Dubovcová, Jana, verejná ochrankyňa práv (2017-02-09):
Ďakujem pekne za rozpravu, ktorú som si vypočula. Rada by som niektorým, k tomu, čo tu odznelo, v niektorých prípadoch zaujala stanovisko. V prvom rade viackrát sa zopakovalo v rozprave spochybňovanie podkladov a vôbec obsahu tejto mimoriadnej správy verejného ochrancu práv. Poslanci ju majú k dispozícii, ale všetci, ktorí sledujú rokovanie v Národnej rade Slovenskej republiky a chcú sa presvedčiť o tom, že správa je obsahovo opretá o vykonaný prieskum a o riadne úradné doklady, väčšinou z úradov práce, sociálnych vecí a rodiny a z vlastných písomností ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny, súdov, súdnych spisov, ako aj osobných rozhovorov s deťmi a s klientmi v zariadeniach, aj bývalými klientmi zariadenia, tak všetci si to môžu prečítať, túto správu, na stránke verejného ochrancu práv. Je to podľa môjho názoru veľmi zaujímavé a poučné čítanie, takže odporúčam ľuďom, ktorí majú záujem o ochranu práv detí, aby si to prečítali a urobili si o tom vlastný názor. Pokiaľ ide k samotnej problematike, tak, tak ako tu viackrát odznelo, verejný ochranca práv robil prieskum postupu orgánov verejnej správy, a to vo vzťahu k tomu, ako aplikujú ustanovenia zákona o sociálnoprávnej ochrane detí a sociálnej kuratele, a to konkrétne vo vzťahu k aplikácii k § 53 až 63 tohto zákona. Čiže predmetom prieskumu bol postup úradov, aby som to jednoducho povedala. Ich postup bol ilustrovaný na konkrétnych prípadoch, ktoré, ktoré, v jednom prípade resocializačného zariadenia a v jednom prípade detského domova. Aj v minulosti verejný ochranca práv robil prieskumy, a to v reedukačných zariadeniach, ktoré patria do pôsobnosti ministerstva školstva. Nedostatky, ktoré sme zistili, sú podobného charakteru a poukazujú na systémovú chybu v tom zmysle, že väčšina z nich sa týka samotného umiestňovania týchto osôb do príslušných zariadení, ktoré je vykonávané takým spôsobom, ktoré nie je v záujme detí alebo mládeže, ale skôr v záujme tých inštitúcií, ktorých sa týka. Mnohokrát to vyzerá z toho prieskumu tak, ako keby tie deti a mládež, ktorí sú umiestňovaní, neboli podstatní v celej tejto organizácii práce, ale ako keby boli iba predmetom nejakým posunov. To verejný ochranca práv, samozrejme, namieta a poukazuje na tie nedostatky. Ďalšími veľkými nedostatkami sú, že Slovenská republika si neplní svoju povinnosť, ku ktorej sa prihlásila tým, že pristúpila k Dohovoru o právach dieťaťa, a vôbec zatiaľ nemá zriadené, v zmysle čl. 25 tohto dohovoru sa zaviazali štáty, že budú vykonávať pravidelné hodnotenia zaobchádzania s dieťaťom a všetkých ďalších okolností spojených s jeho umiestnením. Čiže nieže bude vykonávať hodnotenie zariadenia a materiálne vybavenie, hygienické potreby a tak ďalej, ale to, čo sa týka dieťaťa. To znamená, hodnotenie zaobchádzania s ním a okolnosti jeho umiestňovania, ak je oddelené od rodičov. Toto nemáme vôbec zabezpečené v Slovenskej republike a takisto nemáme tie štandardy, ktoré boli spomínané aj vo vystúpeniach pani poslankýň. Poukazujem na to, že je nedostatočná kontrola, že nie je objektívna táto kontrola, pretože mnohé inštitúcie, ktoré sú priamo zainteresované vo vybavovaní vecí, sa kontrolujú samé seba. Čiže toto je veľký nedostatok a takisto som poukázala na to, že napríklad v prípade Čistý deň a akreditácia, to nie je úvaha verejného ochranu práv, ale povinnosť zákonná, že zákon ukladá presne, kedy treba zrušiť akreditáciu, a ja teraz hovorím a citujem zákon: „Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny zruší akreditáciu“ – tam nie je napísané, môže zrušiť alebo zváži zrušenie, ale je priamo expressis verbis uvedené, zruší akreditáciu –, „ak je akreditovaným subjektom, jeho štatutárnymi zástupcami, zodpovednou osobou alebo inými zamestnancami, alebo spôsobom činnosti, spôsobom vykonávania opatrenia, metódy, techniky postupu, na ktoré bola udelená akreditácia, ohrozený život a zdravie dieťaťa, jeho priaznivý psychický vývin, fyzický vývin a sociálny vývin, alebo môže byť ohrozený život...“, a ďalej sa pokračuje takisto. To znamená, že aj v prípade, keď je ohrozený, ale aj v prípade, keď iba môže byť, keď zo všetkých okolností vyplýva, že môže byť, čo bol tento prípad. Napriek tomu, že je tu imperatív zákonný, tak akreditácia zrušená nie je. Toľko proste k tej podstate veci. No a potom, samozrejme, že často tu odznelo v diskusii, že počkáme si na vyvodenie trestnoprávnej zodpovednosti. A to je ten omyl, ktorý sa opakuje často v našej spoločnosti nielen vo vzťahu k tejto problematike, ale celkovo sa odsúva vyvodenie akejkoľvek inej zodpovednosti za pracovné alebo iné zlyhania, alebo aj služobné zlyhania. Na to, či bude vyvodená trestno-právna zodpovednosť. Trestnoprávna zodpovednosť je posledná zodpovednosť, ktorá prichádza do úvahy. Pred ňou je ešte občianskoprávna, pracovnoprávna, zamestnanecká, služobná a rôzne iné typy zodpovednosti, ktoré pozná náš právny poriadok a ktoré sú naše inštitúcie povinné podľa môjho názoru uplatňovať. V tomto prípade teda nie je dôvod čakať na hodnotenie, či orgány činné v trestnom konaní posúdia veci, ktoré boli zistené, že majú až trestno-právny charakter. To je možné proste robiť v iných okolnostiach, ale pokiaľ ide o deti, tak bolo treba postupovať tak, aby ich práva boli ochránené. Z tohto dôvodu ja aj vítam tie doplňujúce návrhy, ktoré boli predložené, a predpokladám, že keď by naozaj išlo poslancom Národnej rady Slovenskej republiky o ochranu práv detí, tak odhlasujú tieto návrhy pozmeňujúce, ktoré boli predložené v priebehu rozpravy, a naozaj budú žiadať od zodpovedného ministra práce, sociálnych vecí a rodiny, aby informoval Národnú radu o tom, aké prijal opatrenia, a aby ďalej ostal v tej interakcii s Národnou radou a posielal im správu o tom, že ako sa to zrealizovalo. No a ešte si musím odpovedať aj na to, lebo bola som priamo vyzvaná vlastne pani poslankyňou Grausovou, a som veľmi rada, že mi položila tieto otázky, ktoré mi položila, a to napríklad, že či verejný ochranca, verejná ochrankyňa práv a kedy zasahovala napríklad, alebo riešila prípady, keď došlo k incestu alebo keď Róm, vy ste používali Cigán, ja hovorím Róm, lebo to je riadne označenie tejto národnosti, čiže ak zbil a okradol bieleho, ste uviedli, alebo ak niekto vysloví iný názor, ako je, ako je štandardizovaný. Tak musím povedať, že, a pre všetkých, ktorí to počúvajú, nielen pre poslancov Národnej rady Slovenskej republiky, že verejný ochranca práv je ústavný orgán, ktorý je zriadený priamo ústavou, a jeho pôsobnosť aj postupy sú upravené v zákone o verejnom ochrancovi práv. Keďže je to ústavný orgán, tak môže postupovať iba tak, ako mu ukladá čl. 2 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky, čiže môže postupovať iba spôsobom, spôsobom a v rozsahu ustanovenom zákonom. Verejný ochranca práv preskúmava postup orgánov činných v trestnom konaní. Neviem si preto predstaviť, ktorý orgán, iba postup orgánov verejnej správy, pardon, neviem si predstaviť, že ktorý orgán verejnej správy sa môže dopustiť incestu. Vy viete si predstaviť takýto orgán a takúto situáciu? Lebo taká nemôže nastať. To znamená, že verejný ochranca práv nemôže nikdy preskúmavať takéto konanie. To isté sa týka, aj keď niekto je, spácha trestný čin alebo je podozrivý z trestného činu. Na to máme v Slovenskej republike orgány činné v trestnom konaní, aby vykonávali takéto postupy. Čiže verejný ochranca práv, keby to robil, tak by porušoval zákon aj ústavu. No a ešte iný názor. Tak iný názor je základné právo. Každý človek má právo mať svoj vlastný názor a môže ho aj šíriť. Čiže verejný ochranca práv, samozrejme, že sa zaoberá takými podaniami, pokiaľ sa niekto sťažuje na to, že si nemohol uplatniť svoj názor alebo nemohol ho šíriť, alebo bola porušená jeho sloboda v tomto smere, tak takéto individuálne podnety verejný ochranca práv preskúmava. Dokonca preskúmaval aj podnety, s ktorými sa obrátili naňho médiá, keď práve vláda Slovenskej republiky odmietla im podávať informácie, lebo to je súčasť toho práva. Takže tieto veci verejný ochranca práv rieši. Ja by som ešte chcela poďakovať za to, že bola takáto rozprava, a pokiaľ ide o tie emócie, ktoré boli v doobedňajšej časti tohto, tohto rokovania alebo tejto rozpravy, tak prajem si do budúcnosti iba toľko, aby poslanci Národnej rady Slovenskej republiky boli schopní takej veľkej energie a takej povedzme že až, až veľkej, veľkého emotívneho zapálenia, ale za ochranu práv, za ochranu práv ľudí. Leto tieto emócie, ktoré tu odzneli, to bolo skôr o niečom inom. Takže prajem si do budúcnosti, aby ste takto bojovali za ochranu ľudských práv. Ďakujem pekne. (Dlhotrvajúci potlesk.)