Ďuriš Nicholsonová, Lucia, podpredsedníčka NR SR (2018-06-20):
V prvom rade sa chcem poďakovať pánovi podpredsedovi Glváčovi, že za mňa zobral na chvíľu službu, aby som sa mohla zapojiť do tejto diskusie, lebo človeka naozaj až dvíha zo stoličky. My tu ideme prijímať uznesenie, ktorým ideme odsúdiť ten rastúci extrémizmus, ktorý jednoznačne v našich uliciach narastá. A narastá práve kvôli ľuďom, ako je pán Mazurek. Práve kvôli tomu, že keď mu skáče do reči jeho kolega, poslanec pán Poliačik, vy ho vyzvete na pästný súboj, lebo s vami mykajú anaboliká tak, ako mykali vrahom Henryho, keď ho dokopal na ulici. Môžte sa hanbiť, že sa takto správa jeden poslanec Národnej rady Slovenskej republiky. Vy tu budete rozprávať o tom, že ste nevrhali kockami dlažobnými?! Vy, ktorý ste teraz v priamom prenose vyzvali vášho kolegu na pästný súboj. Hanbite sa! Vo svojich dvadsiatich dvoch rokoch. Hanbite sa! Chcem sa vás opýtať, vy sa pýtate, prečo tu stojíme? Preto tu pani poslankyňa Cséfalvayová predkladá návrh uznesenia, ktorým chceme odsúdiť extrémizmus? To sa pýtate vy? Prečo vo svojej reči, prečo ste vo svojej reči nehovorili o tých bielych dôchodcoch z Trebišova, ktorí sexuálne zneužívajú a súložia za peniaze s dvanásť-, trinásťročnými deťmi z rómskej osady? Prečo nehovoríte o tom? Lebo sú snehobieli? Prečo nehovoríte o prípadoch, ako je ten posledný zo Štiavnice, kedy biely chlap znásilnil trojročné dieťa z rómskej osady. Prečo nehovoríte o tom? Prečo nehovoríte o prípade pätnásťročného chlapca, ktorý na Štefultove, čo je mestská časť Banskej Štiavnice, zabil postihnutého človeka z tej príslušnej obce. Tak ho zabil, tak do dokopal na zemi, že mu povytŕhal črevá. A keď prišla záchranka, tak mu zbierali tie črevá po celej ulici. Mal pätnásť rokov a bol snehobiely, zo snehobielej rodiny a zabil postihnutého človeka takýmto brutálnym spôsobom. Prečo nehovoríte o tom? Prečo nehovoríte o vašich stúpencoch, ktorí chodia napichaní steroidmi, majú vytetované hákové kríže, tlieskajú vám, keď vystupujete? A potom niekoho zmorduje na ulici. Prečo nehovoríte o týchto ľuďoch? Ja vám niečo poviem. Vy všetci tu, ktorí s tým nemáte skúsenosť, vyjdite niekedy z auta.  (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim: „Pardon. Čože?“ Reakcie z pléna: „ Je stíšený zvuk.“ Predsedajúci komentuje stíšenie zvuku: „ Kto stíšil zvuk? Nikto. Nech sa páči, pani.") Vyjdite niekedy, vyjdite niekedy z auta! (Reakcia z pléna.) Vy buďte tiež ticho, pán poslanec! Vy máte na svedomí zbitého dôchodcu. Som rada, že odchádzate. To, čo sa tu deje v tejto spoločnosti, nie je normálne a vidia to len tí, ktorí na chvíľu opustia to akvárium, v ktorom žijeme, ktorí na chvíľu opustia napríklad svoje autá. Keď začnete chodiť pešo po uliciach, vtedy zistíte, čo sa na tých uliciach deje. Ako vzrastá počet potetovaných, hlavohruďových mladých mužov, ktorí šíria nenávisť. Ja budem teraz hovoriť sama za seba, pretože mne sa to stáva takmer dennodenne a nesúvisí to s mojou politickou prácou. Pretože tí ľudia, ktorí si chcú do mňa kopnúť, doslova kopnúť, nespochybňujú moju politickú prácu. Spochybňujú to, či som židovská cigánka alebo cigánska židovka. Podľa toho, ako sa zobudia. Ja nechodím autom. Občas sa presúvam taxíkom. Vzdala som sa tej limuzíny. Mám dvadsaťmesačné dieťa, chlapca, a mám desaťročnú dcéru a veľmi často, dennodenne, na dennej báze chodíme pešo. Ja vám poviem, čo sa deje v tých uliciach. Išli sme včera, včera sme išli v centre mesta, bývam pri Justičnom paláci, išli sme nakúpiť aj s mojou mamou, s mojimi dvoma deťmi na Krížnu ulicu, čo je centrum, preboha, hlavného mesta. Išiel pán, to bolo vidieť, proste akože totálny agresor, chodil, kýval sa zo strany na stranu, ako sa vy radi kývate, a zastavil nás s tým, že by si najradšej kopol do mojej židovskej hlavy. Pred mojimi dvomi deťmi, pred mojou matkou. Toto je o vás, pán Mazurek. Toto je o tom, akú nenávisť tú rozsievate. Ja viem, že toto plénum zažilo už všeličo, že si tu nadávame, jeden je, jeden je taký zlodej, druhý je onaký zlodej, ale to je normálny politický súboj. Každý na to môže mať svoj názor. Niekedy naozaj zachádzame do extrémov. Niekedy to nie je ani slušné. Ale neustále hovoriť a odmietať inakosť kvôli sexuálnej orientácii alebo kvôli tomu, ako kto vyzerá, akú má kto pleť, to je len a len vaša robota, nikoho iného. A to je vizitka toho, že tu sedíte v tom parlamente. A keď už tu sedíte, tak, prosím vás, aspoň si tieto veci nedávajte do svojich prejavov poslancov Národnej rady Slovenskej republiky. Asi pred dvoma týždňami som išla s manželom, boli sme v meste, v centre mesta, Laurinská, Panská, boli sme na pive v centre mesta. Vracali sme sa, bolo asi pol jedenástej. Na Laurinskej ulici, ktorá bola plná ľudí, pretože bol pekný, takmer letný večer, išli okolo, pár – chlapec, dievča. Chlapec, presne proste to tie veľké svaly, mal nejaký batoh na chrbte. Keď boli na úrovni mňa, ja som si to ani neuvedomila, lebo som niečo rozprávala manželovi, tak zrazu ma manžel chytil a strhol ma k sebe, pretože ten chalan vyskočil a z výskoku ma išiel kopnúť do hlavy. S výkrikom: Ty, židovská Cigánka! Povedzte mi, či je toto normálne. Ja si nepotrpím na funkciu, naozaj nie. Ale kedysi bola aspoň nejaká elementárna slušnosť, možno autorita voči funkcií, hej, aj keď za mnou nejde ochranka, lebo ja nemám tú ochranku. Ale povedzte mi, či je toto normálne. A on nekričal, že ty, Nicholsonová, za to, že podporuješ registrované partnerstvá, teraz ťa idem kopnúť do hlavy. Nie, za to, že som podľa neho židovka. Alebo že som podľa neho Cigánka. A to sú vaše hoaxy, ktoré vy šírite, vy a vaši ľudia, pán Mazurek, pretože ja visím na tej vašej, čo to je, nejaká nástenka hanby alebo proste inej národnosti, inej rasy, ktorá si proste, nemá nárok dýchať tu, dýchať tu ten slovenský vzduch, že? To je o vás, pán Mazurek. A ja sa teraz nesťažujem, lebo ja to teraz nehovorím, akože ľutujme Nicholsonovú. Ale pozrite sa, tak som nejaká podpredsedníčka, nech už si o tom myslí, kto chce, čo chce, že človek by naozaj neočakával proste takýto prejav uprostred plnej ulice v centre Bratislavy, kde som sa narodila ja, moja mama, moja babka, moja prababka, moji všetci. Ja som tu doma, pán Mazurek. Veľmi často sú svedkami takýchto primitívnych útokov, ktoré, hovorím, neustále jak cez kopirák riešia iba to, ako vyzerám, akú mám farbu pleti. Moje deti. A ako to mám vysvetliť mojim deťom, čo sa tu deje v tejto spoločnosti? A, bum, do toho príde správa o smrti Henryho. Človek sa hanbí ako pes. Toto nie sú, nie sú dobré správy o Slovensku, ktoré vysielame smerom do zahraničia. A to je odpoveď na vašu otázku. Preto tu dnes sedíme, aj keď v takomto málopočetnom zložení, čo mi je, čo mi je ľúto, ale o to viac sa chcem poďakovať pani poslankyni Cséfalvayovej za to, že dala takýto návrh uznesenia. Je to viac ako potrebné, viac ako potrebné. A vy tu prestaňte blúzniť, prosím vás pekne, prestaňte rozprávať o tom, ako Róm zavraždil niekoho. Jasné, že je to hrozné, poďme to odsúdiť. Ale ku každému Rómovi, ktorý niekoho zabil, vám ja môžem dať príklad snehobieleho občana, ktorý je možno aj vaším stúpencom, ktorý má tiež na rukách krv. Dnes sme tu kvôli tomu, aby sme odsúdili extrémizmus ako taký. A vy môžte zahrať divadlo na ľudí tam vonku, že dnes podporíte toto uznesenie, ale vy ste tí, ktorí rozosievate nenávisť, ktorí rozosievate extrémizmus. Vy a nikto iný. Ak to myslíte naozaj vážne s tým, že podporíte dnešný návrh uznesenia, v ktorom sa postavíme proti extrémizmu, tak tu prestaňte za týmto pultom blúzniť o nejakých rasovej nenávisti, prestaňte to tu rozosievať. Nech prestane pán Mizík sa vyjadrovať o inak sexuálne orientovaných ľuďoch tak, ako sa vyjadruje, pretože je to primitívne, pretože je to hlúpe a pretože to z vás robí spoluzodpovedných za to, čo sa deje v slovenských uliciach. Ďakujem. (Potlesk.)