J. Mikuš, poslanec: (2008-09-09):
Chcel by som sa vyjadriť k novele skôr obsahovo, vecne napriek tomu, že sme v prvom čítaní, aby som zdôraznil, prečo sa domnievam, že tento návrh zákona nemal byť predložený do Národnej rady, prečo ho nepodporím a prečo sa pripájam k môjmu predrečníkovi kolegovi Ivanovi Štefancovi s návrhom nepokračovať ďalej v rokovaní o tomto návrhu zákona. Dotknem sa už spomenutého § 4a, ktorý hovorí o regulácii cien podľa predstáv vlády. Hlavne k tomuto paragrafu by som chcel povedať niekoľko postrehov. Už odcitované mojím druhým predrečníkom, § 4a odsek a), že „cenové orgány môžu regulovať cenu, ak vzniká mimoriadne trhová situácia s priamym vplyvom na ceny tovarov na tuzemskom trhu ohrozujúcim cenovú stabilitu alebo dostupnosť tovarov“, chcem povedať, že neviem, čo mal navrhovateľ, alebo neviem, čo má navrhovateľ na mysli, ale práve trh a konkurencia pôsobia proti rastu cien, teda proti ohrozeniu cenovej stability. V bode b), „kde dôjde k ohrozeniu trhu vplyvom nedostatočne rozvinutého konkurenčného prostredia pri posudzovaní stavu konkurenčného prostredia, sa vyžaduje stanovisko Protimonopolného úradu“. Domnievam sa, že nedostatočne rozvinuté konkurenčné prostredie spôsobuje práve v súčasnosti skôr vláda, nie trh, resp. podnikatelia. Stačí sa pozrieť na kroky vlády vo viacerých verejných súťažiach či na deformujúce investičné stimuly. O tých som už z tohto miesta niekoľkokrát hovoril. V § 4a v bode c), citujem, „cenové orgány môžu regulovať cenu, ak si to vyžaduje ochrana spotrebiteľa alebo iný verejný záujem“. Nuž vláda sama prispieva k rastu nákladovosti a cien napríklad zasahovaním do podnikania v zdravotníckych zariadeniach premrštenými tendrami, výberu správcu mýtneho systému, v deformáciách v objednávaní informačných systémov, deformáciou pri objednávaní stavebných výkonov na výstavbu diaľnic, zákazky do Železníc Slovenskej republiky. Vláda mení predpisy tak, aby priamo napádala spotrebiteľa a verejný záujem. Napríklad už spomenuté investičné stimuly, ale napríklad aj klientelistická podpora škôl a obcí. V § 4a v bode d), tá cenová regulácia, alebo „cenové orgány môžu regulovať cenu, ak ide o tovar, ktorého dodanie alebo poskytnutie sa považuje za podnikanie v sieťových odvetviach podľa osobitného predpisu“. Nuž vláda chce regulovať, čo už sama reguluje, skoro nehoráznym spôsobom, napríklad cez zmenu regulácie, cez Úrad na reguláciu sieťových odvetví. Umelým udržiavaním nízkych cien vedie túto cenotvorbu k neefektívnostiam, investičnému zanedbávaniu, čo vyvolá neskorší nevyhnutný oveľa vyšší rast cien, ako to bolo v prípade energií v druhej polovici deväťdesiatych rokov. Konečne v bode e) § 4a, „kde cenové orgány môžu regulovať cenu, ak ide o tovar, ktorého dodanie alebo poskytnutie sa považuje za prevádzkovanie dopravy na železničnej dráhe za univerzálnu poštovú službu alebo za službu poštového platobného styku“. Nedávno sme rokovali o novelách zákonov o pošte a o kolkoch, ktoré spôsobili presne to, proti čomu chce alibisticky a platonicky bojovať táto novela. Posilnenie monopolu slovenskej pošty, a zopakujem to znova, bude viesť k rastu cien. Ďalej do novely zákona sa vracajú dávno zrušené § 7 a 8 o vecnom usmerňovaní cien a základných pravidlách pri uplatňovaní regulácie cien. Celé sa to točí okolo pojmu „primeraný zisk“. Chcel by som zdôrazniť, že nikto neurčí lepšie primeraný zisk ako trh. Ak sa bude snažiť primeraný zisk určovať úradník, skončí sa to zle, lebo to jednoducho nedokáže. Vzniká nebezpečenstvo korupcie. Niektorí môžu mať primeraný zisk väčší, iní menší. Závisí to od vôle úradníka. Ďalej sa mení § 11, kde najmä, citujem, „rozsah tovarov miestneho významu, ktorých ceny môžu regulovať vyššie územné celky, ustanoví Ministerstvo financií Slovenskej republiky všeobecne záväzným právnym predpisom“, koniec citátu. Regulovať ceny mohli z vlastnej vôle doteraz aj župy. Po novom ich naďalej môžu regulovať, ale s posvätením ministerstva financií. Hoci ide o pôvodne platonické opatrenie, dôležité je, že vláda siaha na kompetenciu samospráv. V § 13, nazvanom Cenová evidencia, tvorca novely opisuje, čo sa považuje za kalkuláciu nákladov a zisku. Tu chcem poznamenať, že pokus stanoviť primeraný zisk je odsúdený dopredu na neúspech a bude iba nabádať ku korupcii, hovorili o tom aj moji predrečníci, akými kritériami, spôsobom sa to bude určovať. Celkovo ide o novelu zákona, ktorý už, ako som povedal v úvode, dávno nemal existovať. Každá regulácia cien, aj tá najlepšie myslená, vedie k opačnému výsledku. Regulovaný tovar sa presúva z oficiálneho na čierny trh, kde jeho ceny vystúpajú ďaleko nad pôvodnú úroveň. Regulácia nevedie k zníženiu cien, ale k rastu cien. Stačí sa pozrieť do histórie, ani nie dávnej. Akoukoľvek reguláciou sa posilňuje pozícia dozornej inštitúcie, v tomto prípade vlády. To nie je žiaduce, pretože to vedie k subjektivizmu a celý systém je oveľa náchylnejší na korupciu. Vyvolávanie nepriateľa na strane podnikateľa obchodníka vedie v širokých vrstvách obyvateľstva k morálnym deformáciám a k zvrátenostiam v hodnotovom systéme. Zlý podnikateľ, hoci len ten môže dať ľuďom prácu. Cenová regulácia je ďalší krok k posilňovaniu populistických metód pri spravovaní vecí verejných. Je veľmi pravdepodobné, že sa vôbec neuplatní, lebo na Slovensku je, vďakabohu, pomerne rozvinutá konkurencia. Podpora konkurenčného prostredia je najlepší spôsob, ako udržať ceny na uzde. Vláda jej však viacerými doterajšími opatreniami podráža nohy, ktoré potrebuje zakrývať podobnými nezmyslami, ako je táto novela. Namiesto vysvetľovania prínosov eura vláda vzbudzuje neopodstatnené obavy občanov, že podnikatelia chcú zneužiť prechod na euro na zvýšenie cien. Ak by bol na trhu priestor na zvýšenie ceny, už dnes ceny by vzrástli okamžite a obchodníci by nečakali na prechod na euro. Ďakujem za pozornosť.