Mistrík, Miloš, predseda Rady pre vysielanie a retransmisiu (2015-05-27):
Áno. Tak ďakujem za všetky pripomienky, návrhy. Rád by som sa teda dotkol tých vecí, ktoré naozaj má v kompetencii naša rada, pretože niektoré veci, ako už bolo povedané, nemáme v kompetencii. To znamená, že radi by sme, keby to tak bolo, to je aj odpoveď pánovi Mičovskému. Aj ja pochádzam z takého prostredia, mám tam veľa známych, ale nemáme na to my nástroj priamo. To je naozaj nástroj u vysielateľa, RTVS a tak ďalej. Rada pre vysielanie a retransmisiu nemá žiadny nástroj na to, aby toto tomuto pomáhalo. Jedine tak nejako ľudsky. To isté mal, spomínal aj pán Mikloško niektoré vysielanie, špeciálne RTVS, potom TA3, potom rádio Lumen, myslím. Nie, TV Lux spomínal, stanicu Senzi. My to sledujeme, samozrejme, môžeme tomu pomôcť pri licenčnom konaní, ale nemôžeme tomu pomôcť nejako programovo, obsahovo, pretože to je naozaj vec vysielateľov. A je a dúfam, že to počúvali tí ľudia z tých médií, tieto pochvaly, povedzme, aj tie výčitky, ktoré zazneli na ich adresu, a že si to jednoducho zapamätajú a budú sa snažiť aj hlasu, hlasu parlamentu, hlasu poslancov vyjsť v ústrety. Ale jedna vec je, ktorá je veľmi dôležitá, spoločná, a to je vlastne otázka legislatívy, pretože Národná rada v tomto naozaj reálne môže pomôcť. A ďakujem všetkým rečníkom, ktorí sa k tomu vyjadrili, respektíve navrhli iniciatívu v tomto slova zmysle. Zákon č. 308 je z roku 2000, čiže dnes má 15 rokov. To je zase na zákon nie až tak veľa, ale je pravda tá, že svet médií ide veľmi rýchlo dopredu, a to, čo sa poznalo v roku 2000, iste si to všetci veľmi dobre pamätáte, bolo niečo diametrálne odlišné od toho, čo je, čo je dnes. A preto prechádzal rôznymi novelizáciami ten zákon. Ešte aj teraz v tomto roku, teda pokiaľ viem, v júni, myslím, budete mať ďalšie novelizácie navrhnuté tohto zákona. Takže naozaj on sa vylepšuje a posúva smerom dopredu a potom príde istý moment, keď už jednoducho tie vylepšovania už strácajú zmysel a bude sa treba sústrediť asi na napísanie nejakého nového zákona, čo už iste v tejto snemovni nebude, ale proste v ďalšom pokračujúcom. Je o tom aj diskusia, diskutujeme, že či sa dá ešte tento zákon zlepšovať alebo radšej to celé prepracovať a urobiť nový. Nie je to zase naša úloha, my to budeme, my sa budeme podľa toho riadiť. A v tom pomôžeme, keď sa to bude písať, keď sa to bude pripravovať, ale samozrejme je to vec Národnej rady a výkonnej sféry. To je aj prípad, ktorý bol spomenutý tesne na to, ezoterické súťaže a rôzne tie také polo, polopochybné vysielania. To je presne to, že ten zákon jednoducho to nepoznal, a nevieme to my nejakým spôsobom uchytiť, hoci vieme, že to je nie v poriadku, ale nevieme sa k tomu dostať zákonnými prostriedkami. Možnože, však komunikovali sme aj s českou radou, a pritom česká rada je na tom ešte horšie. Jednoducho oni majú ten zákon tak napísaný, že už vôbec to nevedia uchytiť. Takže my dokonca sme, oni nás pochválili, že my sme dokonca takí akční a že sme dokázali niečo aspoň v tejto, v tejto veci urobiť. Rovnako zákon určuje, koľko je možnej reklamy. Ľudia sa sťažujú, že sa vysiela veľa reklamy. Každého to otravuje, vrátane predsedu Rady pre vysielanie a retransmisiu, ale zákon zasa umožňuje 20 %, to je 12 minút za hodinu vysielania reklamy plus upútavky, ktoré sa nerátajú do toho času, ktoré trvajú rovnako ako tá reklama, to máte 20 minút reklamy za hodinu. No tak si to predstavte, že vlastne to je, to je proste obrovské množstvo, ale zákon to umožňuje. Čiže oni to využívajú, televízie komerčné hlavne a neporušujú zákon. Samozrejme, keď ho porušia, tak prichádzajú sankcie. A sú dosť vysoké tie sankcie, ale zdá sa, že je to večný boj a proste vždy znova príde k porušeniu a vždy znova príde sankcia. To sa blížim aj k tej téme sankcií za, čo spomínal pán Viskupič. Možno som to nie povedal jasne, alebo sme sa nerozumeli. Sankcie, tak isto ako počet sťažností tak isto poklesla výška, výška vybraných sankcií. Predminulý rok boli vysoké preto, že pred-predminulý rok boli, bolo veľa sťažností, bola taká éra tých reality šou a proste tých programov, ktoré naozaj veľmi iritovali ľudí na Slovensku. Prichádzalo veľa sťažností, na to bolo veľa sankcií. Postupne to nie je, už zaniká to, takže tie televízie sa zrejme troška predsa len vydali iným smerom, takže klesá aj počet tých sankcií. Takže takto to bolo myslené. Tak len, aby som to vysvetlil. Čo sa týka, kauza Viva. Tak to je dlhá, dlhá vec, veľa sa o tom popísalo. Mne sa zdá, že už bolo všetko vysvetlené, ale znova a znova sa táto otázka vracia. Mne neostáva nič, len povedať, že, že Najvyšší súd po tom dlhom vyše ročnom procese rozhodol tak, ako rozhodol. Súhlasil s rozhodnutím Rady pre vysielanie a retransmisiu, problém bol uzavretý, ukončil sa vlastne z hľadiska procesu medzi viacerými stranami. Dnes vysiela Rádio Vlna, ktoré, ako ste si iste všimli, nadviazalo obsahovo, programovo na Rádio VIVA, dokonca niektorí redaktori tam, tam prešli. Čiže z hľadiska obyčajného poslucháča nedošlo k nejakému vákuu, je to doriešené, doriešené zákonne. Ťažko sa mne k tomu vracať, znova to otvárať, ani by sa to, ani to nemá zmysel, ani by sa to vlastne už nedalo, keďže to rozhodnutie Najvyššieho súdu je platné. No bolo tu viacero pripomienok. Nielen pán Viskupič, ale aj pán Jarjabek spomínal legislatívne otázky. Znova by sme sa vrátili k tomu istému, že je potrebné, potrebné inovovať, vylepšovať ten zákon. Alebo keď prídeme do istého štádia, tak ho jednoducho už aj zmeniť. Ja s tým, ja s tým súhlasím, my sa musíme podriadiť. A keď to tak bude, tak jednoducho budeme musieť ho aplikovať do praxe. Potom tu boli niektoré také čiastkové otázky alebo pripomienky k tomu, že čo rada môže alebo nemôže robiť vo vzťahu k vysielateľom. Napríklad čistota jazyka, na to je jazykový zákon, existuje, platí zákon o štátnom jazyku. A my ho aj aplikujeme. Keď príde nejaká sťažnosť alebo keď sa, proste príde do konfliktu vysielateľ s týmto zákonom, tak rovnako ho aplikujeme. On existuje. Samozrejme, že sú niektoré veci, ktoré sú povedzme kontroverzné. Ten zákon možno nepozná všetky nuansy toho vysielania, takže musí to, musí to rada nejakým spôsobom vždy vykladať. Boli tu otázky na činnosť rady ako takej, jej kancelárie a na otázky monitorovania, riešenia sťažností. No samozrejme chodí veľa sťažností, takže rada hlavne sa zaoberá sťažnosťami. Ale robí aj vlastné monitoringy, plánované monitoringy, ktoré sú napríklad počas volieb, všetkých druhov volieb, robíme monitoring politicko-, politický vlastne, proste otázka objektivity a vyváženosti. Ale robíme aj ďalšie monitoringy. Viete možno, že sme robili monitoring na reklamu na lieky, pretože reklama na lieky si vyžaduje určitý presný štandard, ktorý sme museli presadiť v médiách. Takže robia sa monitoringy, plánované monitoringy Radou pre vysielanie a retransmisiu. A samozrejme potom sú sťažnosti, ktorých prichádza každý deň dosť, a samozrejme každý člen rady má právo navrhovať sám, dať preskúmať niektoré programy, čo sa všetko, všetko deje. Samozrejme, monitorovať všetko, ja som to rátal, myslím, že to spomenul pán Viskupič, keby sme chceli monitorovať celé vysielanie na malý online všetkých vysielateľov rozhlasových a televíznych, tak by sme potrebovali asi 800 pracovníkov. Čo je, samozrejme, číslo z ríše neskutočna, my máme 30 pracovníkov a, samozrejme, kontinuálne monitorovať všetko. Takže robí sa to výberovým spôsobom, robia sa rizikové oblasti, rizikové časy, robia sa aj celoplošní vysielatelia, ale aj lokálnych vysielateľov monitorujeme. Robíme to tak, ako máme možnosť tú personálnu a, samozrejme, prostriedkami technickými, ktoré máme k dispozícii. Bolo tu správne povedané a ďakujem aj pánovi Jarjabkovi, aj Mikloškovi, aj teda Viskupičovi, že spomenuli tento problém, je ten problém nedostatočného technického vybavenia. Bodka, nechcem to viac tu spomínať, pretože viem, že ani Národná rada nie je ten kompetentný orgán, ktorý by toto mohol vyriešiť, zvýšiť rozpočet. No ale (reakcia na hlasy z pléna), tak ďakujem, ak pomôžete, tak, samozrejme, budeme, budeme radi. Čo sa týka ešte toho, čo spomínal pán Mikloško tuná, to sú tie kresťanské médiá. No je to možno, na niečo natrafil, na nejaký problém natrafil, narazil. Ten my si tiež uvedomujeme. My ich poznáme na Slovensku, respektíve v podstate v Európe poznáme verejnoprávne médiá a licencované, čiže komerčné médiá. Ale existuje niečo ako tretí sektor medzi médiami, niečo ako komunitné médiá, a kresťanské médiá sú blízko, blízko tým komunitným médiám. Čiže ako to býva, tam by mal, tam je troška iný režim. Pri verejnoprávnych a komerčných sa striktne vyžaduje objektivita a vyváženosť. Jasne ak zaznie kritický názor A, má zaznieť názor B. Samozrejme, médiá pre komunity, ktoré vysielajú, povedzme v Amerike to máme, pre rôzne národnostné menšiny v New Yorku alebo pre nejaké náboženské skupiny, tak asi ťažko predpokladať, že oni keď vysielajú pre tú komunitu svoju, tak že tam budú pozývať ten iný názor. Proste to je vysielanie pre komunitu... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)