na vás, kolegovia, aby ste vedome nešli do rizika, že prijatím dvoch zákonov v nezmenenej forme, tak ako sú predložené, zhoršíme podnikateľské prostredie a zväčšíme priestor na subjektívne rozhodovanie, a tým aj na korupciu. Pri 50-miliónovej pokute to už môže byť veľmi lákavé pre nejedného inak aj statočného človeka. Jedno známe príslovie hovorí, že nikto nie je nepodplatiteľný, závisí iba od výšky úplatku. Slovenský parlament sa dlhodobo pohybuje svojou dôveryhodnosťou niekde na samom dne rebríčka dôveryhodnosti, a preto vás skutočne, kolegovia, hlavne z koalície, varujem, aby ste nepodkopávali tieto zvyšky dôvery tým, že  zahlasujete za zákon, o ktorom dopredu vieme, že je v rozpore s iným zákonom, s inou právnou normou. Čo sa týka kontroly potravín a legislatívy. Podľa môjho názoru problémom kontroly potravín na Slovensku nie je nedostatočná legislatíva alebo nízke pokuty. Problémom je výkon kontroly. V zmysle požiadaviek Európskej únie sme vybudovali inštitucionálne kontrolu potravín, ale zároveň samotný výkon – výkon kontroly veľmi zaostáva. Podľa vyjadrení niektorých odborníkov, s ktorými som sa o tomto rozprávala, je ešte na úrovni  spred roka 1989. Máme slabo zaplatených inšpektorov, preto nám odborníci utekajú do súkromnej sféry. Chýbajú referenčné rámce na výkon kontroly, teda kontrolovaný subjekt nevie, podľa akých pravidiel a ako často bude kontrolovaný. Sama som zažila, keď inšpektor pri dverách si ešte ani nestihol poriadne utrieť topánky a už hlaholil: „Ešte sa len prejdem po hale a už máte 2-tis. korún.“ Alebo iný kompetentný inšpektor, ktorý pokutoval predajňu za to, že tam bolo veľa ôs v lete. Však viete, že v auguste je ich niekedy ako múch. Vrele odporúčal na otázku teda čo s tým, aby osy neleteli do predajne spolu so zákazníkmi – „zničte všetky osy na svete“. No, skutočne, tak toto je odborný prístup ku kontrole a ku kontrolovanému subjektu. Kontrola sama osebe nemá byť kladivom na výrobcov a predajcov. Kontrola má spĺňať základný cieľ, a to zabezpečiť v spolupráci s kontrolovanými subjektmi bezpečné potraviny, a to z poľa až na stôl. Má byť konštruktívna a má byť preventívna. A má pristupovať k jednotlivým producentom podľa osobitosti a špecifík ich výroby. Represie majú nastúpiť tam, kde nie je vôľa napĺňať podmienky a pripomienky úradnej kontroly. Preto mi je skutočne bližší návrh pána kolegu Simona trikrát a dosť, hoci aj tam by sme vedeli o tom dlho diskutovať, ako vládny návrh, kde vlastne sa môže inšpektor podľa závažnosti rozhodnúť či už pri prvom raze, alebo kedy vlastne navrhne zatvoriť prevádzku a navrhne živnostenskému úradu zrušiť živnostenské oprávnenie. Takto formulované ustanovenie môže byť zneužívané na konkurenčný boj, na vydieranie a podobne. Argument, že je neskoro, keď potravina niekoho zabije, ako sme to počuli od zástupcov ministerstva, je ozaj na hlavu postavená a mieri na svedomie výrobcov. Už ste počuli, aby na Slovensku potravina zabila nejakého občana, niekoho odhliadnuc od alkoholu, nikotínu, cukru, tukov a ďalších nie veľmi zdravých zložiek výživy? Je to predsa zodpovednosť slovenských výrobcov, ja si myslím, že tá zodpovednosť je na vysokej úrovni. Ako poslankyňa som už aj riešila sťažnosť, keď boli kontrolné orgány využité na konkurenčný boj medzi podnikateľmi. Ak by bol návrh prijatý, tak ako ho navrhujete v tejto forme, stane sa z inšpektora pán nad osudom výrobcov a predajcov. Z praxe je zrejmé, kto by ťahal za kratší koniec. Okrem toho, ako som už spomínala, otvoril by sa priestor na oveľa väčšiu korupciu, pretože keď rozhodujete o pokute od 0 korún do 50 mil., rozhodujú o tom ľudia, aj keď sa rozhoduje v správnom konaní, rozhoduje sa predsa len subjektívne. Zopakujem svoje konštatovanie z úvodu, že chýbajú transparentné pravidlá pri výkone kontroly a neexistuje kontrola kontroly. Riešením by bolo, aby úradnú kontrolu potravín vykonával samostatný orgán potravinového dozoru, nezávislý od ministerstva pôdohospodárstva aj od ministerstva zdravotníctva. Nakoniec však najúčinnejšia je verejná kontrola, teda kontrola zákazníkom. Kde sa človek nestretne s kvalitou, kde sa nestretne s ochotou, tam predsa viac nejde. Napomôcť by sme tomu mohli napríklad, keby sme v spolupráci s odbornými zväzmi, s komorami dokázali naformulovať etické pravidlá slušného správania sa k zákazníkom i dodávateľom a porušovanie takýchto pravidiel by sa zverejňovalo priamo v obchodoch, priamo vo výrobniach, ktorých sa týkajú. Garantujem vám, že veľké firmy, veľké obchodné reťazce, proti ktorým má byť tento vládny návrh zákona hlavne zameraný, majú strach z negatívnej reklamy. A toto opatrenie by malo, myslím si, želaný účinok. A pokiaľ som informovaná, v niektorých krajinách Európskej únie sa už aj aplikuje. Z uvedených dôvodov klub SDKÚ – DS nesúhlasí s predloženým návrhom zákona a nebude zaňho hlasovať. Ďakujem vám za pozornosť, kolegovia. (Potlesk.)