Viskupič, Jozef, poslanec NR SR (2017-10-13):
Ďakujem, pani predsedajúca. Vážené kolegyne, kolegovia, piatkové skoré popoludnia majú svoju opozičnú poetiku. Je nás tu pomenej. A dovolím si predniesť návrh zákona, ktorý dlhodobo považujem za veľmi dôležitú súčasť, alebo novely, súčasť našej poslaneckej práce. Niekto volá rokovací poriadok Excalibrom. To je tá, ten moment, kedy sa vytiahne meč, ak vzniká nejaká hádka alebo zádrhel v procese, niekto volá rokovací poriadok po poslednej novele horalkový alebo náhubkový zákon. Myslím si, že prinášam to, čo sa snaží OĽANO a noví poslanci v pléne Národnej rady prezentovať, a to je otvorenosť a transparentnosť. Prinášame to alebo chceme priniesť to, aby nielen toto plénum, kde je vidieť, akým spôsobom rokujeme, akým spôsobom sa prekladajú návrhy zákonov, kto je navrhovateľ, kto je spravodajca, kto napríklad prináša pozmeňujúci návrh. Toto všetko je vidieť, je to zaznamenané a tvorí to dokonca aj archív, čiže sa to dá pozerať aj spätne. To isté platí o hlasovaniach. Ak hlasujeme v pléne Národnej rady, do pár sekúnd po mene, čiže každá jedna poslankyňa a každý jeden poslanec má zaznamenané, akým spôsobom sa postavil k či procedurálnemu návrhu, k pozmeňovaciemu návrhu alebo k zákonu ako celku. Čo mne však za sedem rokov pobytu v pléne parlamentu vadí, že tu máme orgán, resp. orgány, ktoré sú z tohoto pohľadu zanonymizované. A preto prinášam novelu rokovacieho poriadku, ktorá by mala odstrániť, že v systéme tak, ako sa, ako ľudová múdrosť vraví, že reťaz je iba tak silná, ako jej najslabšie ohnivko, tak ak máme v systéme slabé ohnivko alebo dieru, tak jednoducho sa nám vedia dostávať do zákonov veci, ktoré sú mimo dohľad verejnosti, mimo zodpovednosť, mimo archív, mimo archív prejednávania tej veci, ale aj mimo archív zosobneného hlasovania, a to sú parlamentné výbory. Je pre mňa nepochopiteľné, prečo v roku 2017 neexistujú audiovizuálne záznamy toho, akým spôsobom rokujeme na výboroch. Prečo stránka Národnej rady Slovenskej republiky neponúka takto jednoduchý servis, keď to dokážu zvládať obce, keď to dokážu zvládať mestá, keď to dokážu zvládať kraje? Prečo na najvyššom ústavodarnom a zákonodarnom orgáne Slovenskej republiky v Národnej rade máme tak slabé ohnivko, že verejnosť často nevidí, akým spôsobom argumentujeme, akým spôsobom predkladáme, čo sú tie, naozaj tie naše pracovné výsledky? Lebo často z môjho pohľadu sa vyhovárajú kolegovia, často sa vyhovárajú alebo argumentujeme tým, že tá práca tuná na pléne je už len čerešnička na torte, práca poslanecká sa odviedla na tých výboroch. Na výbore môžu chodiť médiá, ale už tu nie je nikto, kto by tu nebol aspoň rok a pol a vieme, že existujú výbory, ktoré jednoducho nemajú tento typ záujmu, že by médiá prišli a následne nám až potom, keď sa dozvedia tu v pléne počas prijímania 4. bodu spoločnej správy, ktorý bol možno vyňatý na osobité hlasovanie alebo nie, čo to vlastne na tých výboroch bolo schválené a čo ten bod 4 spoločnej alebo bod 9 alebo 11, čo to vlastne je. Strašne ťažko sa potom pátra, kto ho predložil, napríklad nejaký pozmeňovák na výbore a nedopátrate s dvoj-, trojmesačným oneskorením, ak sa pozriete na nejaký konkrétny príklad, kto ako hlasoval. Dopátrate sa iba, v akom počte bolo na výbore hlasované, ale zosobnené menovité hlasovanie tam nie je. Preto prichádzame s novelou rokovacieho poriadku, aby bolo povinnosťou na verejných výboroch zhotovovať audiovizuálny záznam tak, ako sa zhotovuje z tohoto pléna, aby bola táto technická pomôcka riešená nejakým statickým záznamom, aby to bolo podložené zákonom o rokovacom poriadku, pretože niekto možno vie, niekto nie, ale aj záznamy, ktoré tu my máme, dosť unikátny systém, že máme záznamy o rokovaniach pléna parlamentu viac ako dekádu, ale zákon vyžaduje iba polročnú povinnosť. Čo ak tu príde nejaká osvietená hlava typu kapitán a jednoducho povie, že on bude stricti iuris dodržiavať zákon a archív nám zmizne. Preto predlžujeme dobu uchovávania týmto návrhom zákona a preto žiadame, aby boli výbory zaznamenané audiovizuálnym záznamom a aby šli tiež do archívu. Zároveň žiadame alebo navrhujeme, žiadame o podporu, aby tieto hlasovacie zariadenia s mikrofónmi a s našimi kartami boli aj na výboroch, aby sme sa nebavili len tak do vetra, ale aby každé slovo malo váhu a volič nás mohol hodnotiť aj za prácu na výboroch. Čiže aby to hovorené slovo bolo zaznamenané a zároveň by to zabezpečilo, že aj naše hlasovania na výboroch by mali naše mená a priezviská. Ak sa s týmto – a podľa mňa každý jeden človek 21. storočia by sa s týmto mohol stotožniť – stotožníte, urobíme pre otvorenosť, transparentnosť a neobchádzanie alebo anonymizáciu legislatívneho procesu, kde sa nás ľudia často pýtajú, kto s tým prišiel, prečo sa to nachádza v tej, v tej a v tej časti, urobíme len dobre. Zároveň zabezpečíme aj našu informovanosť navzájom. Často vidíme, keď hlásia predsedovia výborov, že tu je súbeh. Máme právo ako poslanci byť a zúčastňovať sa rokovania výborov, aj v ktorých sme, nie sme členmi, ale niekedy sa to jednoducho fyzicky nedá stíhať, pretože bežia dva, tri, päť naraz a preto je podľa mňa dôležité aj z nášho hľadiska mať možnosť si pozrieť, čo na tých výboroch prebiehalo, akým spôsobom bola debata a z toho sa napríklad pripravovať aj na veľké plenárne zasadnutia. Toľko na úvod k tomuto návrhu zákona. Prihlásim sa aj do rozpravy, kde budem mať ambíciu vysvetliť niektoré čísla a možno porovnania a hneď úvodom si vás dovolím požiadať o podporu tohto návrhu zákona.