K. Tóthová, poslankyňa: (2006-03-15):
Pokiaľ ide o správu, nie som s ňou spokojná. Je v nej síce, tak ako povedala pani ministerka, postupnosť krokov na riešenie, ale je to informácia o krokoch v januári 2006. A končí viac-menej všeobecnými úvahami, čo by sa malo, keby a tak ďalej. Ja som tento problém začala vnímať, ešte nebola zima a dňa 14. decembra som už interpelovala pani ministerku, ako budeme riešiť tento problém. Predrečník pán poslanec Brocka povedal, že ide o problém, na ktorý sme si už takmer zvykli. Vážení, možno niektorí, ale veľa ľudí nie. A ja som si vonkoncom na to nezvykla. A považujem to za veľmi akútny problém súčasnej doby. Akútny problém nielen z humánneho, z ľudského hľadiska, pretože bieda bezdomovcov, ich prevažnej väčšiny, je neuveriteľná, pretože tam nie sú len čisto asociálne živly. Ale sú tam aj dôveryhodní ľudia – inžinieri, učiteľky a viacerí vysokoškolsky vzdelaní ľudia, ktorí sa buď svojou dôveryhodnosťou, naivnosťou, alebo zlou zhodou okolností stali bezdomovcami. Spomínanú interpeláciu, ktorú som odovzdala 14. decembra minulého roku, pani ministerka v zákonnej lehote vzala na vedomie aj odpovedala, ale ja som s tou odpoveďou vonkoncom nebola spokojná. Pretože v odpovedi boli nasledujúce informácie: Predovšetkým tam bolo uvedené, že kompetencia riešenia bezdomovectva prešla na samosprávu, že bola fiškálna decentralizácia, teda samospráva má riešiť tieto otázky, že na ministerstve ostala dotačná politika a príprava zákonných opatrení. Nuž je bieda, a predo mnou to už povedal predrečník pán poslanec Brocka, ja sa musím na neho odvolať, lebo vlastne hovorím to isté, že k takejto výraznej decentralizácii v tejto problematike došlo a že štát hoci vnímal, že tento problém v spoločnosti narastá, si nenechal takú kompetenciu, ktorá by bola kontrolná, ktorá by bola jasne výkonná. Rozširujúce sa bezdomovectvo nie je len otázkou humánnou, humánnej biedy, ale je to podhubie kriminality, je to hanba spoločnosti, je to semenište chorôb, je to znižovanie zdravotnej a kultúrnej úrovne národa. A povedzme si otvorene, je to aj rozširovanie narkomanov, je to rozširovanie prostitúcie, predaja bieleho mäsa a podobne. Ak ste si všimli posledné číslo časopisu LIVE, reportér sa dostal do týchto kruhov v Košiciach a opisuje situáciu, ktorá je v Košiciach. Neviem, ako vám, ale mne je to otrasný opis a veľmi plastický. Dokonca uvádza, že v Košiciach na stanici sú už vyberači peňazí za miesto na lavičkách, v čakárňach a vyberači pýtajú desať korún za miesto na lavičke. Hovorí sa, že pri radiátore je to drahšie. Ďalej uvádza, ako sa zgrupujú deti z rodín, nielen nezamestnaných, ale aj hlavne bezdomovcov, ktoré tvoria skupiny, prepadávajú, a sú to deti hladné, sú to deti výbojné, sú to deti agresívne. Sú to deti ochotné siahnuť aj na život a zdravie ľudí len preto, aby získali nejaké finančné prostriedky. Preto sa mi zdá, že odpoveď pani ministerky už aj na interpeláciu bola veľmi vlažná. Nemôžem súhlasiť s tým, že právne predpisy, ktoré sama uvádza v správe, že sú proste niečím, čím disponuje ministerstvo, že právne predpisy sú dispozitívne, nikoho k ničomu nezaväzujú, že vytváranie útulkov, ktorých je, ako pani ministerka v správe uviedla, hneď to citujem, malinký moment, chcem byť presná, preto budem citovať stanovisko ministerstva práce: „Počet útulkov v Slovenskej republike zriadených obcami, samosprávnymi krajmi a neverejnými poskytovateľmi je 60 s kapacitou 1 130 miest, čo predstavuje podľa odhadov potrebnú kapacitu.“ Vážení, opakujem znovu, s kapacitou 1 130 miest, čo predstavuje podľa odhadov potrebnú kapacitu. To bolo 16. januára. Vážení, v Bratislave je len 3 000 bezdomovcov. Nebyť toho, že sa postavili stany, tak množstvo ľudí zmrzne na ulici. Ako je možné konštatovať, že týchto 1 130 miest predstavuje potrebnú kapacitu? A dávam na úvahu, aj či bolo rozumné vzhľadom na predpovede poveternostných výhľadov zrušiť stanové tábory, keď po ich zrušení zmrzol ďalší človek a možno aj viacerí, len o tom nemáme informácie. Takže si myslím, že veľká benevolencia k riešeniu tohto stavu je neúnosná. Ďalej sa hovorí aj o tom, že často ľudia zmrzli preto, že do stanových táborov nemohli byť zahrnutí vzhľadom na požitie alkoholických nápojov. Vážení, áno, nešťastný človek niekedy požije alkoholické nápoje, ale máme my záchytné stanice? Máme my izby opilcov? Vonkoncom nemáme! V interpelácii som dostala odpoveď, že sa to bude iniciovať. Platné právo hovorí, že po dohode so samosprávou zriaďuje ministerstvo po dohode so samosprávou. Samosprávy nedávajú súhlas, lebo nemajú peniaze, vážení. Nemajú peniaze na dôležitejšie veci a pri rozhodovaní, či dajú do zdravotného strediska alebo do izby opilcov, je mi jasné, aká bude ich odpoveď. Ďalej by som chcela povedať, že predložená správa, ako už pani ministerka sama povedala, že neprináša systémové kroky pre budúcnosť. Vážení, ani nesystémové neprináša. Je pravdou, že v závere tejto správy sa uvádza, ktoré sú dôvody vzniku bezdomovectva. Uvádza sa, že je to predovšetkým „situácia nezamestnanosti, návrat z výkonu trestu odňatia slobody,“ citujem zo záveru na 10. strane, „prepustenie z ústavnej starostlivosti v psychiatrickom zariadení, opustenie reedukačných domovov pre mládež“ a podobne. Vážení, čo my robíme pre to, aby ľudia, ktorí sa vrátia z výkonu trestu odňatia slobody, skutočne mali zamestnanie a mohli si platiť nájomné? Čo my robíme pre to, že z domovov mládeže a detí odchádzajú mladí ľudia, ktorí nemajú žiadne rodinné zázemie, ak by ho mali, tak by neboli v týchto ústavoch, v týchto zariadeniach. Možno ich aj majú, ale je to rodinné zázemie, ktoré nie je zázemím a o ktoré sa nemožno oprieť. Čo my robíme, aby sa títo mladí ľudia nestali bezdomovcami? Nič! Musia sa dostať na ulicu, musia sa začleniť do skupín bezdomovcov a neraz v týchto skupinách začínajú páchať trestnú činnosť. Dostávajú sa na plochu nedôstojného ľudského života. Takisto prepustenie z ústavnej starostlivosti v psychiatrickom zariadení. Koľko sme tu z opozície vyčítali pánu ministrovi zdravotníctva, že redukuje lôžka v oddeleniach v psychiatrických zariadeniach. Interpelovali sme Veľké Leváre, kde sa ruší zariadenie zabehané, s vysokou úrovňou obslužnosti, znalosti lekárov, zdravotníckeho personálu. Rozhodili sa títo pacienti do oddelení interných. Nikoho to nezaujímalo, vážení. Títo psychicky narušení mnohí pacienti dnes sú na ulici a možno stretnú aj nás, ale nás to mnohých nemrzí, pretože sa vozíme len v autách. Je to kritika do vlastných radov, vážení. Mňa to veľmi, veľmi dráždi a nie som spokojná ani s touto správou, ktorá nedáva výhľad postupnosti krokov, čo budeme robiť, aby sme tento problém riešili. Neberieme ohľad na výzvy Európskej únie, ktorá upozorňuje na pálčivosť tohto problému, keď už nevidíme to, čo sa nám deje pod vlastnými oknami. Choďte sa pozrieť na stanicu, choďte sa pozrieť do niektorých častí Bratislavy a odporúčam, choďte sa pozrieť do Košíc do opísaného centra okolo Luníka 4. Vážené dámy, vážení páni, milí kolegovia, ja túto správu pokladám za tak „čajovú“, z ktorej vôbec netrčí ani svetielko odhodlania robiť rázne kroky na riešenie tohto problému. Ja nezávidím pani ministerke, že tento problém má na stole, nie je to jednoduché riešiť, ale je na poste, kde musí značnou časťou dať energiu do riešenia tohto problému. A je mi smutno, že vláda Slovenskej republiky takúto správu vôbec pustila do parlamentu. Osobne nebudem súhlasiť s touto správou a vzhľadom na to, že už je koniec volebného obdobia, nebudem žiadať vypracovanie správy, ktorá by bola dôstojná a vôbec adekvátna problému, ktorým je bezdomovectvo, pretože už je koniec volebného obdobia. A ak sa dostanem opätovne do parlamentu, čo sa uvidí, tak tento problém nanesiem medzi prvými v budúcom rokovaní nového zloženia Národnej rady Slovenskej republiky. Ďakujem za pozornosť.