V. Veteška, podpredseda NR SR: (2003-11-11):
Skončili sme s prihláškami do rozpravy, ktoré boli podané písomne. Teraz sa pýtam, kto ústne sa hlási do rozpravy. Ďakujem. Končím možnosť ďalších prihlášok ústnych do rozpravy. Ešte doplním informáciu. O slovo požiadal pán podpredseda vlády, ktorý vystúpi ešte v rozprave, ešte predtým aj pán spravodajca Janiš, ktorý tiež vystúpi ešte v rozprave. Ako prvý ústne v rozprave vystúpi pán poslanec Malchárek. J. Malchárek, poslanec: Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Vážený pán podpredseda vlády, vážený pán minister, vážené dámy poslankyne, páni poslanci, na úvod prečítam pozmeňujúci návrh k tomuto zákonu, aby som postupoval v súlade s rokovacím poriadkom. Čiže v čl. I. za bod 22 sa vkladá nový bod 23, ktorý znie: „V § 47c sa za odsek 5 vkladá nový odsek 6, ktorý znie: „Výnos z prevodu majetku, ktorý je príjmom osobitného účtu ministerstva, možno použiť aj na úhradu nákladov spojených s realizáciou významných investícií podľa osobitného predpisu14) a o použití finančných prostriedkov na tento účel (významné investície) rozhoduje vláda Slovenskej republiky.“.“ Poznámka pod čiarou k odkazu 14 znie: „14) Zákon č. 175/1999 Z. z. o niektorých opatreniach týkajúcich sa prípravy významných investícií a o doplnení niektorých zákonov.“ Ďalší odsek 6 sa označuje ako odsek 7. Nasledujúce body návrhu sa prečíslujú. Navrhuje sa, aby výnos plynúci z prevodu majetku mohol byť použitý na úhradu nákladov spojených s realizáciou významných investícií vymedzených v osobitnom predpise na základe, a to zdôrazňujem, rozhodnutia vlády. Nemyslel som si, že budem chcieť vystúpiť v tejto rozprave, tak mám tu pár nesúvislých poznámok, ktorými by som chcel reagovať predsa len na to, čo tu odznelo, lebo naozaj to považujem za veľmi dôležitú tému, ku ktorej sa treba vyjadriť. Nemyslím si, že tu odzneli iba samé zlé veci z úst opozície, určite tam bolo veľmi veľa zaujímavých poznámok aj filozofických úvah, len boli mnohé tie prejavy pretkané mnohými skresľujúcimi faktmi, doslova by som si dovolil povedať, aj nepravdami, ale aj rozdielnym filozofickým prístupom k tomuto problému, ktorý je dnes na programe v Národnej rade. Na úvod chcem povedať, že tento zákon tohto typu nikomu nedáva zelenú na konkrétnu privatizáciu v konkrétnom strategickom podniku, len dáva priestor vláde, ku ktorej celkom logicky koaliční poslanci majú svoju dôveru, aby konala v súlade so svojimi kompetenciami, to znamená, vláda, ktorá je na exekutívu predurčená, aby konala a, samozrejme, aby sa primerane zodpovedala Národnej rade. Preto si nemyslím, že by mali prechádzať pozmeňujúce návrhy a návrhy, ktoré trochu nadraďujú Národnú radu, aj keď nie možno v rozpore so zákonom, ale v rozpore s filozofiou na orgán, ktorý by mal výkonne zasahovať do kompetencií vlády Slovenskej republiky. Hovorilo sa tu o privatizácii, predovšetkým z minulosti. Čiže tá kritika smerovala do čias uplynulých, povedzme, 8 – 9 rokov. Ani ja nie som celkom presvedčený, že všetko bolo absolútne, ako sa hovorí, s kostolným poriadkom, že všetko bolo úplne správne sprivatizované a všetko prebehlo 100-percentne, povedzme, v súlade s nejakou mojou morálkou. Ale filozofia bola úplne správna. Podniky fungujúce, strategické podniky, fungujúce tzv. pod ochranou štátu, v ktorých štát si túto kontrolu zabezpečoval prostredníctvom len svojich ľudských nominácií v predstavenstvách a dozorných radách, fungovali spôsobom, že vytvárali tieto podniky miliardové dlhy, ktoré v podstate sú nesplatiteľné na ďalších 20, 30, 40 rokov. Jednoducho nefungovali títo ľudia v týchto podnikoch v štandardných podmienkach. A ani by nepomohlo, verím, že to bolo čiastočne z vtipu povedané od pána poslanca Hanzela, keby jednotliví ministri gestorovali riadenie týchto strategických podnikov, pretože to je nezdravé prostredie, si myslieť, že subjektívny vplyv kohokoľvek teraz by mohol zabezpečiť efektívne riadenie týchto štátnych strategických podnikov alebo týchto spoločností. Pokiaľ nevytvoríme zdravé prostredie, a zdravé prostredie je to, ku ktorému sa všetci dnes hlásime, je to zdravé prostredie zdravo fungujúceho trhového mechanizmu, nebude existovať žiadny subjektívny väčší, silnejší mechanizmus, ktorý by zabezpečil efektívne riadenie týchto spoločností. Nie je celkom pravda, že v Európe je trend, že strategické podniky sú v rukách štátu a štát si cez ne uplatňuje svoje práva a nejakým spôsobom chráni občanov pred zvyšovaním cien, lebo v tomto duchu tu zazneli niektoré pripomienky. Toto považujem za už naozaj klamstvo, pretože štát, vláda predsa nie je tu od toho, aby niekomu len preto, že jej to robí dobre, zvyšovala ceny a proste tuná stála pred občanmi v pozícii, ktorá nie je vôbec nijakým spôsobom lichotivá. Ale vytvára svojimi opatreniami zdravé prostredie na to, aby jednoducho ceny odzrkadľovali prirodzený vývoj nákladov a primeraného zisku. Nie je to pravda v rámci Európy ani v súvislosti s energetikou, lebo tiež tu boli na túto tému nejaké poznámky. Podľa mojich informácií jediným v zásade štátnym podnikom alebo štátom kontrolovaným podnikom je francúzska najväčšia energetická spoločnosť EdF, ktorá ale tiež žije len alebo prežíva len s výdatnou podporou rôznych štátnych subvencií a tiež len dočasu, lebo v budúcom roku sa už plánuje nejaká časť, nejaký balík na privatizáciu a štát má úplne iné nástroje na to, aby si zabezpečil reguláciu a vplyv v týchto podnikoch. A to sú, samozrejme, zákony, to sú nezávislé regulačné orgány a to je podľa mňa jediný zdravý spôsob, ako sa môže štát a vláda a parlament ku vzťahu k strategickým podnikom správať štandardným spôsobom. Bolo tu hovorené o 49-percentných podieloch, ktoré boli doteraz predané aj s manažérskym balíkom. To je bezpochyby neštandardné a vôbec to naozaj nezodpovedá tej filozofii zákona, o ktorej hovoril pán poslanec Fico. Len riešením v tej dobe bola aj je dnes, aj v budúcnosti pre Slovenskú republiku, aby sa tieto podniky správali štandardne, získať strategického investora a dosť dobre si neviem predstaviť pojem „strategický investor“, ak by prišiel investor, ktorý sa vzdá manažérskeho balíka. Ja som presvedčený o tom, že tá cena, ktorá bola zaplatená práve za tie podniky, zohľadňovala aj práve tento manažérsky balík v transakčných dokumentoch. A tým pádom sme získali v zásade strategických investorov, ktorí priniesli svoje manažérske know-how, ak by sme chceli predávať, alebo len tzv. portfóliových partnerov, portfóliových investorov, myslím si, že by sme takýchto nenašli a okrem toho by sa nevyriešil zásadný problém. A to je problém, aby tieto podniky fungovali v štandardnom prostredí a aby fungovali prosperujúco. Preto táto anomália vzniká zrejme z prostredia, ktoré tu politicky bolo vytvorené v poslednom období, že súčasťou vtedajšej koalície boli strany, ktoré boli silne zamerané smerom doľava a jednoducho imidživo si nevedeli predstaviť, že by vo vzťahu k svojim voličom predávala sa tzv. majorita v týchto spoločnostiach. Preto, vnímam to ako vtedajší kompromis, sa predalo 49 %, ale v skutočnosti by bolo treba občanom povedať, že sa v zásade predalo akoby 51 % vo všetkých podnikoch. My sme v zásade za doprivatizáciu tam, kde to bude naozaj výhodné pre štát, ale nielen z pohľadu, samozrejme splácania iba dlhov, ale aj z pohľadu širšieho vnímania tých pozitívnych vplyvov samotnej privatizácie. Myslím si, že je celkom správne, že je dobré splácať prioritne z týchto prostriedkov získaných z privatizácie dlhy, ktoré máme v rámci tých podnikov a do zahraničia, pretože bude to správne v tom prípade, ak tie dlhy budú zaťažovať štát vyššie, ako by bol príjem z prijímaných dividend z týchto podnikov. A preto si myslím, že toto je vyslovene odborná vec, ktorá by sa nemala veľmi spolitizovávať. A preto treba pristupovať k rozhodovaniu o jednotlivých strategických podnikoch, podnik po podniku, aby sa do toho ten vplyv politiky až tak nevnášal, aby rozhodovali naozaj racionálne čísla, racionálne argumenty. Jedno číslo ešte snáď pre tých, ktorí si mysleli, ako neuveriteľne fantasticky fungujú strategické podniky s manažmentom štátu. Dnes majú Slovenské elektrárne len štátom garantované dlhy vo výške rádovo 55 mld. Sk. A preto tento stav nielen z hľadiska získania možných prostriedkov z privatizácie, ale aj z hľadiska práve ozdravenia manažmentu a získania manažérskeho know-how zo zahraničia je vlastne v tomto podniku nezvrátiteľný. A celkový výnos z tejto privatizácie nebude len v samotných finančných prostriedkoch, ale v konečnom dôsledku bude v úspore alebo aj v znižovaní cien energie a v znižovaní cien toho všetkého, čo sa nám dnes vyčíta, že to zvyšujeme. Naozaj nám nikomu to nerobí dobre, že sa ceny zvyšujú, ale nie je možné proti tomu bojovať nezdravými prostriedkami v nezdravom prostredí. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)