P. Hrušovský, poslanec: (2007-11-26):
Aj som sa o to usiloval, žiaľ, ale čím ďalej, tak tým viacej sa mi to menej darilo. Som jeden z mála poslancov, a sme tu štyria alebo piati, ktorí bezprostredne po novembri 1989 mali tú možnosť, či už byť kooptovaní, alebo neskôr zvolení za poslancov do najvyšších zákonodarných orgánov, či už Československej Federatívnej Republiky, alebo vtedy Slovenskej národnej rady, a ktorí sme mali možnosť byť pri tom, ako búrať jeden nedemokratický komunistický parlamentný systém a postupne sa prepracovávať až k tomu, chvalabohu, čo dnes prežívame a čoho sme dnes svedkami. Preto ja s Ferom Mikloškom, Bélom Bugárom a Julom Brockom, tak si kladieme otázku, že kto je dlhšie, o koľko dní v najvyšších zákonodarných orgánoch a podľa toho už aj zvažujeme svoju zodpovednosť za to, čo treba urobiť a čo kedy treba povedať preto, lebo už aj ten čas strávený v tom parlamente nás k tomu priam vyzýva a nás priam k tomu núti. Bol som naozaj sklamaný s tým, o čom dnes diskutujeme, čoho sme dnes svedkami, že sa vôbec takéto niečo na Slovensku prihodiť mohlo. Až s bôľom som si prečítal jeden odkaz v jednom týždenníku, ktorého šéfredaktor zhodou okolností sedí tu na balkóne, ktorý vyjadril svoj názor, že kým bude Pavol Paška vo funkcii, nikto si už nemôže byť istý, aké zákony tu vlastne platia. Priatelia, je to vôbec možné? Je to vôbec možné, aby pomaly po dvadsiatich rokoch, kedy si spomenieme na 20. výročie od pádu komunizmu, sme sa takéhoto niečoho dožili? Poviem vám pravdu, že som sa zamýšľal nad tým, čo možno očakávať od tejto vládnej koalície po tom, ako sa ona ujala svojej moci. Boli tu rôzne strašidelné predstavy o tom, ako pán premiér Fico so svojimi kumpánmi vo vláde zbúra všetko to úspešné, čo sa nám za tých osem rokov, chvalabohu, milí priatelia, podarilo pre Slovensko dosiahnuť. Postupne som však dospieval k názoru, že netreba mať strach z tejto vlády, že bude meniť alebo reparovať reformy preto, lebo v tejto vláde, v tejto vládnej koalícii je dosť miliardárov na to, aby zabránili tejto vláde robiť týmto tzv. úspešným podnikateľom ďalej úspešný biznis. O čo som sa ale viacej obával, bolo to, že táto vládna koalícia na čele s Robertom Ficom vdýchne tejto krajine opäť ducha komunizmu, priatelia, a toho sme dnes svedkami. O tom je tá dnešná diskusia a toto je ten najvážnejší problém, ktorý ja v tejto chvíli cítim. Naozaj, pán predseda parlamentu rozhodol bezprecedentne, a ak si na takéto bezprecedentné spôsoby rozhodovania bez ohľadu na to, či je niekto vo funkcii prezidenta, predsedu Národnej rady, alebo predsedu vlády zvykne a osvojí si ich ako niečo normálne, čo mu parlamentná väčšina zabezpečí istotu aj ďalej takto konať, priatelia, tak je beda. Naozaj nie beda s nami, ale beda so slovenskou demokraciou, so slovenským parlamentarizmom a je beda aj s občanmi Slovenskej republiky. Preto by som chcel aj z tohto miesta apelovať na zdravý rozum. Pamätám si aj ja na chvíle, kedy sme boli my pri moci a kedy sme vládli. Áno, aj ja vo funkcii predsedu parlamentu som mal niekoľko ťažkých a vážnych rozhodnutí. Ale nikdy som nepristúpil bez toho, že by som nebol vyčerpal všetky odborné možnosti, keď som sa mal o niečom vážnom rozhodnúť, nehovoriac o tom, či by som si bol vôbec dovolil pomyslieť na to, že odmietnem poslať prezidentovi republiky zákon, ktorý poslanci schválili, nech už to bolo akokoľvek zlé predtým, ako by som sa nebol poradil s odbornosťou verejnou, s viacerými ústavnými právnikmi prijal nejaké rozhodnutie. Preto, pán predseda parlamentu, chcem aj vás vyzvať, pravdepodobne vo funkcii predsedu parlamentu zostanete. Ja tvrdím, že nie pravdepodobne, ale takmer s istotou preto, lebo česť je ďaleko menší záujem ako všetko ostatné, čo vám chutí ako moc. Vy ste si osvojili, milí priatelia v koalícii, jednu komunistickú poučku. Že vy máte síce pravdu, to znamená, my teraz v opozícii, ale my máme moc. A zapamätajte si, vás tým silným nerobí pravda, ale vás tým silným robí moc. Spamätajte sa, pokiaľ je čas. Naozaj, spamätajme sa preto, lebo demokracia je krehká a neprichádza samozrejme. Demokraciu si musíme zaslúžiť a o demokraciu sa niekedy treba aj pobiť. Vážený pán predseda Národnej rady, spomínal som, že som dlho v rôznych parlamentných funkciách a vykonával som niekoľko mandátov po sebe aj vo Federálnom zhromaždení. Zažil som toho veľa, aj sklamaní, aj úspechov, aj neúspechov, ale nemyslel som si nikdy, že sa zopakuje prípad, ktorý už jeden z diskutujúcich tu spomenul. Pre mňa je zarážajúce, že pre vás sa stalo takmer samozrejmé, že sa prestávajú dodržiavať zákony a Ústava Slovenskej republiky. Pán predseda, tak ako ste naložili s čistopisom schválenej novely zákona o sociálnom poistení, je pre mňa naozaj skutočne veľkým sklamaním. Také pošliapanie ducha slovenského parlamentarizmu a politickej slušnosti sa v tejto sále udialo len raz a ja som bol vtedy na 100 % presvedčený, že je to naposledy. Bola to situácia s odňatím vtedy mandátu nášho kolegu poslanca Gauliedera. Asi naivne už teraz vidím, ale predsa len som dúfal, že sa takáto situácia nezopakuje. Omyl sa však stal pravdou a to, čo je posvätné, bolo tiež znovu pošliapané. Pán predseda, kolegyne, kolegovia, my sme tu z vôle občanov, slobodne diskutujeme a hlasujeme. Výsledky nášho konania nech sú niekedy nezrozumiteľné, nemôžu byť však nikým spochybnené. Ak toto je pravá tvár terajšej parlamentnej demokracie, tak to nemá s demokraciou nič spoločné. Opakujem. To, čo táto sála, tento parlament schváli, je posvätné a nedotknuteľné. Na to nemôže siahnuť ani politik, ani úradník, ani tucet ústavných právnikov či poradcov, dokonca ani nie prezident republiky. A toto sa tu, vážené kolegyne, kolegovia, stalo. Pán predseda, mali ste dve možnosti. Tú jednu ste nevyužili, a to je, že ste mali s pokorou a slušne prijať omyl a chybu, ktorá sa tu v tejto sále stala. A je to normálne, je to bežné a ja si myslím, že takýchto chýb a omylov, nie, neželám si, aby takýchto sa v tejto snemovni a v tejto rokovacej sále zopakovalo viacej. Ale ak sa to už stalo, mali ste si chybu priznať, poslancom sa ospravedlniť a hľadať všetky možnosti a spôsoby, ako túto chybu napraviť. Žiaľ, vy ste však toto neurobili, dokonca ešte polemizujete s nami, že náš dôvod je jediný – diskreditovať vás, túto vládnu koalíciu a cez našu kritiku dokonca oslavovať slovenskú parlamentnú demokraciu. Toto snáď nemyslíte vážne! A pokiaľ ja vás poznám, ani to nemôžete hovoriť tak, že si to aj naozaj myslíte, že je to tak najsprávnejšie. Ak hovorím o tých dvoch spôsoboch, ktoré ste mohli urobiť pre to, aby ste túto kauzu skončili, ak ste sa už neospravedlnili, nuž, tak potom vám nezostáva nič iné, ako sa vzdať funkcie predsedu parlamentu a nečakať, či sa tu niekto bude pohrávať, ale v súvislosti s inou vecou s vaším zotrvaním vo funkcii predsedu parlamentu, alebo nie. Ak chceme obnoviť slušnosť a zodpovednosť tohto parlamentu, a ak mu chceme prinavrátiť to, čo sme mu v tejto chvíli zobrali, nie je iné riešenie, pán predseda, len také, aké som povedal. Máte ešte na to dosť času, zvážte. Ďakujem pekne. (Potlesk.)