D. Lipšic, poslanec: (2008-05-21):
Pán minister, milé kolegyne, vážení kolegovia, dnes znovu prší. Dúfajme, že školský zákon je lepší ako vaše meteorologické predpovede. Uvidíme. Chcel by som najskôr všeobecne vystúpiť k návrhu a potom k jednej osobitnej téme v tomto návrhu, ktorá je zvlášť sporná. Všeobecne k tomu, v akom časovom chvate návrh do parlamentu prišiel a zjavne, ako je vládna väčšina odhodlaná vlastnými poslancami návrh schváliť. Na čo má právo, ale myslím si, že taký dôležitý návrh, ktorého ambíciou je, že na možno desiatky rokov ovplyvní vývoj nášho školstva, ambíciou by malo byť získanie pokiaľ možno čo najširšej podpory v parlamente, jeho prediskutovanie počas zodpovedajúceho obdobia a následné schválenie a vstup do účinnosti. Nehovorím to úplne samoúčelne. Pán minister, vy ste boli v minulom parlamente, aj keď sa napríklad rokovalo o možno porovnateľne veľkej reforme v oblasti justície – trestnoprávnej reforme, ktorá získala podporu ústavnej väčšiny, pretože sme sa snažili počas veľmi dlhého obdobia diskutovať s poslancami všetkých poslaneckých klubov, schvaľovali sa aj ich pripomienky v rámci druhého čítania a návrh nakoniec prešiel veľmi výraznou ústavnou väčšinou. Prešli pozmeňujúce návrhy opozičných poslancov pani poslankyne Laššákovej, pána poslanca Fica a ďalších. Čo tým chcem povedať? Dnes budeme asi o školskom zákone hlasovať. Máme stovky pozmeňujúcich návrhov a možno budem úspešnejší prognostik, keď poviem, že všetky návrhy, ktoré sú  od vládnych poslancov prejdú, a všetky, ktoré sú opozičných poslancov neprejdú. Tým chcem povedať, že dnešný systém práce v parlamente najmä pri zákonoch, ktoré majú ambíciu presiahnuť volebné obdobie je podľa mojej mienky zlý. Poviem aj časový harmonogram. Keď sme prišli s trestnými kódexmi, tak ja som doručil všetkým poslancom ústavnoprávneho výboru prvé verzie v lete 2003. V roku 2004 prišiel návrh do parlamentu a bol v parlamente rok, takmer rok. Rokovalo sa vo výboroch niekoľkokrát a až v máji 2005 boli návrhy schválené. To znamená, vytvoril sa podľa mojej mienky adekvátny časový priestor na to, aby sa získal celospoločenský konsenzus na takých významných zmenách, ktorých ambíciou naozaj je presiahnutie jedného volebného obdobia. Ukazuje sa, že to bolo správne. Je to stabilnejšia právna úprava a prináša väčšiu bezpečnosť do našich ulíc. Myslím si, žeby vaším zámerom tiež alebo cieľom malo byť, aby návrh získal celospoločenskú podporu, len si myslím, že z hľadiska časového, keď takýmto rýchlym krokom sa snažíte ísť, to nie je možné už z povahy veci. Je taká komplexná právna norma, aby prešla z prvého do druhého čítania a z druhého do tretieho čítania v priebehu jeden a pol mesiaca. Obávam sa, že tam nie je možné nejakú celospoločenskú podporu naprieč politickým spektrom, žiaľ, získať. Samozrejme, že zrejme to vládnej koalícii nejako zvlášť nevadí. Vládny návrh školského zákona prejde. Považujem to za chybu, že v tomto parlamente od roku 2006 začala vládna koalícia s opozíciou viesť studenú vojnu. Ide to niekedy do takých groteskných situácií, ako sme boli svedkami včera, keď návrh opozície na správu konkrétneho ministra, konkrétne o detskom kardiocentre pred týždňom neprejde a ten istý návrh koaličného poslanca včera prejde. No musím povedať, že to nám veľmi na cti nepridáva, keď hlasujeme výlučne podľa toho alebo časť poslancov, poslancov vládnej koalície, kto návrh podáva, a nie podľa toho, či návrh je dobrý, alebo návrh je zlý. Včera sme tu mali v parlamente škandál a nechcem si to ani predstavovať, čo by sa udialo, keby sa podobný škandál udial poslancovi opozície. Zajtra je hodina otázok. Bolo by 50 otázok na premiéra, čo hovorí na škandalózne konanie opozičného poslanca. Pán predseda parlamentu by tu mal plamenné prejavy o morálke zvýšeným hlasom. Teraz hovorí, že nemôže nič robiť. Ak by sme mohli dokazovať trestné činy len tak, že máme spredu nahraného páchateľa na videokameru a inak nie, mali by sme pomerne nízku objasnenosť, musím vás o tom ubezpečiť. Musím povedať, že ma mrzí, že znovu sa aj to stranícke rozdelenie prejavuje pri takom vážnom návrhu zákona, ako je školský návrh, školský zákon. A opakujem ešte raz, som presvedčený, že pozmeňujúce návrhy prejdú presne podľa straníckeho rozdelenia. A spomenul som úmyselne ten rozdiel, ktorý tu bol v minulosti s tým, ktorý je dnes pri závažných zmenách, ktorých ambíciou je presiahnutie jedného volebného obdobia. Čo by mal byť, pán minister, podľa mňa aj záujem váš, určite nemáte záujem, aby zákon bol po dvoch, troch rokoch výrazne zmenený alebo nahradený niečím úplne novým. Bola by to potom pomerne zbytočná práca. Pán poslanec, vy počúvate, čo hovorím? (Hlas zo sály.) Tak počúvajte. Dovoľte mi vyjadriť sa k dvom veciam v predloženom návrhu školského zákona a k spoločnej správe. Tá diskusia, ktorú som včera počúval od odborníkov na školstvo bola zaujímavá, do akej miere majú byť školské osnovy flexibilné, do akej miery majú byť pomerne rigidné, čo sa má zmenšovať ako počet učiva. Chcem vás, pán minister, upozorniť na jednu vec, ak budete znižovať počet hodín matematiky na školách, budete mať následne viacej prihlásených na právnické fakulty. Budeme mať viac právnikov, ja viem (hlas zo sály), ale bude to potom následne v učebných osnovách a veď práve som vás trošku chcel vystrašiť. Lebo aj tá flexibilita, samozrejme, má svoju mieru, aby sa učili deti v škole aj solídne vedomosti a nielen to, ako sa hrajú karty. Čiže v tomto možno môj prístup je trochu konzervatívnejší a myslím si, že ponechať základy učiva v predmetoch, ktoré sú podstatné, je dôležité. Dovoľte mi ale vyjadriť sa ku konkrétnemu návrhu a jeho zmene v spoločnej správe. Vyjadrím sa, môžem si to dovoliť povedať, lebo som bol nedávno označený ako neoľudák, takže si to môžem dovoliť. Ide o rozsah vyučovania v jazyku národnostnej menšiny. Určite sa zhodneme na tom, že ambíciou školského zákona je, aby absolventi našich škôl boli pripravení vstúpiť do života, do práce, byť konkurencieschopní, zamestnať sa rovnocenne. Aby mali rovnakú šancu, rovnocenní nebudú, ale rovnakú šancu, aby mali. Myslím si a som o tom presvedčený, že jednou z náležitostí rovnakej šance je, aby všetci absolventi škôl ovládali slovenčinu. Ja som chodil ako chlapec na prázdniny do Nových Zámkov, lebo moja mama odtiaľ pochádza, do pionierskych táborov a musím povedať, že ešte v tom čase v tých 70., 80. rokoch bol problém nie u starých ľudí, to viem pochopiť, ale u mojich vtedajších rovesníkov so základnými znalosťami slovenčiny. Hovorím to napríklad napriek tomu, že väčšina, mnohí naši kolegovia poslanci SMK hovoria po slovensky lepšie ako mnohí my poslanci slovenskej národnosti. Ale to len dokumentuje, že dobré zvládnutie slovenčiny je pre presadenie sa na Slovensku veľmi dôležité. Ja to nevnímam ako nejaký nacionálny problém, pretože nijako sa nevyjadrujem k tomu, že aké by mali byť hodiny materinského jazyka. Nech sú aj proste v zásade rozsiahlejšie ako dnes, toto nie je  predmetom môjho záujmu. Predmetom je, aby každý absolvent našej školy zvládol na perfektnej úrovni slovenčinu. Žiaľ, prípady, keď absolventky stredných zdravotníckych škôl, zdravotné sestry, ktoré musia byť v kontakte s pacientom, neovládali slovenčinu, pretože absolvovali strednú zdravotnícku školu s vyučovacím jazykom maďarským. Také prípady, žiaľ, neboli úplne ojedinelé. Myslím si, že ak ambíciou touto návrhu bolo ten stav zmeniť, tak to bolo správne. Musím ale povedať, že dohoda, ktorá sa udiala a ktorá je prejavená v spoločnej správe, v bode 10 spoločnej správy je prejavom toho, na čo sme upozorňovali už na minulej schôdzi, keď sa schvaľovala Lisabonská zmluva, že prišlo k dohode. Tá dohoda je zvlášť zaujímavá tým, že ide o dohodu o nižšom rozsahu slovenčiny a je uzatváraná údajne medzi poslaneckým klubom SMK a ministrom za Slovenskú národnú stranu. A tá dohoda by sa možno zjednodušene dala nazvať viac Bruselu za menej slovenčiny, čo zvlášť pri kombinácii SNS a SMK je pomerne zvláštny spôsob dohody. V pôvodnom znení § 12 ods. 3 ministerstvo a vláda navrhovali, aby štátny jazyk bol vyučovaný najmenej v rozsahu vyučovania predmetu jazyka národnostnej menšiny. Bolo to pomerne exaktné minimálne v tom, že tie hodiny nemohli klesnúť pod hodiny, ktoré má jazyk národnostnej menšiny. Teraz je zmena v bode 10, ako som spomenul, zmena, ktorá bude schválená. Bola navrhnutá vládnymi poslancami v školskom výbore. Prešla vládnou koalíciou, čiže berme, že to je dohodnutá zmena. A tá znie, je tam oveľa vágnejšie kritérium v rozsahu vyučovania potrebného na jeho osvojenie. Čo, samozrejme, bude potom vecou učebných plánov, ktoré nemajú ani úroveň všeobecne záväzného právneho predpisu. V zásade si myslím, že ich môže podpisovať aj vysoký štátny úradník na ministerstve, nemusí to byť ani minister, a myslím si, že tento kompromis je zlý. Nielen kvôli tomu, že sa udial kvôli Lisabonskej zmluve, ktorá nás zbavila mnohých alebo zbaví mnohých častí našej suverenity, ale aj kvôli tomu, že potenciálne z absolventov škôl na školách s vyučovacím jazykom národnostnej menšiny bude vytvárať absolventov, ktorí na Slovensku nebudú konkurencieschopní. Samozrejme, aj keď neviete slovenčinu,  viete sa v práci uplatniť. Ale kde? Pri manuálnych prácach, nie v nejakých sofistikovaných, a to si myslím, že by nemala byť ambícia školského zákona. Mala by byť jeho ambícia, aby sa každý mohol uplatniť na zodpovedajúcej svojmu vzdelaniu úrovni a toho nevyhnutnosťou je aj ovládanie slovenského jazyka. Preto vyjadrujem určité sklamanie nad touto dohodou, ktorá bola uzatvorená s našimi kolegami zo Strany maďarskej koalície, pretože je to dohoda, ktorá podľa mojej mienky v konečnom dôsledku poškodí práve žiakov a študentov národnostných menšín, ktorí nebudú v takomto prípade mnohí, nie všetci konkurencieschopní vo svojom pracovnom živote. Je mi ľúto, že ste na takýto kompromis, pán minister, boli ochotný pristúpiť. Ďakujem vám pekne.