T. Galbavý, poslanec: (2007-11-29):
Vážený pán minister, ctené kolegyne, kolegovia, skôr ako poviem niečo k štátnemu rozpočtu, dovolím si obrátiť sa na pána ministra s prosbou. Koľko je hodín, pán minister, prosím vás? Nieže by som nevidel na tie parlamentné hodiny, ale budem úprimný. Môj zámer bol iný. Chcel som vidieť na vlastné oči hodiny s večným dátumom za milión korún. (Smiech rečníka.) Čiže sú to najdrahšie hodiny ministra vládneho kabinetu Roberta Fica. Ja momentálne nemám žiadne hodiny, poprosím vás, keby ste našli nejaké v šuplíku, promočné. (Smiech v sále.) Ďakujem pekne. V rámci charity, vidíte, oplatilo sa vystúpiť a dostal som dar. Takže ďakujem pekne, nie je to úplatok, ale sú úžasné, naozaj. Teraz úplne vážne poviem niečo k štátnemu rozpočtu. Ďakujem pekne, pán minister. (Smiech v sále.) Ďakujem pekne. Ale treba trošku tú diskusiu aj nadľahčiť. Chcem povedať taktiež aj na margo koaličných poslancov, mám informáciu, že koaličná kríza je zažehnaná, takže zrejme aj preto je vás tu tak málo. A teraz k štátnemu rozpočtu. Vážené dámy a páni, keď sú veci, treba ich jednoducho pochváliť a naozaj, ja musím pochváliť štátny rozpočet, čo sa týka formálnej stránky. Je pravda, že je to rozpočet obozretný, rozpočet je to zodpovedný a najmä hlavne preto, že plní maastrichtské kritériá. Je celkom fajn, keď vláda dodržuje v každom prípade deficit verejných financií pod úrovňou 3 %. Isteže, hovorí sa v rozpočte aj z pohľadu budúcnosti o jeho udržateľnosti. Bol by som veľmi rád, keby to naozaj aj tak bolo. Ale, bohužiaľ, čo nemôžem pochváliť, ak budem vychádzať z premisy alebo z pohľadu na jednotlivé rozpočtové kapitoly, je to horšie. Rozpočet z tohto hľadiska predstavuje veľké riziko, tak ako tu už veľakrát bolo podčiarknuté a spomenuté, predstavuje veľké riziko z pohľadu do budúcnosti. Predovšetkým ide o nedostatok peňazí, s ktorými rozpočet ráta pre tie oblasti, ktoré by mali byť zárukou budúceho rozvoja Slovenska. A isteže všetci dobre vieme, o čom hovorím. Ide o vzdelanie, ide o základné a stredné školstvo, vysoké školstvo, regionálne školstvo. V týchto oblastiach, bohužiaľ, je rast výdavkov nižší ako tempo rastu celkových výdavkov štátneho rozpočtu. Samozrejme, aj podľa vyjadrení ministra školstva, prípadne aj iných členov vlády by sa mal do financovania vedy a výskumu, ktoré sú naozaj tiež poddimenzované, viac zapojiť súkromný sektor. Ale tu ja vidím jedno obrovské riziko. Podobne ako je, povedzme, v Spojených štátoch amerických, prípadne v západoeurópskych krajinách, súkromný sektor bude financovať maximálne tie výskumy, ktoré sám potrebuje. A pretože naše podniky sú zapojené do medzinárodných koncernov, tak je pravdepodobné, že tento aplikovaný výskum sa bude robiť niekde inde – v USA, v Nemecku, vo Francúzsku a podobne. Podniky ale nebudú financovať základný výskum najmä preto, že na to nie sú stimulované napríklad daňovými nástrojmi. A bez základného výskumu bude celá vedecká sféra na ceste k úpadku. Najhoršie na tom je, že situácia sa nebude zlepšovať, práve naopak, z výhľadu na budúce roky vidno, že podiel výdavkov štátneho rozpočtu na školstvo, vedu a výskum bude klesať a úmerne tomu bude klesať aj potenciál Slovenska. Za týchto okolností treba rátať s tým, že prídu investori, ktorí privezú projekty s vyššou pridanou hodnotou, teda predpokladajúce dostatok vysoko vzdelaných pracovníkov, naozaj s týmto predpokladať nebude reálne. Nehovoriac o tom, že takýto vývoj je v príkrom rozpore s tým, že vládny program ráta s rastom zdrojov pre ministerstvo školstva na 5 % hrubého domáceho produktu, pre vysoké školy sa malo vynakladať 1,2 % hrubého domáceho produktu. Aká je skutočnosť? Podiel z HDP na tieto účely v roku 2008 je 0,7 %, v roku 2007 to bolo 0,75 % a v roku 2006 bol 0,81 %. Bohužiaľ, ani v oblasti vedy nedosahuje percento HDP na tieto účely úroveň z roku 2006. Vtedy predstavovali výdavky na výskum a vedu 0,48 % HDP, v roku 2007 to bolo 0,39 % a v budúcom roku to má byť 0,44 % HDP. V programovom vyhlásení vlády sa pritom vláda zaväzuje dosiahnuť úroveň 0,8 % HDP. Druhou oblasťou, kde sa síce zaznamená mierny rast výdavkov štátneho rozpočtu, ale nie na úrovni rastu výdavkov štátneho rozpočtu, je výstavba diaľnic. Tu už vláda avizovala, že plánuje alebo počíta s verejno-súkromným partnerstvom, tzv. PPP projektmi. Vyslovene sú poddimenzované výdavky na štátnu podporu bývania. V roku 2008 budú tvoriť len 0,4 % HDP a v poslednom roku minulej vlády to bolo 0,5 %, pritom vláda tvrdí, že chce podporovať mladé rodiny napríklad spektakulárnym zvýšením príspevku na prvé dieťa. No, pravdepodobne lepšou formou mladých rodín by ale bola práve podpora nástrojov, ktoré mladým ľuďom pomôžu dostať sa k vlastnému bytu. Nehovoriac o tom, že aj to zvýšenie príspevku na prvé dieťa je zaplatené tým, že na ostatné deti rodičia nebudú mať zvýšené príspevky. K tomuto všetkému treba prirátať skutočnosť, že niektoré príjmy, s ktorými zákon ráta, sa dosiahnu tým, že sa zvýšia niektoré dane, ale aj tým, že sa prijmú zákony, ktoré sú pochybné z hľadiska ústavy. Tým myslím napríklad teraz schválený zákon o sociálnom poistení, ale aj zákon, ktorým sa zdravotným poisťovniam zakáže tvorba zisku a viaceré zákony týkajúce sa daní z príjmov, poisťovníctva a podobne. Včera sme o nich rokovali. Ale tieto zákony, ak prejdú cez sito Ústavného súdu, možno prinesú krátkodobý efekt počas nasledujúcich dvoch rokov, ale potom ich efekt pominie a dokonca začnú spôsobovať rozpočtové problémy. Že je to tak, ste si mohli prečítať v dôvodových správach k týmto spomínaným zákonom. Vážené kolegyne, kolegovia, s týmto hazardovaním s budúcnosťou ostro kontrastuje vysoký rast výdavkov v poľnohospodárstve. Už predchodcovia, či už pani poslankyňa Tkáčová, pán podpredseda Ivan Mikloš kritizovali naozaj vyhradené výdavky v štátnom rozpočte pre poľnohospodárstvo. To si prilepší enormne. Je to pravda, dotácie sa tam pohrnú, no pritom sa zvyšujú ceny potravín. A jedným z dôvodov podľa informácie obchodníkov je vývoz, napríklad vývoz masla, sušeného mlieka a podobne. Takže občania zaplatia vlastne dva razy. Najprv v podobe dotácií poľnohospodárom a potom ešte vo vysokých cenách potravín. Pozitívne treba hodnotiť skutočnosť, že vláda zvýšila objem platieb do zdravotníctva. Za svojich poistencov bude odvádzať 4,5 % za celý rok. Odôvodňuje to tým, že minister zdravotníctva začal robiť kroky smerujúce k úsporám napríklad pri stanovení minimálnej siete zdravotníckych zariadení, prípadne sa ráta s tým, že zdravotné poisťovne presunú svoje zisky do zdravotnej starostlivosti. Druhé opatrenie bude účinkovať len v tomto roku, ak vôbec. V budúcom roku sa už poisťovne zariadia. Najväčšie riziko je ale v tom, že sa peniaze strácajú v liekovej politike, kde sa ale robí málo na obmedzenie nezmyselného predpisovania liekov. Okrem toho nie je jasné, čo sa stane, ak lekári budú požadovať splnenie predvolebných sľubov a teda razantné zvýšenie miezd. A hlavným problémom v zdravotníctve je fakt, že sa začali rušiť reformy urobené za minulej vlády, zastavila sa transformácia nemocníc, celý sektor sa začal rýchlo zadlžovať a tie dlhy sa raz budú musieť zaplatiť. Z výhľadu na budúce roky sa však zdá, že s takouto alternatívou sa neráta. Toto som chcel povedať k rozpočtu ako-takému. A teraz sa budem venovať oblasti kultúry. Kladne možno prijať zvýšenie celkového objemu prostriedkov v rezorte kultúry vo výške 26 % v porovnaní s minulým rokom, lenže to je dané jedným významným faktorom. Výdavky na kultúru boli v roku 2007 v porovnaní s rokom 2006 nižšie o 11 %, celkovo ide asi o pol miliardy. Takže vlastne len sa dofinancúva to, čo sa nedalo financovať v tomto roku. Nič viac a nič menej. Pritom práve kultúra bude oblasťou, ktorá bude významná z hľadiska zachovania identity Slovenska, ale aj z hľadiska turistického ruchu. Spoliehať sa na to, že všetko sa vyrieši peniazmi zo zahraničia a lokálnymi aktivitami, sa naozaj nedá. Dokonca tento nežiaduci stav konštatuje samotné ministerstvo. V rozpočte jeho kapitoly sa konštatuje, že navrhované výdavky sú podhodnotené a nedostatočné na to, aby dokázalo zabezpečiť úlohy, ktoré má plniť. To platí pre tento rok a aj pre roky budúce. V roku 2009 sa výdavky majú dokonca dostať pod úroveň roku 2007. Majú dosahovať len 90,9 % jeho výšky. Opakujem, v porovnaní s aj tak pre kultúru biednym rozpočtom na rok 2007 je to naozaj málo. Keď si spomeniem na tie plamenné reči, ktorými nás v minulom volebnom období častovali poslanci opozície a teraz koalície, vrátane kolegov z výboru pre kultúru a médiá, tak neviem, či sa mám smiať alebo plakať. K samotnému rozpočtu ministerstva kultúry. Takmer 20 % z neho, 963 miliónov je určených na financovanie cirkví. Rozpočtové organizácie ministerstva kultúry dostanú skoro 480 miliónov korún, príspevkové organizácie môžu dostať 2,2 miliardy. Ďalších 688 miliónov je určených na grantový systém, na národnú kultúru pôjde 87,6 milióna. Matica slovenská dostane 40 miliónov korún, čo je v poriadku, ale je to, bohužiaľ, len taká čiastka, aká bola v minulom roku. Neráta sa so žiadnymi prostriedkami pre verejnoprávne médiá STV a SRo, no výnimkou je vysielanie možno verejnoprávneho rozhlasu do zahraničia na krátkych vlnách, to ostáva na úrovni tohtoročného financovania. Teda rozhlas dostane 55,4 milióna korún. Po očistení inflácie, to znamená, že SRo dostane vlastne menej. Asi vysielanie pre krajanov nie je vládnou prioritou. Pri financovaní verejnoprávnych médií sa zjavne predpokladá, že ich zachráni prijatie nového zákona, tzv. zástrčkový zákon. Lenže už pri jeho príprave pán minister vyslovil názor, že tieto peniaze stačiť nebudú a predpokladal podpísanie tzv. zmlúv medzi STV a SRo, na základe ktorých by štát týmto médiám platil. O tom ale v žiadnej kapitole rozpočtu nie je žiadna zmienka. Takže ako to bude s týmito zmluvami? Kedy sa ráta s vytvorením takéhoto modelu? Kto bude objednávateľ? A ako sa to bude platiť? Pôjdu tie peniaze z kapitoly ministerstva kultúry alebo vlády, či Národnej rady? V Slovenskom rozhlase navyše tiká problém spojený so zmluvou medzi Slovenským rozhlasom a firmou Lawyers Partners. Taká ponuka, ktorá vlastne ponúka zrušenie zmluvy s tým, že chce od SRo vrátenie nákladov spojených s vymáhaním dlhu. Hovorilo sa asi o 100 miliónoch. To bude nad sily SRo. Môže mu v prípade potreby, môže mu, povedzme, ministerstvo v prípade potreby pomôcť, ale štátny rozpočet s tým nepočíta. Preto sa pýtam, akú formu na to zvolí. Generálny riaditeľ STV Hreha tiež má problém s financiami. Ba dokonca uvažuje o tom, že si STV bude musieť vziať prevádzkový úver, aby vôbec mohla existovať, aby vôbec mohla fungovať. Pýtam sa preto, aký je postoj ministerstva kultúry k tejto veci. Poprosím, aby mi pán minister podal uspokojivú odpoveď na takto položenú otázku. V rozpočte ministerstva sa neuvádza ani koruna na výdavky spojené s rekonštrukciou historickej budovy Slovenského národného divadla a to ani v budúcich rokoch. Prinajmenšom do roku 2010 sa teda s takouto akciou neráta. Prednosť dostali akútnejšie problémy, O.K., vrátane rekonštrukcie budovy Slovenskej národnej galérie, ktorá skutočne je boľavým miestom v kultúrnej sfére. O potrebe rekonštrukcie historickej budovy Slovenského národného divadla sa ale hovorí najmenej od roku 1994 a to v súvislosti s dostavbou novej budovy divadla. V niekoľkých materiáloch ministerstva kultúry sa výstavba novej budovy dokonca odôvodňuje okrem iného tým, že v najbližších rokoch bude nevyhnutné prikročiť k rekonštrukcii historickej budovy a ak dovtedy nebude divadlo v nových priestoroch, tak nebude kde hrať. Takže prosím ministra kultúry, aby nám povedal, kedy predpokladá ministerstvo, že sa prikročí k tej rekonštrukcii, keďže už je nové divadlo postavené, a koľko z prostriedkov ministerstva je určených na prevádzku novej budovy. To sa treba spýtať v súvislosti s tým, že počas výstavby bolo jedným z argumentov proti nej, že prevádzka divadla zhltne neúmerne veľa peňazí. Ja by som rád vedel, či sa potvrdili tieto hlasy. Pán predsedajúci, z mojej strany je to všetko a ešte raz ďakujem pánovi ministrovi za ochotu darovať mi hodiny, ale to by som nemohol prijať, bolo by to veľmi podozrivé. Ďakujem pekne.