P. Paška, predseda NR SR: (2008-12-02):
Dnešná rozprava sa nesie v rovine väčšieho a hlbšieho sa ponárania do histórie, o ktorej nikdy nikto nepochyboval, že medzi Slovákmi a Maďarmi bola veľmi komplikovaná. A akákoľvek snaha o čoraz objektívnejšiu analýzu priniesla len čoraz viac rozčarovania a čoraz viac názorov, ktoré viedli k čoraz väčšej disproporcii a rozchádzaniu sa toho, čo by sme chceli nazvať harmóniou. Nemám s tým problém. A chcem všetkých tých, ktorí si náhodou potom, čo prednesiem svoje stanovisko, budú myslieť, že som menší vlastenec a že o tej histórii nič neviem a že snáď je potrebné mi tieto exkurzie robiť, ubezpečiť, že to všetko chápem, ale že akosi aj moja reálna politická skúsenosť hovorí, že tadiaľto cesta nevedie. Tá druhá rovina, ktorá sa ako tak aspoň blížila k podstate návrhu, ktorý pripravili kolegovia poslanci z SMK, a to je samotný problém jazyka a výrazu, sa tiež ale niesla často aj v historizujúcom kontexte. A napriek tomu, že prednesiem, čo prednesiem, chcem tiež povedať, že aj mňa znervózňuje, keď niektorý kolega z SMK vykrikuje o Felvidéku, a že aj mňa napriek tomu, že som rodený Košičan, niekedy znervózňuje, že sa používajú veci, pri ktorých nie som si celkom istý, že sa používať majú. Ale nechajme to tak. Tých emócií a tých historických a sémanticko-jazykových exkurzov tu bolo dnes príliš veľa na to, aby som sa im venoval. Skúsme sa pozrieť, kde je teda ten problém a prečo aj prichádzam s návrhom, o ktorom pravdepodobne viete, že s ním prídem. A najmä kolegovia zo Smeru – sociálnej demokracie vedia, že ho predložím, pretože ma niektorí podporili tým, že ten pozmeňujúci návrh podpísali. Chce mi tu niekto povedať, dámy a páni, že je to naozaj idylické? Chcem sa spýtať, či chce naozaj niekto, aby vzťahy medzi Slovákmi a Maďarmi boli otvorene nepriateľské, aby sme nehľadali skôr to, ako ďalej koexistovať než to, ako nekoexistovať. Som presvedčený, že nie, v každom z nás latentne drieme vlastenectvo, hrdosť, čosi, čo by sme veľmi radi odprezentovali, keď je na to vhodná chvíľa, ale som presvedčený, že v princípe nie. Kde je najväčší problém napriek tomu, že, aj dnes to tu poletovalo, akosi nechceme rozlíšiť, čo je to maďarsko-maďarský problém? A aký je problém, ak niekto hovorí o napätých maďarsko-slovenských vzťahoch? Bavíme sa o kom, o rodine Horváthovcov, Kleinovcov vo Vyšnom Oreší alebo niekde tuto v Šamoríne alebo kde? Ja myslím, že nie, a dúfam, že nie. A preto aj tá racionalita toho, s čím prichádzam, je trošku iná, ako to tu dnes odznelo. Poďme otvorene hovoriť o tom, kde je napätie v maďarsko-slovenských vzťahoch a poďme hľadať racionálnu odpoveď na to, kde treba používať takú mieru rezistencie, ktorá je nevyhnutná na potvrdenie našej vlastnej slovenskej identity, štátnej, štátotvornej, národnej, a nemíňajme energiu podľa mňa rešpektujúc všetky názory, ktoré tu dnes odzneli, tam, kde to považujem za čosi, čo úplne zbytočne narúša vzťahy. Už to, myslím, povedal aj pán Mečiar a plne s ním súhlasím, pretože tí, ktorí ma poznajú, vedia, že to razím ako myšlienku. Žili sme tu a budeme tu žiť a chceme tu žiť. Čiže nebavme sa o napätí v slovensko-maďarských vzťahoch ako o napätí medzi občanmi Slovenska národnosti maďarskej a slovenskej, ale poďme sa pozrieť na to, čo je to napätie vo vzťahoch medzi Maďarskom a Slovenskom. A v tomto kontexte by som rád aj ozrejmil postoj k pozmeňujúcemu návrhu, ktorý predložím. Problém nie je v tom, či budeme hľadať spôsob, ako tu bude v maďarskom jazyku a v slovenskom jazyku. Problém je, ako nájsť odpoveď na otázky, ktoré sa dnes rinú spoza hraníc Slovenska. Problém je, ako rozlíšiť, čo je politika maďarsko-maďarská a čo je politika slovenská voči menšinám, ktoré na Slovensku žili, žijú a budú žiť v harmónii, v tolerancii a v úcte, pretože to chcem aj ako predstaviteľ tejto vlády a tejto vládnej koalície prezentovať a strážiť, tak ako som to aj sľúbil, keď som do tejto funkcie nastupoval, a tak, ako to robím aj na všetkých medzinárodných fórach. (Potlesk.) To mám dnes odmietať skutočne, ak prichádza názor, ako používať jazyk menšiny, ako využiť všetky nástroje, ktoré sú dnes bežné v Európe? Nie. Ale chcem odmietnuť názory, ktoré prichádzajú a skutočne iritujú slovensko-maďarské vzťahy. Veď vy to veľmi dobre viete, v čom bolo napätie. A znovu sa vrátim, maďarsko-maďarská politika, už to tu niekto dnes spomínal, ako sa transponuje to veľké maďarstvo, ako vyvoláva napätie aj tam, kde je to úplne zbytočné. Tomu sa bráňme, tomu venujme energiu a tomu hovorme rázne nie. A ja vám ponúknem niekoľko príkladov, prečo ak dnes chcem, aby ste povedali áno na úpravu, ktorú považujem za rozumnú a ktorú prednesiem, tak aby sme povedali razantné nie, tam, kde to považujem za nevyhnutné. A to sú všetko prejavy extrateritoriality, to sú všetko veci, ktoré iritujú našu históriu a nútia nás aj dnes zamýšľať sa nad tým, kde je tá miera rozumnej rezistencie, politickej rezistencie, legitímnej politickej reprezentácie, ktorou bezpochyby dnes táto koalícia na Slovensku je, napriek tomu, že má na niektoré riešenia rozličné názory. To sa mám vážne zaoberať návrhmi pána premiéra Maďarskej republiky, ktorý príde a žiada, aby sme prioritne financovali menšinové vzdelávanie a kultúry? No nie, pretože som presvedčený, že tento problém je vyriešený úplne štandardne, ak nie neštandardne. Akým právom nám niekto z Budapešti bude zasahovať na našom území suverénneho štátu a žiadať od nás zmeny legislatívy, o ktorých na druhej strane ani sa nebudem zmieňovať, pretože by som zbytočne vyvolal kontroverziu? To mám vážne brať návrh, aby sme zamedzili používaniu krajných nacionalistických rasu, národnosť urážlivých slov vo verejnom živote? Dámy a páni, my máme Trestný zákon. Za 30 sekúnd zbalí slovenská polícia každého, kto hanobí rasu, národ a kto vyvoláva nálady xenofóbie. Za 30 sekúnd to vykoná minister vnútra a slovenská polícia. A to niekto myslí vážne z Maďarska, kde pochodujú gardy, kde sa nosia fašistické symboly s tým, že nám bude tvrdiť, ako my tu v suverénnej Národnej rade Slovenskej republiky máme zmeniť našu ústavu a náš zákon? (Potlesk.) Tak to snáď nie. Na to kedykoľvek ako hrdý Slovák odpoviem nie. Poďme ďalej s požiadavkami. Niekto chce spochybňovať právny systém a poriadok na Slovensku tým, že povie: „No, viete čo, keď vy si neviete rady, tak my prídeme ku vám a my vám to vyšetríme.“ Poďte, prídu z Maďarska a budú vyšetrovať. No nehnevajte sa, dámy a páni, ani sekundu nebude nikto z nás o tom uvažovať a povieme nie. Čo je to za drzosť, čo sú to za spôsoby a kto môže dnes v suverénnom členskom štáte Európskej únie, ktorý sa pripojil k európskemu právu, spochybňovať náš právny poriadok a schopnosť našich policajných orgánov a právneho systému. Na to povedzme rázne nie. A sme opäť v problematike maďarsko-maďarských vzťahov, lebo tam je problém. A chcem to znovu zdôrazniť. Nedehonestujme našich občanov, či sú to Maďari, Česi, Nemci, Rusíni, tým, že budeme spochybňovať akékoľvek ich právo. Načúvajme, buďme tolerantní aj v jazyku, aj v užívaní, aj v identite zachovania kultúry, ale povedzme jasné nie, ak niekto zrazu príde a povie. „U vás to nefunguje a my chceme splnomocnenca, my chceme ombudsmana, lebo vy neviete ochrániť práva národnostných menšín.“ Nuž odpoveď je, že my vieme ochrániť práva, nielen národnostných menšín, lebo tak ako je to obvyklé v Európskej únii, máme svojho ombudsmana, ktorý dohliada na práva všetkých občanov Slovenskej republiky. Tam povedzme nie, nehovoriac o úplnej nehoráznosti, a to myslím so smrteľnou vážnosťou, keď polícia zasiahla proti vagabundom na futbalovom ihrisku. Mimochodom, dávam do pozornosti, ako zasiahla v Nitre, ako zasiahla v Prešove pri zápase Slovana. Neviem, či by sme tam nemali podľa maďarského vzoru začať hľadať, či v tom Prešove neboli náhodou Rusíni. Možno keby mali Rusíni politickú reprezentáciu v Národnej rade, tak by sme sa dozvedeli, že by prišla takisto veľká ozvena, ako slovenský štát potláča práva, lebo na futbale v Prešove niekto niekoho napadol za to, že tam robil neplechu. (Potlesk.) Dámy a páni, na toto povedzme rázne nie, ale odlíšme, čo je občan Slovenska, a je jedno, či je Slovák, či je Maďar, či je Róm, či je Rusín, či je Nemec, či je Čech, a načúvajme, čo ho trápi, pretože inak prosperita tejto krajiny nemôže ísť dopredu. Tam je problém, ale buďme razantní a dôslední tam, kde sme schopní ochrániť celistvosť, suverenitu a identitu Slovenska. Aj preto, dámy a páni, som pripravil pozmeňujúci návrh, ktorý pre všetkých tých, ktorí chcú, aby na Slovensku žili ľudia dobre a aby sme sa skutočne venovali veciam, ako je rozvoj regiónov, aby ľudia riešili svoje bežné ľudské problémy, je podľa môjho názoru, a znovu to zdôrazním, vedome, a už to tu tiež dnes odznelo, možno kompromisom, ale z môjho pohľadu čímsi, čo je dnes nevyhnutné. Predkladám pozmeňujúci návrh k návrhu poslancov Národnej rady Józsefa Berényiho a Lászlóa Szigetiho, ktorý znie: V čl. I bode 1 § 13 odsek 2 znie: „V súlade s právom detí a žiakov patriacich k národnostným menšinám a etnickým skupinám na vzdelanie v ich materinskom jazyku ustanoveným v § 12 ods. 3 sa v učebniciach, ako aj v učebných textoch a pracovných zošitoch vydávaných v jazyku národnostnej menšiny uvádzajú geografické názvy nasledujúcim spôsobom a) geografické názvy, ktoré sú vžité a zaužívané v jazyku národnostnej menšiny, sa uvádzajú dvojjazyčne, a to najprv v jazyku príslušnej národnostnej menšiny a následne v zátvorke alebo za lomkou v štátnom jazyku, a to spôsobom, ktorý bol používaný v učebniciach schválených v rokoch 2002 až 2006, b) kartografické diela sa uvádzajú v štátnom jazyku, c) na konci učebnice sa uvedie súhrnný prehľad geografických názvov vo forme slovníka v jazyku národnostnej menšiny a v štátnom jazyku.“ Odôvodnenie. Na základe takmer storočných skúseností s dvojjazyčnosťou na Slovensku možno dospieť k záveru, že v učebniciach národnostných menšín sa vždy plynulo uvádzal názov v jednom jazyku a hneď za ním v zátvorke názov v druhom jazyku. Z aspektu spisovnosti jazyka, resp. z hľadiska pravidiel jazyka príslušnej národnostnej menšiny je prirodzené, že prvá forma názvu sa uvádza v jazyku učebnice a názov v štátnom jazyku sa uvádza v zátvorke, príp. za lomkou. Platí to pre názvy vžité a zaužívané v jazyku danej národnostnej menšiny. Národná rada by touto úpravou potvrdila svoje odhodlanie plniť si svoje medzinárodné záväzky v oblasti práv národnostných menšín a zároveň by prispela k tomu, aby si žiaci patriaci k národnostným menšinám osvojili geografické názvy v štátnom jazyku, ako aj vo svojom materinskom jazyku. Tým by im napomohla na jednej strane k lepšej pripravenosti na komunikáciu v slovenskom jazyku a na druhej strane k zachovaniu si svojej národnostnej identity. Toto vás poprosím, pán spravodajca, odovzdávam. A na záver, dámy a páni, už len. Padla tu otázka, pri vystúpení pána predsedu Ľudovej strany – HZDS Mečiara hlavne smerom k nám, ku koaličnému partnerovi, že s čím to vlastne ideme robiť kompromis. No priznám sa, že som sa to snažil popísať vo svojom vystúpení, ale pokúsim sa aj o akúsi skratku. Viete s čím, pán Mečiar, viete s čím, všetci tí, ktorí máte náhodou pochybnosť stotožniť sa s takýmto návrhom, to je? Toto je kompromis s našou budúcnosťou, spoločnou budúcnosťou. Je to kompromis s toleranciou a s našou vlastnou vierou, a teraz hovorím o nás, Slovákoch, v duchovnú silu, v našu silu národa, ktorý takéto kompromisy musel robiť stáročia, aby dospel tam, kde dneska je ako suverénny národ v suverénnej Európe. Ďakujem pekne. (Potlesk.)