A. Záborská, poslankyňa: (2001-11-06):
Pán poslanec Finďo ako predkladateľ novely zákona uviedol, že Ústavný súd niektoré paragrafy uznal v zákone o lieku, v zákone č. 140/1998 Z. z. ako protiústavné. Tieto paragrafy, ktoré boli protiústavné, boli v zákone, ktorý platil do januára roku 2000. Ale práve na základe rozhodnutia Ústavného súdu sme novelizovali tieto paragrafy v januári roku 2000 a tým pádom tento zákon bol v súlade s ústavou, o čom svedčí aj to, že pri prerokovávaní tohto zákona vo Výbore Národnej rady pre zdravotníctvo, kde boli prítomní ako zástupcovia lekárnickej komory tak aj zástupcovia grémia lekární, nikto proti navrhovanej novele zákona neprotestoval, nehovoriac o tom, že za ten rok a trištvrte žiadna skupina lekárnikov či už z jednej alebo druhej stavovskej organizácie nepodala znovu návrh na Ústavný súd o protiústavnosti tohto zákona. Ak si dobre spomínam, v napadnutí na Ústavný súd sa tu aj jednalo o rovnosti pri podnikaní. Ale podstatné, čo bolo prerokovávané na Ústavnom súde, bola retroaktivita zákona, ktorý platil do januára roku 2000, keď vlastne do júna roku 2000 mali predložiť majitelia lekární to, že spĺňajú lekárenské vzdelanie a ak nie, tak v tom prípade museli vrátiť licenciu. Jednalo sa tu o retroaktivitu a jednalo sa tu o siahnutí na majetok týchto lekárnikov, ktorí tým, že by boli stratili licenciu, by boli prišli aj o majetok. Obidva tieto argumenty novela zákona č. 140/2000 Z. z. odstránila. Ústava Slovenskej republiky vo svojom čl. 35 ods. 2 ustanovuje podmienky a obmedzenia výkonu určitých povolaní a činností. Bližšie to neurčuje ústava, ale hovorí o tom, že tieto podmienky a ustanovenia určí zákon, ktorý bude platiť v danej problematike pre každého. V rámci takéhoto obmedzenia a podmienok podnikania u nás na Slovensku v podnikateľskej oblasti patrí viacero obmedzení a viacero podmienok, ktoré musia tí, ktorí chcú podnikať, splniť. Poznáme, že podnikanie len na fyzické osoby je viazané pri niektorých činnostiach v oblasti legislatívy, ako sú advokáti, komerční právnici, súdni znalci. Ale na druhej strane vieme, že právny poriadok určuje, že niektoré podnikanie môžu robiť len právnické osoby. Sú to poisťovne, peňažné ústavy, banky, stávkové kancelárie, kde je to viazané práve na právnickú osobu, a nie na fyzickú osobu. Nie menej významný je aj verejný záujem. A myslím si, že táto predložená novela zákona nerešpektuje verejný záujem, naopak, dáva možnosť vzniku nelegálnej činnosti. Jedným z argumentov na prijatie súčasnej novely bolo, aby sa legalizoval súčasný stav, pretože viaceré právnické osoby si zriadili lekárne a vlastne fyzická osoba – lekárnik, na koho je tá lekáreň napísaná, je len fiktívna. V tomto prípade by sme mohli povedať, že keďže v januári v roku 2000 všetky lekárne na Slovensku boli podľa zákona, to znamená, že tie lekárne, kde fyzická osoba predstavuje majiteľa lekárne a za tým je nejaká právnická osoba, sú v podstate protizákonné. A keď ich teraz chceme legalizovať, je to rovnaké, ako keby sme chceli legalizovať tých, ktorí fajčia marihuanu alebo prekračujú štyridsiatku, alebo chodia cez plnú čiaru, pretože myslím, že tých je ďaleko viacej ako tých, ktorí, ako fiktívne fyzické osoby vlastnia lekáreň. Nechcem tu porovnávať majiteľov lekární s narkomanmi alebo výpalníkmi, ale pokiaľ sa týka porušovania zákona, ak takéto lekárne vznikli po januári roku 2000, sú jednoznačne protizákonné. Argumentuje sa tu vyriešením finančnej situácie zo strany distribučných firiem. Aj toto považujem za riešenie krátkodobé, záujmové, a rozhodne nie systé-mové. Absolútna liberalizácia pri vzniku reťazcov môže viesť v konečnom dôsledku k monopolizácii hlavne u nás, kde je väčšina lekární zadlžených, kde štátny dlh alebo dlh poisťovní voči lekárňam dosahuje momentálne okolo 6 mld. Sk. A môže sa nám stať, že pri umožnení vzniku siete lekární, sa nám na trh dostanú lekárne, ktoré budú nezadlžené a vytlačia celkom alebo privedú ku krachu zadlžené lekárne, nehovoriac o tom, že tie môžu byť vydierateľné. Predmetná novela zákona okrem overených medzinárodných a historických skúseností nerešpektuje ani určité iné skutočnosti a to takú, že vlastne lekáreň nie je obchod alebo nie je zariadenie ako hociktoré iné, je to zariadenie, ktorého sa týka zákon č. 277/1994 Z. z. o zdravotnej starostlivosti, lekáreň je zdravotníckym zariadením a na základe tohto zákona lekáreň poskytuje zdravotnú starostlivosť. Takisto to, čím sa v lekárni kvázi obchoduje, a to je liek, nie je tovarom ako každý iný. Keď hovorím o lieku, nehovorím o doplnkovom sortimente, ktorý je predávaný v lekárňach. Tento liek je minimálne špecifickým tovarom, keby sme ho už nazvali ako tovar, pretože lekárnik za normálnych okolností nemôže na reklame na liek zbohatnúť, pretože predávanie určitého lieku nezávisí od toho, aké má lekárnik lakte alebo koľko má peňazí lekárnik na reklamu, závisí od toho, aký je zdravotný stav obyvateľstva, a na základe tohto zdravotného stavu obyvateľstva, ako lekári predpíšu alebo nepredpíšu určité lieky. Ak si niekto myslí, že u nás to takto nie je, je to len preto, že u nás neplatia celkom normálne zaužívané vzťahy ako v každej inej rozvinutej spoločnosti. Viacerí ma poznáte, že nerada používam Európsku úniu ako zaklínadlo a že preto to musíme urobiť na Slovensku, lebo je to tak aj v Európskej únii. Nerada by som to urobila aj teraz, ale poviem, že tieto zásady, ktoré som tu doteraz povedala, a je to hlavne zásada, jeden lekárnik vlastní jednu lekáreň, zásada, keď pri sieti lekární sa zohľadňujú demografické a geografické kritériá, kde majiteľom lekárne čiže zodpovedným za odbornú starostlivosť a rovnako aj za tovar, je lekárnik, platia vo všetkých civilizovaných štátoch západnej Európy. A myslím, že tú našu novelu zákona minulý rok prijali viaceré štáty v západnej Európe ako určitý pokrok. Dávali Slovenskú republiku za vzor, že u nás v legislatíve má licenciu na prevádzkovanie lekárne lekárnik. Zároveň chcem povedať, že podobné stanovisko mala asi aj Legislatívna rada vlády a vláda Slovenskej republiky, ktorá na svojom zasadnutí, myslím teraz vládu Slovenskej republiky, 8. októbra 2001 vyslovila nesúhlas s prijatím tejto novely zákona. Keď budeme hlasovať, v informácii som navrhla, aby sme hlasovali o pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhoch, ktoré vznikli z rozpravy jednotlivých výborov. A tu by som chcela podotknúť, že 2. bod z uznesenia Ústavnoprávneho výboru Národnej rady by sa nemal prijať, lebo podľa čl. XX zákona o prechode niektorých pôsobností z orgánov štátnej správy na obce a na vyššie územné celky síce prechádza vydávanie povolenia na poskytovanie lekárenskej starostlivosti z krajského úradu na samosprávny kraj, avšak toto ustanovenie nadobúda účinnosť až 1. apríla 2002 a tento zákon, ak bude prijatý, nadobudne účinnosť 1.12. 2001. Kolegyne a kolegovia poslanci, myslím, že rozhodovanie pri hlasovaní o tejto novele zákona pre nás, tak ako tu sedíme, nebude ťažké, ak si uvedomíme, že v prvom rade ide nám o zdravotnú bezpečnosť a o zabezpečenie zdravotnej starostlivosti aj zo strany lekárenstva. Ja na záver svojho vystúpenia podľa § 79 ods. 4 písm. f) zákona o rokovacom poriadku navrhujem nepokračovať v rokovaní o návrhu zákona. Ďakujem pekne.