J. Šimko, poslanec: (2008-10-22):
Pri opätovnom predkladaní tohto návrhu zákona ma skutočne napadá jedna otázka smerovaná na pána ministra, ktorá zaznela v českom filme: Nač ten spěch? Pán minister, kam sa tak ponáhľate, že opäť predkladáte tento zákon aj napriek neuplynutiu šesťmesačnej lehoty. Myslím si, že práve týmto krokom robíte veľký precedens do budúcnosti. A predpokladám, že  budú ho využívať aj iné rezorty pri vetovaní zákona prezidentom republiky. A práve myslím si, že tento priestor sme mohli využiť na diskusiu a zapracovanie takých vážnych návrhov, s ktorými sme sa práve na tom predchádzajúcom rokovaní stretli a ktorými sme sa tam zaoberali. Preto si myslím, že aj tá jedna vaša taká poznámka je trošku pritiahnutá za vlasy, keď ste povedali, a by som vás citoval, že: „Očakávam  aj podporu opozície, pretože do zákona sa zapracovali aj jej návrhy, napr. celoročné svietenie. Ak by za nehlasovali, budú musieť poslanci prijať zodpovednosť za nechuť mať bezpečnejšie cesty. Budú sa musieť zodpovedať pred počtom obetí na cestách, s ktorými sa snažíme intenzívne bojovať. A zákon nám má pomôcť.“ A škoda, že vládna koalícia sa  obrátila chrbtom k návrhu zákona môjho straníckeho kolegu pána Hrušovského ohľadom priestupkovej imunity, čo práve považujem za jeden z vážnych zákonov. Život nás nakoniec stále presviedča, že o tejto otázke budeme musieť asi hovoriť a ešte sa vrátime k tomuto problému. Veď si uvedomme, ak priestupková imunita nesúvisí priamo s výkonom postu poslanca, mali by sme sa jej skutočne vzdať. Nie sme totiž žiadni nadľudia ani iná podobná  nadvrstva. A za svoje chyby máme pykať ako ostatní slovenskí smrteľníci. Podľa môjho názoru skutočne nemáme právo zvyšovať pokuty, ktoré sa netýkajú nás poslancov, pretože sme chránení imunitou. Veď ozaj vytvárame tým nerovnosť občanov pred zákonom. Dovoľte mi ešte, dámy a páni, aby som sa venoval niektorým ďalším problémom. Je mi jasné, že môžu jestvovať rozličné názory a stanoviská. Viem i to ako podobne mnohí z vás, že na Slovensku sa nám, žiaľ, nedarí  znížiť počet mŕtvych pri haváriách. Veď už sme to aj hovorili, že vlani na cestách zomrelo najviac ľudí od roku 2003, nehody si vyžiadali 627 obetí. Pred nami je teda jasný cieľ, zvýšiť bezpečnosť na cestách, ale aj disciplinovanosť vodičov a takýmto spôsobom znížiť dopravnú nehodovosť. Zdalo sa, že tento zákon mal prispieť k tomuto, ako tento neduh riešiť. No spôsob, akým sa to má riešiť, sa mi zdá nie celkom seriózny. Chcem poukázať, povedzme, na zabránenie jazdy pod vplyvom alkoholu, nech sa použijú všetky možné prostriedky. No a zas len pripomeniem, že minule ste, kolegovia z koalície, odmietli návrh môjho kolegu Daniela Lipšica. Veď predsa promile alkoholu v krvi  sa dá exaktne zistiť, čo znižuje riziko nespravodlivého obvinenia. A priestupok je to natoľko závažný, že páchateľa treba okamžite odpratať z premávky, pričom  súhlasím, aby nebolo určujúce, aký je majetný. Ďalší problém, o ktorom asi veľmi už nebudeme diskutovať, to je o tej vrstve snehu, nemá  nejaký význam, ale tu chcem upozorniť na jednu záležitosť. A zdá sa mi nevhodnosť termínu nadobudnutia platnosti zákona február 2009. Neviem, či je to dobrý termín, aj čo sa týka  tohto paragrafu, pretože viete asi, ako rozmýšľajú občania. Práve toto je určené pre obyčajných ľudí. A nepredpokladám, že niekto si zapíše do kalendára, že vo februári má meniť zimné pneumatiky. Teda skôr by sme mali chcieť asi, aby účinnosť tohto paragrafu bola buď pred zimnou, alebo po zime. Toto neviem si predstaviť, keď vieme, aká je sociálna situácia v rodinách. Keď niekto musí, tak si možno už teraz kúpil zimné pneumatiky. Takže možno tu by sme mali posúdiť platnosť účinnosti tohto paragrafu. Rád by som sa pozastavil aj nad tým, čo odznelo. A myslím, že bolo to minulý týždeň v jednej populárnej motoristickej relácii, taká téma Drahšia havária, políciu nevolajte, auto s vystrelenými airbagmi v strede diaľnice, druhé s pokrčenými plechmi v priekope. Vystresovaní, ale našťastie nezranení vodiči stoja pri krajnici a hádajú výšku škody. Ak nepresiahne 120 000 korún, nemusia volať políciu, policajtov a situáciu bude skúmať poisťovňa u vinníka, aká je škoda, majú volať či nevolať číslo 158. Stávajú sa po nehode prípady, keď napriek vzájomnej dohode vodič na druhý deň zmení názor, nechce stratiť bonus poisťovne a neriadi sa dohodou. Policajt je tretia nezainteresovaná osoba, ktorá je garanciou aj pre vodičov, aj pre poisťovňu. Čo v prípade, ak si vodiči dôverujú, príp. políciu nechcú volať z iného dôvodu? Je tu aj druhá možnosť, ku ktorej ja sa prikláňam, pán minister, uzavrieť dohodu o priebehu nehody. Myslím tým napr. Rakúsko, kde sa takto vybaví až 90 % nehôd. V Česku, myslím, už sú s prípravou takéhoto ustanovenia trochu ďalej ako my. Európska asociácia poisťovní už dávnejšie pripravila štandardizovaný formulár takejto dohody, ktorá keď je dôkladne vyplnená, slúži namiesto policajnej správy. Je mnoho vodičov, ktorí by určite namiesto vysokých pokút, rýchlych jázd privítali aj riešenie agresívnych vodičov. Ja navrhujem posielať ich na verejnoprospešné práce. Dôvod ponúkam aj na také zamyslenie, keď nedávno som si prečítal jednu úvahu, s ktorou by som sa tu s vami  podelil. Cestou do práce som uviazol v zápche. Absolvoval som tridsaťminútovú jazdu rýchlosťou 10 metrov za minútu. Napadla ma pritom zaujímavá otázka: Čo vlastne stojí  dopravná zápcha? Existujú oficiálne odhady, ktoré hovoria, že náklady spôsobené dopravnými zápchami v európskych štátoch dosahujú v súčasnosti 0,5 % HDP Európskej únie ročne. Tie isté odhady varujú, že už o niekoľko rokov sa tieto náklady zvýšia na dvojnásobok. Najväčšiu časť, asi 90 % týchto nákladov predstavujú časové strany. Ďalších 8 % tvorí zvýšená spotreba pohonných hmôt a zostávajúce 2 % pripadajú na škody spôsobené nehodami a ďalšie súvisiace náklady. Je zrejmé, že Slovensko sa na týchto nákladoch podieľa len veľmi malou mierou. Cena práce je u nás relatívne nízka. Takže časové straty nebudú ani zďaleka také vysoké ako, povedzme, v Nemecku alebo vo Francúzsku. Ale ak by sme sa chceli dopracovať k nejakému odhadu, mohli by sme zjednodušene predpokladať, že menšie zaťaženie infraštruktúry a nižšia priemerná mzda znamená, že na Slovensku tvoria náklady spôsobené dopravnou zápchou zhruba polovicu, t. j. 0,25 %, nášho HDP. Pri takomto hrubom zjednodušení by sme dospeli k číslu skoro 9 mld. korún. No mohol by som pokračovať, aj keď pán minister mi tu šepká, že nie sme v druhom čítaní, ale predsa chcem navrhnúť témy pre ministerstvo, o ktorých by sme mali potom v druhom čítaní rokovať. A práve som hovoril o tom, že vysoké pokuty neraz neriešia väčšinu agresívnych vodičov, ktorí sú väčšinou majitelia drahých luxusných áut. Pre tento typ ľudí nie je ani relatívne vysoká pokuta dôvodom na to, aby zmenili svoje správanie. Ich čas je drahší než pokuta, ktorú by mohli za svoju bezohľadnú jazdu dostať. Z hľadiska účinku sa mi preto osobne najviac páči postih v podobe verejnoprospešných prác. Tu je asi jeden z kľúčov k riešeniu problému tých vodičov, ktorí majú pocit, že ak by spomalili, prišli by o čas, ktorý má pre nich obrovskú cenu. Poviem príklad. V Belgicku začali nedávno za agresívne správanie na ceste posielať vodičov na povinné skupinové terapie pod vedením psychológa. Princíp je podobný, stráviť desať alebo dvadsať hodín na skupinovej terapii pre väčšinu agresívnych šoférov je väčší trest než akákoľvek bloková pokuta. Vrátim sa ešte k dôvodom vrátenia zákona prezidentom Slovenskej republiky, teda, to sme prerokúvali. Je to vykonávanie skúšok z odbornej spôsobilosti. Toto vlastne vypadlo z návrhu. Žiaľ, musím povedať, že ministerstvo dopravy samostatne pripravuje novelu zákona o mimoriadnych opatreniach pri stavbe diaľnic a rýchlostných ciest. Už len záver. Uvedomujeme si za poslanecký klub Kresťanskodemokratického hnutia, že potrebujeme zákon, ktorý má zlepšiť bezpečnosť na cestách, ale, samozrejme, chceme, aby to bol zákon kvalitný a predovšetkým aby sme sa vyhli určitým precedensom, o ktorých som hovoril. Žiaľ, nestalo sa tak, nevyhli sme sa tomuto precedensu, aj preto poslanci KDH nepodporia tento návrh do druhého čítania. Ďakujem.