Klus, Martin, poslanec NR SR (2019-04-02):
Ďakujem pekne za slovo, pán predsedajúci. Ctená sála, už asi len, a ešte sú aj nejaké dámy, ale predsa len najmä páni, ďakujem predkladateľom, že otvárajú túto tému. Ja len spomeniem také dve maličkosti hneď na úvod. Už sme o tomto návrhu zákona z dielne OĽANO rokovali a ten návrh zákona neprešiel na tejto schôdzi a na mnohých predtým. Tu možno taká druhá maličkosť, že nie celkom mi dáva logiku, prečo sme nespojili rokovanie o tomto návrhu zákona. To je na vás predkladateľoch, aby ste to urobili. Ale na druhej strane som aj rád, že sa tak nestalo, lebo pri tom vašom som tu nebol, keďže som bol na Parlamentnom zhromaždení NATO v Záhrebe a pri tomto môžem byť. Takže rád možno niekoľko ďalších pripomienok možno tak trošku aj odborného charakteru, lebo sa tejto téme aj akademicky venujem isté obdobie a vnesiem teda do tejto diskusie aj tak trošku ten hlas advokáta diabla, ak dovolíte, lebo sú aj trošku negatívne pohľady na celý tento problém a ja sa pokúsim niektoré z nich vymedziť. Začneme tým, aké sú teda slabiny referenda, tak ako ho poznáme na Slovensku. Vy ste už niečo naznačili vo svojich príhovoroch, aj v rámci faktických poznámok. Každopádne, ako bolo povedané, nie je to len otázka kvóra. Kvórum je len jedna zo slabín. Určite sa môžme baviť o nastavení petičného prahu, ktorý dnes hovorí o 350-tisíc podpisoch. Len pre porovnanie, vo Švajčiarsku, čo je krajina o cca ôsmich miliónoch obyvateľoch, je ten petičný prah rôzny, ale pre ten typ referend, plus mínus, ako ich poznáme na Slovensku, na národnej úrovni potrebujú 80 až 120-tisíc hlasov. Čiže na väčší počet obyvateľov výrazne menej petičných podpisov. Ono to súvisí aj s tým, ako je nastavený politický systém tejto krajiny. S tým vás nechcem zaťažovať. Takisto si nemyslím, že je správne, že máme tak vysoko nastavené petičné prahy na miestne a regionálne referendá, pretože tam je potrebných 30 % podpisov a vidíme, čo to všetko dá za námahu zozbierať 30 % podpisov napríklad v súvislosti s hazardom. A sú naozaj mestá na Slovensku, kde pri nejakej lokálnej téme 30 % je jednoducho neprekonateľná hranica. Čiže aj tu sa môžme rozprávať o perspektívnych možnostiach na zmenu. A veľmi správne tu bolo poznamenané, že nie je úplne jasné, aký vlastne štatút má referendum podľa našej ústavy, pretože sú tu minimálne dva rozdielne pohľady. A teda ten, že referendum má vyhlásiť Národná rada ako zákon, ale zároveň tu máme článok ústavy, ktorý hovorí o tom, že nikto nemôže donútiť poslancov, aby hlasovali proti svojmu najlepšiemu vedomiu a svedomiu, a teda nie je úplne jasné, či teda máme fakultatívne alebo obligatórne referendá. Meníme tú ústavu ako na bežiacom páse pri podstatne nezmyselnejších veciach, dovolím si toto povedať, ale takúto zásadnú vec v našej ústave nechávame nepovšimnutú, až možno dovtedy, kým sa neobjaví nejaký problém, takisto ako je podľa mňa problém to, že nemáme zadefinované, za akých okolností môžme zvoliť prezidenta Slovenskej republiky už v prvom kole. A teda, či stačí skutočne počet zúčastnených, nadpolovičná väčšina alebo všetkých voličov. Sú rôzne výklady na túto tému, nechcem v tejto chvíli špekulovať. Takže aj toto sú témy, ku ktorým by sme sa mohli v rámci diskusií o referende dostať. No a teraz k tomu zníženiu, alebo ak chceme, možno aj zrušeniu kvóra. Ja ešte ako politológ som patril k tým, ktorí hovorili, že sme jedna z mála krajín Európskej únie, ktorá má vôbec nejaké kvórum. Na západ od nás nemá kvórum nik. Akurát v piatok som hovoril s poslancami Chorvátskeho parlamentu a tí takisto už nemajú kvórum a aj preto tam napríklad to referendum o rodine v Chorvátsku prešlo, na Slovensku následne neprešlo, čo ja som sa teda celkom potešil, poviem vám celkom úprimne, lebo si myslím, že také otázky do referenda nepatria, ale okej, rešpektujem vôľu a potom aj rozhodnutie Ústavného súdu. Ale vidíme tu ten zásadný rozdiel už medzi chorvátskou, nazvime to politickou kultúrou a nastavením politického systému a tým naším. Ale zároveň aj Chorváti hovoria, že majú tú jednu takú maličkosť, ktorá je ale dosť zásadná, a ja budem rád, keď túto tému otvoríme na pôde tohto pléna ešte raz, a to je to, že keď sa niekto rozhodne vyzbierať petíciu na spustenie referenda, tak má na to dva týždne, opakujem, dva týždne, od ohlásenia referenda, petície, až po jeho skončenie. Ak za dva týždne nenazbiera 350-tisíc podpisov v štyri a pol miliónovej krajine, referendum nebude. Čiže aj takto si to ošetrili Chorváti. U nás začnete zbierať petíciu, ako kolegovia na vystúpenie Slovenska z Európskej únie a z NATO a môžte ju zbierať pokojne aj dva roky. Čo na tom, že človek, ktorý to podpisoval pred dvomi rokmi, možno medzitým úplne zmenil názor, že áno? Čiže aj o tomto sa treba rozprávať, keď hovoríme o referendovej demokracii a ja som za to, aby sme možno aj na Slovensku prešli k otázke limitácie petičných podpisov. A teraz k tomu kvóru ako takému. Jedna z možností je ho úplne zrušiť, čo by bola najdemokratickejšia možnosť, pretože takto to poznajú všetky krajiny, ktoré efektívnym spôsobom využívajú referendovú demokraciu. Druhá možnosť je znížiť, tak ako ste navrhovali vy, 25 % alebo 30 %. O tých percentách sa môžme rozprávať. V Maďarsku napríklad mali znížené kvórum, následne ho zvýšili opäť na 50 %, neviem, či ste zaregistrovali túto zmenu, a to je taká maličkosť, ktorá napríklad Viktorovi Orbánovi dolámala, čiastočne len, samozrejme, politické väzy, pri referende o migrantoch. Takže aj o tomto a s týmito príkladmi treba pracovať. Ja som osobne toho názoru, že áno, treba národ naučiť na referendum a na referendovú demokraciu, s tým sa absolútne stotožňujem, akurát si nemyslím, že je dobré to urobiť na národnej úrovni. A preto sme nepodporili váš návrh zákona a pravdepodobne nepodporím ani tento návrh zákona. Treba začať na miestnej a regionálnej úrovni. Tej občania rozumejú a rozumejú podstatne lepšie, ako zložitým a komplikovaným otázkam, na ktoré sa pýtame na celoštátnej úrovni. Čiže ak zrušiť kvórum, ja nehovorím znížiť, zrušiť kvórum, poďme do miestnej a regionálnej úrovni, presne tak, ako to urobili Švajčiari, Íri a mnohí ďalší, keď spúšťali referendovú demokraciu ako takú. Keď naučíme občanov prísť hlasovať Áno alebo Nie – lebo keď chce niekto povedať nie, tak hlasuje nohami a nepríde na to referendum –, keď naučíme občanov, aby prišli hlasovať, že nechcú mať nejakú veľkú skriňu, sklad vedľa domu, skládku, čokoľvek, zregulovanú rieku, vyrúbané stromy, potom ich vieme naučiť, aby hlasovali o podstatne zložitejších a komplikovanejších témach na národnej úrovni. Toto dnes nerobíme. Miestne referendá sú zväčša neplatné, alebo ani nie sme schopní vyzbierať petičné podpisy. Začneme tam, naučme našich občanov, čo to znamená referendová demokracia a aké nebezpečné je, ak sa na takýchto voľbách nezúčastnia. Lebo ak sa zúčastnia, iba tí, ktorí chcú povedať áno, tak ako je to v súčasnosti, tak máme o vážny problém navyše, pokiaľ to kvórum znížime alebo zrušíme. A teraz pár príkladov zo sveta. Zoberte si Veľkú Britániu, kolísku demokracie a referendum o vystúpení z Európskej únie. Opýtali sa občanov: „Chcete vystúpiť alebo nechcete vystúpiť z Európskej únie?“. Odpovedali áno, síce len drobná väčšina, ale predsa len väčšina. Čo sa ich zabudli opýtať? Kedy chcete vystúpiť a ako chcete vystúpiť? A čo dnes máme vo Westministri? Chaos. Pýtať sa ľudí na zložitú otázku takýmto jednoduchým spôsobom je podľa môjho názoru nesprávne. 
A pýtať sa ich ešte navyše na tak komplexnú otázku, ako je členstvo krajiny v Európskej únii, pričom počas kampane boli permanentne zavádzaní rôznym spôsobom, a taká maličkosť, ako je zavedenie pevnej hranice v Írsku, sa im akosi zabudla spomenúť. Toto považujem za obrovský nedostatok s nedozernými škodami, ktoré už dnes Británia má. A ešte ich len bude mať, keď vystúpi o pár dní natvrdo. Zoberme si Írsko, krajinu, kde sa musí konať referendum pri každej zásadnejšej konštitucionálnej zmene aj v rámci európskej legislatívy. Ak by Íri dnes mali 50-percentné kvórum, tak Slovensko nie je v Európskej únii, pretože Zmluva z Nice prešla menej ako päťdesiatimi percentami zúčastnených na druhý pokus. Aj toto je taká maličkosť, taká drobnosť, ktorá sa opomína. To je na prospech toho, čo hovoríte vy. Čiže máme tu rôzne príklady. A viete, prečo Íri neprišli hlasovať v tom prvom referende? Alebo prečo hlasovali proti Zmluve z Nice? Mal som tú česť sa potom bezprostredne stretnúť s priateľmi z Írska a oni mi povedali úplne jednoducho: „My týmto národným témam nerozumieme a už tobôž nie tým európskym. A keď niečomu nerozumieme, tak ideme priamo z podniku a hlasujeme nie.“. Takto to funguje v Írsku. Potom musela dva roky írska vláda robiť veľkú vysvetľovaciu kampaň, že nie my, štyri miliónová krajina zablokujeme desať členských krajín, budúcich členských krajín na ich členstve. A kvôli tomu sa to druhé referendum podarilo, ale malo nižšie, nižšiu účasť ešte, ako to prvé. 
A takýchto príkladov by som vám vedel zo sveta povedať množstvo. Narábajme s touto témou opatrne. A už len jedna taká maličkosť na záver. Pozrite sa na jediné platné referendum na Slovensku. O členstve Slovenska v Európskej únii rozhodli tí, ktorí prišli hlasovať proti. Keď sa pozriete na výsledky, dáva vám to logiku. Približne 8 % hlasovalo proti, ak si dobre pamätám, možno šesť, to je v tejto chvíli jedno, ale účasť bola 52-percentná. Ak by tí ľudia, ktorí prišli hlasovať proti členstvu Slovenska v Európskej únii, boli zostali doma, tak je neplatné referendum a pánbohvie, ako by to s naším členstvom dopadlo. Aj o tomto je to 50-percentné kvórum. Aj takto sa dá možno tak trošku viac profesionálne, odborne, ako politicky na túto tému pozerať. A to je tiež taká maličkosť, ktorú neriešime tu na pôde Národnej rady a riešime úplne zástupné témy, niektoré, ako minulý týždeň. Takže áno, učiť spoločnosť, som za, ale začnime na miestnej a regionálnej úrovni. A áno, veľmi dobrý nápad a ako ste si iste všimli, bolo to tu už, myslím, dvakrát. Podával som návrh zákona, aby sme všetky voľby spájali s referendami, to dáva ešte väčšiu logiku. Vtedy máme podstatne vyššiu šancu, že tá účasť bude výrazne vyššia. Treba sa opýtať kolegov tuto naľavo odo mňa, prečo s tým majú taký zásadný problém? Prečo sme nespojili napríklad aj prezidentské voľby s eurovoľbami a budeme mať, a to tu garantujem, jednu z najnižších účastí v Európskej únii. Prečo? Na tieto otázky si môžme položiť odpovede alebo teda povedať odpovede sami. Takže toľko k tejto téme. A nedá mi ešte, Martin, na teba nezareagovať, keď hovoríš o tom, že je podľa teba nezmyselné, keď sa referendum musí diať v krajine alebo v meste ako celku, keď sa rozhoduje o jednej časti. Beriem tento argument. V tomto prípade, ktorý hovoríš ty, to dáva istú logiku. Máme v Banskej Bystrici Šalkovú, poznáš ten prípad. Ale predstav si, že v Dunajskej Strede niekto vyhlási referendum lokálne len o Žitnom ostrove, o odpojení zo Slovenskej republiky. Toto sa stalo na Kryme. Ako by to asi dopadlo? Odporúčam ísť pozrieť niekedy na zápasy DAC-u Dunajskej Stredy. Buďme veľmi opatrní pri týchto slovách, pretože sa to môže obrátiť proti územnej celistvosti Slovenskej republiky. Ďakujem pekne.