P. Hrušovský, predseda NR SR: (2004-09-24):
D. Bollová, poslankyňa: ... a vymedziť jej vplyv na medzinárodnú i vnútroštátnu situáciu v okupovanej krajine i možný vplyv na situáciu v Slovenskej republike. Nášmu návrhu tiež predchádzalo  podrobné sledovanie právnych i mimoprávnych aktov, na základe ktorých sa zdôvodňuje prítomnosť cudzích vojenských síl v Iraku, ale ktoré i prejudikujú povinnosť odísť   z krajiny neprávom vystavenej agresii. Od počiatku vojenskej operácie, ktorá bola nazvaná Iracká sloboda, je väčšine sveta známe, že v rozhodovaní o začatí invázie USA do Iraku zohrala hlavnú úlohu vyhliadka zisku. Na internetovej stránke www.warprofiteers.com sa nachádza zoznam firiem, ktoré dokázali byť v predávaní smrti mimoriadne efektívne. Stránku spravuje Corporate Watch a obsahuje v prvom rade zbrojárske podniky, počínajúc firmou Lockhed Martin, ktorá má mimochodom pobočku i na Slovensku, Boeing, General Dynamics, ďalej General Elektrics, Haliburton, ktorej významným manažérom bol Dick Cheney. Najmä tieto firmy získali kontrakty na rekonštrukciu Iraku, hlavne jej ropného priemyslu, ďalej firmy kontrolujúce médiá, podnikajúce v oblasti bezpečnostných služieb a tak ďalej. Uvádzam to preto, lebo sa nám nechce veriť, že väčšina poslancov Národnej rady Slovenskej republiky by hlasovala za zapojenie sa Slovenska do agresie v záujme zbrojárskych a naftárskych gigantov. Spomínaná väčšina poslancov bola zrejme presvedčená, že sa ideme podieľať na vývoze demokracie do krajiny trpko skúšanej a trpiacej pod tyranskou vládou Saddáma Husajna. Dnes ale možno konštatovať, že sa jeho éra skončila, Husajn je vo väzení. Tento dôvod na zotrvanie cudzích vojsk už žiadnym dôvodom vlastne nie je. Iracký ľud je od diktátora oslobodený, Husajna čaká súd. Irackú slobodu sa rozhodli Spojené štáty zabezpečiť i z dôvodu, že sa v krajine nachádzajú zbrane hromadného ničenia. O tomto dôvode sa už hovorí menej často, pretože je notoricky známy výsledok vyšetrovacích komisií konštatujúci, že sa v Iraku žiadne zbrane nenašli. Správa, že boli objavené rakety s biologickými hlavicami v počte 12 kusov, vyzerá skôr ako novinárska kačica, odvádzajúca pozornosť od podstaty a neodôvodnenosti celej operácie. Názov Iracká sloboda dostáva sarkastický zmysel, berúc do úvahy, že invázia Spojených štátov bola odozvou na atentáty 11. septembra 2001 na Svetové obchodné centrum a na Pentagón. Vyšetrovacia komisia amerického Senátu vydala vyhlásenie, že o spojení al-Káidy s Irakom na týchto teroristických aktoch neexistujú žiadne dôkazy. Nebudem rozoberať, či jestvujú vôbec dôkazy a o akom zavinení, či to bol cudzí letecký útok na budovy dvojičiek, či bol skutočnosťou raketový útok na Pentagón, či o ňom dávno spravodajské služby nevedeli. Opäť spochybniteľný dôvod na agresiu, a tým i na našu účasť v nej. O politike Spojených štátov a o pôsobení USA na svetovej politickej scéne dovolím si uviesť jeden citát. „Politika Spojených štátov v Iraku si vyžaduje fundamentálne, strategické prehodnotenie. Aktuálna politika ospravedlňovaná klamstvami, aplikovaná s jednostrannou aroganciou, zaslepená klamnými ilúziami a zaťažená sadistickými excesmi sa nemôže napraviť prostredníctvom akýchsi na rýchlo podaných utišujúcich prostriedkov. Liek, ktorý je nutné použiť, musí mať medzinárodný charakter, musí mať obsah viac politický ako vojenský a rozmer regionálny, nie iba iracký. Na nápravu čoraz chaotickejšieho irackého dobrodružstva je nevyhnutné pochopiť jeho korene, extrémistickú politiku tejto americkej vlády.“ Koniec citátu z článku Zbigniewa Brzezinského s názvom Radikálna zmena kurzu, ktorý priniesol mienkotvorný španielsky denník El Pais  dňa 7. júna tohto roku. V obsiahlom článku sa okrem iného napríklad uvádza. „Okupácia Iraku Spojenými štátmi zapríčiňuje v plnom rozsahu rozhorčenie Iračanov. Bez stanovenia pevného a skorého dátumu stiahnutia severoamerických vojsk bude okupácia Iraku predmetom čoraz intenzívnejšieho irackého nepriateľstva.“ Je dôvodné sa spýtať, či chce slovenská vláda upevňovať dôvody irackého nepriateľstva voči našej krajine? Ďalej z článku, ktorého autorom je Zbigniew Brzezinský: „Niet pochybností, že Spojené štáty by boli schopné potlačiť rebéliu prostredníctvom zvýšenia vojenskej sily, ale politická cena tejto eskalácie, t. j. enormné civilné straty, všeobecná deštrukcia a nevyhnutné vyhrotenie nacionálnych nehanebností kultúrnych a náboženských by boli hrozné.“ V závere článku Zbigniew Brzezinský hovorí: „Demokracia sa nemôže implantovať uprostred zahraničných bajonetov. Agresívna okupácia nie je žiadna škola demokracie. Ponižovanie a donucovanie plodia nenávisť.“ My, t. j. Slovenská republika tomu našou účasťou, ctení členovia parlamentu, pomáhame. K poslednému citátu dodávam. Je evidentné, že vlna terorizmu a odporu voči Američanom i medzinárodným silám v Iraku narastá najmä od odhalenia systematického ponižovania, mučenia a zneužívania irackých väzňov. Akú mieru brutality dosiahlo zaobchádzanie s väzňami vo väznici Abu Graib neďaleko Bagdadu, si možno prečítať v Britských listoch na stránke www.blisty.cz. Články sú prebraté z amerických novín The New Yorke, ohavnosti, ktorých sa dopúšťali americkí dozorcovia pod velením Janys Karpinski, sa tu neodvážim uvádzať. Drastické porušovanie Ženevských konvencií americkou armádou, ukázalo sa, že i príslušníkmi iných spojeneckých armád, vážne spochybnilo povesť Spojených štátov vo svete. A teraz sa snažia zvaliť vinu na šesť v súčasnosti obžalovaných vojakov. K tomu ešte dodám. Na začiatku septembra na zasadnutí výboru pre obranu a bezpečnosť som pána ministra obrany po jeho návšteve v Iraku požiadala, aby potvrdil alebo vyvrátil internetovú informáciu o tom, že Spojené štáty používajú v Iraku kazetové bomby a plynové granáty, ktoré Ženevská konvencia zakazuje. Neodpovedal mi. Vážení kolegovia, jednotka Ozbrojených síl Slovenskej republiky je súčasťou koalície s týmito zvrhlíkmi. Zoberme iný aspekt. Doterajšie výdavky Spojených štátov amerických na vojnu proti Iraku sa približujú k 200 miliardám dolárov. Počet mŕtvych a zranených Američanov stúpa na tisíce, neustále sa zvyšuje. Počet nevinne zabitých Iračanov, nie členov teroristických zoskupení, je však oveľa vyšší a nevinne hynú i príslušníci koaličných vojsk, násilne zatiahnutí vlastnými vládami do tejto americkej avantúry. Sú medzi nimi už i naši vojaci. Tou správou sme sa už zapodievali. 14. apríla tohto roku navštívil Irak český reportér a informoval nasledovne: „Utekali sme z horiacej krajiny plnej šialencov so samopalmi, z pekelnej zóny, v ktorej sa zrútil poriadok i nádej.“ Myslí si, prosím, niekto z nás, že slovenskí vojaci predstavujú silu schopnú tento fakt zmeniť? Prečo potom máme byť i my prvkom plodiacim násilie? Z akého dôvodu máme súhlasiť s našou účasťou na roztáčaní špirály hrôz a kolesa zbrojenia? Môžete dôvodiť a iste ste pre to rozhodnutí, že sme nastúpili do vlaku a vyjsť sa nedá. Silnie však dojem, že o spanilosti tejto jazdy pochybuje stále väčší počet obyvateľov Slovenska i členov Národnej rady. Pripúšťajú, že pri rozhodovaní o vyslaní našich vojakov do Iraku sa mýlili. A to je pozitívne. Dovoľte mi, dámy a páni, ešte jeden citát z článku istého slovenského novinára uverejneného dňa 24. 6. v istom denníku, poúčajúci istého nášho politika o jeho nesprávnom pochopení Tomáša Akvinského a tvrdiaceho, ten novinár tvrdil, že mier treba podložiť preventívnou silou. Hovorí: „Ale keby aj história raz povedala, že Irak bol omylom, účasť Slovenska bola správna už len pre základnú lojalitu s mocnosťou, ktorej ozbrojená sila je jediným garantom slobody a bezpečnosti tejto krajiny,“ rozumej Slovenska. „Tak,“ pokračuje novinár, „ako bola  po celé 20. storočie. Nebyť Spojených štátov amerických, už dávno by sme neboli ani my. Lepšie je mýliť sa s Američanmi, ako mať pravdu proti nim.“ Koniec citátu. Nechcem viesť diskusiu na diaľku s nemenovaným novinárom. Rada by som si s ním osobne pohovorila o jeho rigorózne chybných tvrdeniach na tému úloha Spojených štátov amerických pri existencii Slovenska a jeho obyvateľov v 20. storočí. Chcem ale uviesť niekoľko, možno nie všeobecne známych technických údajov, ktoré vyvracajú i jeho neohrozené vyhlásenia o jedinom garantovi našej slobody a bezpečnosti, aby sme nevyzerali my poslanci Národnej rady, ako nás pán novinár nazýva, idiotmi a tiež, aby sme mali dôvod nepodporovať hegemóna, pretože sa nechceme mýliť s ním a chceme obhajovať svoju pravdu. Takže tie technické údaje. Spojené štáty americké sa dlhoročne  usilujú vybudovať svoju protiraketovú obranu. A my sa nádejame, že nás bezpečne ochráni. Majú plán na prípravu ničenia vojenských vesmírnych satelitov predstavujúcich súčasť protiraketovej obrany Ruska ako potenciálneho protivníka. Pre obrovské finančné náklady je americký plán zatiaľ iba v štádiu ilúzií. Plán na vytvorenie pozemného protiraketového dáždnika, t. j. rozmiestnenie protiraketovej obrany na zachytávanie rakiet, je v danej etape absolútne nespoľahlivý. Ak by Spojené štáty americké rozmiestnili prostriedky protivzdušnej obrany hoci až na východnej hranici Slovenska, Poľska, pobaltských štátov a iných susedov, či takmer susedov Ruska, sú schopné monitorovať a zachytiť strategické a operatívnotaktické rakety pri štarte len vo vzdialenosti 700 km, to je vzdialenosť kúsok za Moskvou, ale šachty, respektíve ponorky, z ktorých môžu byť ruské rakety vysielané, sú oveľa vzdialenejšie. Rakety majú totiž dolet sedem až deväťtisíc km, úspešne letia do cieľov na Kamčatke zo severozápadu európskej časti Ruskej federácie. Takže pri štarte ich americká protivzdušná obrana zaregistruje, ale nestihne zachytiť. V tretej fáze letu, keď raketa klesá, rozdelená už na desať bojových hlavíc letiacich hyperzvukovou rýchlosťou na určené ciele po nepredvídateľnej dráhe, súčasne s každou z nich letí viacero klamných objektov, je súčasnou protivzdušnou obranou USA nezničiteľná. Jediná možnosť je zachytiť raketu v druhej fáze letu, ale obal ruských rakiet americkým laserovým komplexom odoláva. Ak by náhodou bola zasiahnutá, spadne mimo územia Ruska, t. j. tam, odkiaľ sa ju snažia zničiť. Američania priznávajú, že už tretí rok dotujú financovanie protiraketovej obrany a obrany komplexne sumou 400 miliárd dolárov ročne. Americký časopis Space News rezignovane poznamenáva, že, citujem: „Jedného dňa sa zobudíme a zistíme, že rozhodnutie o rozmiestnení zbraní vo vesmíre proti nám je prijaté a rubikon militarizácie vesmíru je prejdený.“ Koniec citátu. Stručnou technickou poznámkou chcem podporiť zamyslenie sa nad tým, že sme v nádeji na obranu asi stavili na nesprávneho koňa a zotrvávať na chybnom rozhodnutí je oveľa nebezpečnejšie, ako sa ho dopustiť. Všetkým, ktorí dôvodia nemožnosťou stiahnutia našej jednotky z Iraku naším vstupom do NATO, chcem pripomenúť, že NATO nie je veliacim orgánom operácie Iracká sloboda, ani sa nepripravuje v nej zasahovať.  Wiliam Nash, ktorý viedol americké jednotky v Bosne po uzavretí Daytonských dohôd úvahy o tom, že by NATO mohlo prevziať velenie operácii v Iraku nepripúšťa. Známe sú i vyhlásenia centrály NATO, takže ani tento dôvod na zotrvanie našich vojakov v Iraku nemá opodstatnenie o to viac, že iracká dočasná vláda vyhlásila, že nemieni poskytnúť imunitu ani cudzincom, ktorí sa podieľajú na obnove Iraku. 7. júna  tohto  roku  Bezpečnostná  rada  OSN prijala rezolúciu č. 1546 k Iraku. Hlasovalo za ňu všetkých 15 členov, hlavných bodov je 8. Prvý má názov Prechod k  moci a hovorí: „Bezpečnostná rada OSN schvaľuje vytvorenie suverénnej dočasnej vlády Iraku, ktorá prevezme po 30. júni 2004 zodpovednosť a právomoc za správu krajiny.“ Ako vieme, stalo sa tak predčasne. Bezpečnostná rada OSN víta ukončenie okupácie dňom 30. 6. 2004, rozpustenie prechodnej koaličnej vlády a znovunadobudnutie plnej suverenity Iraku. Bezpečnostná rada OSN potvrdzuje právo Iračanov na slobodnú voľbu svojej politickej budúcnosti, zvrchovanosť a úplnú kontrolu nad finančnými a prírodnými zdrojmi. Vážené kolegyne, kolegovia, ak spochybníte časť prednesených dôvodov na stiahnutie našich vojakov z Iraku, akceptujte aspoň text rezolúcie Bezpečnostnej rady OSN, aby sme sňali časť viny za jej porušovanie. V závere minulej či predminulej schôdze Národnej rady odznelo niekoľko dôrazných upozornení na adresu vlády Slovenskej republiky za jej servilnú politiku voči Spojeným štátom, ktorá neberie vôbec do úvahy následky svojho konania. Predseda Smeru pán Fico nás vtedy vyzval k spolupráci, aby sme od vlády spoločne žiadali výklad a informácie o situácii v Iraku. Čakáme na ňu. Akú správu možno čakať od vlády, ktorá nebola schopná predložiť relevantnú informáciu o tragédii, pri ktorej tam zahynuli i slovenskí vojaci, a ak si pozorne preštudujete správu o krokoch zabezpečujúcich vyššiu mieru ochrany územia a občanov Slovenskej republiky, tlač 735, dozviete sa jediný konkrétny údaj na strane 8, že Úrad civilnej ochrany vydal 95-tisíc brožúrok o tom, čo by mal vedieť každý občan v prípade ohrozenia (slovo „ohrozenia“ je uvedené v úvodzovkách), ktoré vraj prostredníctvom krajských úradov, t. j. brožúrky boli distribuované obyvateľom. Nie je uvedené kedy. Mne napríklad zatiaľ doručená nebola, ani o nej neviem. Neviem tiež, koľkí z nás sú hrdí na to, že premiér Slovenskej republiky a minister zahraničných vecí dostali ďakovné listy od Colina Powella, respektíve od Georgea Busha za to, že Slovenská republika podporuje bezprecedentný militarizmus Spojených štátov amerických. Viem ale, že Slovenská republika je na zoznam islamskej teroristickej centrály na 17. mieste pre odvetu za zapojenie sa do protiirackej koalície, nie na 159., ako uvádza londýnske monitorovacie centrum. Vyhlásenia vládnych politikov a predstaviteľov vládnej koalície o tom, že sa treba držať nastúpenej cesty, sú receptom na založenie veľkého požiaru na Blízkom východe, možno i na oveľa väčšom území, receptom na kategorickú polarizáciu síl vo svete. Môžeme odísť z Iraku a vyhnúť sa obvineniam o spoluvine. Nemyslím si, že máme na takéto rozhodnutie veľa času. Využime ho a nie iba z dôvodu včera medializovaného možného teroristického ohrozenia Slovenskej republiky. Preto vás, vážené kolegyne, kolegovia, vyzývam, podporte nami predložený návrh uznesenia. Chceme, aby si Národná rada Slovenskej republiky zachovala schopnosť vnímať realitu a adekvátne na ňu reagovala. V závere si dovolím pripomenúť text nášho návrhu uznesenia: „Národná rada Slovenskej republiky vyzýva vládu Slovenskej republiky, aby, po prvé, stiahla z Iraku ženijnú jednotku v počte 82 osôb, ktorá bola vyslaná podľa uznesenia č. 332 z 19. júna 2003 na základe pozvania Poľskej republiky na pôsobenie v mnohonárodnej divízii v rámci stabilizačných síl v Iraku, po druhé, odvolala čatu prieskumu obrany a ochrany v počte 20 osôb, ktorá bola vyslaná do Iraku v januári a februári v roku 2004, po tretie, aby na medzinárodnej úrovni spolupracovala  s ostatnými štátmi pri poskytovaní civilnej, humanitnej pomoci Iraku pod záštitou Organizácie Spojených národov, Červeného kríža a Červeného polmesiaca.“ Veľmi pekne vám ďakujem  za pozornosť. Prosím o prepáčenie, že som vás dlho zdržala, ale myslím si, že táto otázka je naliehavá a veľmi dôležitá. Ďakujem. (Potlesk.)