L. Žitňanská, poslankyňa: (2008-12-03):
Súdna rada bola založená alebo vznikla v roku 2002 po novele ústavy, keď sa celý systém súdnictva alebo inštitucionálne základy justície menili tak, aby bola garantovaná nezávislosť justície. Hnacím motorom tých zmien od roku 1998 po rok 2000 bola časť reformných sudcov sústredená v združení sudcov a bol tu zároveň aj pomerne veľký tlak Európskej únie, ktorý nám dával v rámci prístupového procesu isté podmienky, ktoré súviseli aj s garanciami nezávislosti súdnictva. To je to obdobie, keď bol zrušený inštitút štvorročných sudcov, to obdobie, keď bolo zakotvené aj v ústave, že sudca je menovaný na doživotie, nemožno ho odvolať z funkcie alebo prideliť na iný súd bez jeho súhlasu. Samozrejme s výnimkou disciplinárnych opatrení a súčasťou týchto garancií nezávislosti justície bolo aj kreovanie Súdnej rady. Po dlhých debatách, kde sa diskutovalo o čisto samosprávnom koncepte a koncepte, ktorý bol nakoniec prijatý, ktorý nie je samosprávny, je v ňom zakomponovaný samosprávny prvok, pretože polovicu sudcov, polovicu členov Súdnej rady volia sudcovia spomedzi seba, ale druhá polovica je kreovaná iným spôsobom. Čiže nie je to samosprávny orgán justície, nazvime to orgán sudcovskej legitimity, ktorého kompetencie smerujú najmä vo vzťahu k personálnym otázkam v rámci justície. Súdna rada v tejto podobe pôsobí šesť rokov s tým, že máme už skúsenosti a máme aj skúsenosti z posledného obdobia a priznám sa, že nemám z toho dobrý pocit. Z toho, čo vychádza v poslednom období zo Súdnej rady nemám dobrý pocit. Nemám dobrý pocit z vyjadrenia Súdnej rady, napríklad posledný prípad k pani doktorke Dubovcovej, nemám dobrý pocit z vyjadrení k Súdnej rade vo vzťahu k ministrovi Harabinovi a verejne deklarovanej podpore ministrovi Harabinovi. Nemám dobrý pocit k dvojitému metru, ktorý Súdna rada má, na niektorých sudcov dáva veľmi rýchlo návrhy na disciplinárne konanie, na   niektorých zase vôbec nie napriek tomu, že tie dôvody sú rovnaké. Tento veľmi zlý pocit je doplnený tým, že nejde o jednotlivý exces, ale zdá sa, že takéto excesy sa stávajú v činnosti Súdnej rady pravidlom. Vidím tam silný prvok, nazvem to, uzavretosti systému, alebo veľmi silný prvok straty akejkoľvek objektívnosti, zahľadenia do seba a veľmi silnej vnútornej falošnej solidarity a okrem toho ako keby signály o tom, že Súdna rada je svojím spôsobom ovládaná myšlienkovo zo strany súčasného ministra spravodlivosti, respektíve jeho zázemia. A to nie je dobré, pretože v takomto prostredí sa potom zo Súdnej rady ako garanta nezávislosti justície stáva naopak niečo úplne iné, stáva sa z nej nástroj na vyrovnávanie si účtov aj v rámci justície. Priznám sa, že to tak pozorujeme, čítame v novinách, vnímame, ale čo s tým? Začínam vidieť po týchto skúsenostiach ako problém, že orgán sudcovskej legitimity Súdna rada je zložený čisto zo sudcov a právnikov. Myslím si, že na to, aby justícia fungovala, potrebujeme mať v talároch elitu právnikov, kvalitu, a to ako odbornú, tak osobnostnú a charakterovú, pretože nielen odbornosť, ale aj osobnosť sudcu je predpokladom kvalitného a nestranného rozhodovania. Kvalitný právnik, ktorý má ale osobnostný problém, osobnostnú chybu, charakterovú chybu napríklad na Najvyššom súde, môže znamenať v podstate zlyhanie systému justície ako takého. Preto morálny a charakterový rozmer osobnosti sudcu považujeme za rovnako dôležitý ako odbornosť a schopnosť rozhodovania. Ja som presvedčená, že tento rozmer osobnosti sudcu môže posúdiť aj osoba bez právnického vzdelania. Naopak, dnes po skúsenostiach som presvedčená, že práve osoba, ktorá nie je nijakým spôsobom napojená na systém justície v najširšom slova zmysle, to znamená súdov, prokuratúry, advokátov, to dokáže dokonca lepšie ako osoba z tohto uzatvoreného prostredia. Ja som to už navrhovala, keď sme rokovali o návrhu novely zákona o sudcoch a prísediacich a novely zákona o súdoch. A otváram túto debatu aj vo vzťahu k Súdnej rade. Poďme sa rozprávať o tom, ako otvoriť tento systém, ako vniesť do tohto systému občiansky prvok, občiansku kontrolu, konkrétne vo vzťahu k Súdnej rade. Tým prvým možným krokom by bolo začať rozmýšľať o tom, aby členovia Súdnej rady nemuseli byť len právnici. Aspoň tých, ktorých menuje parlament, navrhuje parlament, vláda a prezident, aby nemuseli byť len právnici, aby neboli z toho úzko uzatvoreného prostredia, kde každý každého na tomto malom Slovensku pozná, študoval spolu alebo v nejakej situácii už prišiel do kontaktu. Ako som povedala na úvod, na to treba novelu ústavy, aby sa takáto idea presadila. Ja dnes môžem len otvoriť túto debatu. Pokúsila sa o ňu a priznám sa, že využívam aj tú situáciu, že ako za predkladateľa dnes je tu minister za stranu SMER, aj pani poslankyňa Laššáková je z tejto strany a chcem možno osloviť práve ich. Ja viem, že justícia v rámci koaličného usporiadania pripadla HZDS a pánovi Mečiarovi, ale stále, už som to povedala a som o tom presvedčená, to, čo sa deje dnes v justícii pod kuratelou ministra Harabina nie je dobré a myslím si, že tie morálne škody, ktoré tu vznikajú, môže byť veľmi ťažké v budúcnosti odstraňovať, preto si dovolím týmto osloviť aj práve kolegov zo strany SMER, kde som presvedčená, že to vidia, lebo to musia vidieť, aby možno skúsili nad takýmito návrhmi uvažovať a v budúcnosti debatovať. Ďakujem pekne.