D. Čaplovič, poslanec: (2004-06-16):
Chcel by som z tohto miesta, váženého zastupiteľského zboru, poďakovať sa za zodpovednú prácu pánovi doc. RNDr. Vladislavovi Rosovi, PhD., hlavnému školskému inšpektorovi a jeho spolupracovníkom tak v ústredí, ako aj v krajoch Slovenskej republiky. Jeho práca bola a je vždy veľmi precízna. A nedivím sa, že v minulosti český minister školstva ho zobral za poradcu a v istom období ho menoval za predsedu Kurikulárnej rady pri Ministerstve školstva Českej republiky ako schopného a váženého zahraničného experta. Vážení prítomní, dotknem sa len takých zistení, ktoré môžeme prostredníctvom legislatívy, a preto sme tu, rozličných školských právnych noriem odstrániť či pri ktorých môžeme napomáhať ich odstraňovať, samozrejme, v spolupráci s Ministerstvom školstva Slovenskej republiky a jeho nižšími článkami riadenia a krajskými školskými úradmi a priamo riadenými organizáciami ministerstvom s väzbou, a to podčiarkujem, predovšetkým na zriaďovateľov škôl a školských zariadení, či už ide o samosprávne kraje, mestá a obce, ale aj cirkvi a fyzické a právnické osoby. Ak to konsenzuálne všetci dokážeme, v naprávaní stavu vecí verejných v našom školstve, tak to bude najväčším prínosom prerokúvanej správy, záverov, odporúčaní, aj preto, že zrejme o rok nás znovu čaká takáto správa, iste sa k takejto správe znovu vrátime. Pozorne som študoval najmä nedostatky, zistené negatíva, pretože dobré sa chváli samo a zlé či nekvalitné často ostáva v zabudnutí, a tak sa tento stav stáva miestom zrodu ešte väčších nedostatkov. Pozornosť som venoval najmä vzťahu ministerstva ku kvalite vzdelávania a výchovy, a to v rovine nielen materiálnej, kurikulárnej, s väzbou na obsah, metódy a prístupy, ale, samozrejme, aj personálnej a samotných žiackych výkonov. V materiálnej oblasti správa konštatuje neustále zhoršujúcu sa vybavenosť škôl, archaickosť, či prestarnutosť učebných pomôcok, stále pretrvávajúci nedostatok technických prostriedkov a didaktickej techniky, doslovne, nedostatok bežných učebníc, nedostatočnú a stále sa zhoršujúcu vybavenosť žiackych a učiteľských knižníc. Nie je to nič nového. My to poznáme aj na základe empirických poznatkov. Iste to pozná pán minister. Ale potvrdzujú to pravidelné výsledky Štátnej školskej inšpekcie, či už z úrovne krajov alebo z centra, že tieto problémy naďalej pretrvávajú a že je to dôsledok dlhodobého podfinancovania tejto oblasti. A musíme sa tým, samozrejme, v budúcnosti asi nejakým spôsobom s väzbou na samosprávne orgány zaoberať. V kurikulárnej oblasti majú prevahu klasické typy hodín. Pretrváva slabá individualizácia výchovno-vzdelávacích postupov vo vzťahu k problémovým a nadaným žiakom. Prevláda nízka diferenciácia vyučovania, dominantné postavenie učiteľa, frontálna výučba, nízka spätná väzba, veľmi často pamäťové učenie – my sme tomu hovorili bifľovanie –, absencia tvorivých metód pedagogickej práce, pre veľký nedostatok učebných pomôcok vynechávanie experimentov – často som hovoril, že naše mnohé školské kabinety sú už technickými múzeami –, nevypracovaný systém slovného hodnotenia a využívanie sebahodnotenia. Tieto moderné prvky modernej pedagogiky, teda dialógu, nie monológu učiteľa, sú stále akosi v ústraní, česť výnimkám na mnohých našich školách. Tieto nedostatky doslovne prevažujú či trónia najmä v niektorých druhoch škôl a hlavne v niektorých učebných predmetoch. V personálnej oblasti je to nízka kvalifikovanosť, o ktorej dobre vieme, a nedostatok nielen učiteľov, zvlášť cudzích jazykov a informatiky a nedostatočný počet psychológov a školských špeciálnych pedagógov, predovšetkým pri školách s integrovanými žiakmi a triedami, na čo pán minister reagoval. A viem, povedal, že prijal isté opatrenia práve v tejto oblasti. V oblasti žiackych výkonov sú to najmä nízke komunikačné zručnosti žiakov, zníženie výkonov žiakov v roku 2002/2003 oproti predchádzajúcemu roku 2001/2002, najmä pri profilových predmetoch, slabšie výkony vzhľadom na požadovaný štandard a nižšia úroveň odbornej zručnosti, najmä v konkrétnych stredných odborných školách. To je taká Achillova päta nášho školstva, samozrejme, s väzbou na prax v budúcnosti firemných škôl. Chýbajú nám vybavenia. A je alarmujúce, že takmer na všetkých typoch a stupňoch škôl sa zaznamenalo zníženie kvality vzdelávacieho a výchovného procesu, či je to výchovný proces v materských školách, či je to na základných školách, prvom, druhom stupni, viete, že ma upozornili mnohí riaditelia osemročných gymnázií, že teraz štvrtáci, čo končia, často nevedia komunikovať, a skutočne ten prvý stupeň má veľké problémy a tým sa budeme musieť zaoberať, ale aj stredných škôl a špeciálneho školstva osobitne. Ešte chvalabohu, že špeciálne školstvo, nechcem to povedať,  zostalo zavesené na štáte... (Hlasy z pléna.) Prosím? Na ministrovi ... a že môžeme tieto veci nejakým spôsobom riešiť, samozrejme, aj vďaka poslaneckým návrhom tu prítomnej pani kolegyne Evy Rusnákovej v súvislosti vo vzťahu k špeciálnemu školstvu, keď boli prijaté isté opatrenia. A, samozrejme, myslím si, že aj poslanci veľmi pozitívne sledujú situáciu v tejto oblasti. Vzhľadom na to, že školstvo a vzdelanosť patrí medzi aspoň verbálne deklarované priority vlády, sú tieto výsledky neuspokojivé. Sú otáznikom a výkričníkom pre kompetentných, najmä v exekutívnej rovine štátu. Teraz nehovorím o vzťahu k pánu ministrovi alebo rezortu školstva, pretože myslím, že školstvo a vzdelávanie, to je problém celej vlády a nielen problém úzkeho segmentu rezortu, ktorý za to zodpovedá. Nie je možné donekonečna sa len verbálne hlásiť k priorite vzdelávania. Ja si myslím, že mal by byť ukončený proces, pokiaľ ide o rétorické cvičenia do konkrétnych krokov. Dôsledkami prezentácie sú skôr priority systematického zanedbávania fenoménu vzdelanosti v našej spoločnosti. Najhoršie je, že je to tak ako v minulosti, aj v prítomnosti, že zabúdanie sa najlepšie platí a platilo a oplácalo, pretože mnohé veci, ktoré sme prijali, resp. o ktorých sme hovorili, často zapadnú prachom a potom sa neriešia. Je to taká bolesť aj slovenskej povahy, ako keď sa niečo nekontroluje, s prepáčením, alebo nesleduje, v tom dobrom slova zmysle nekoordinuje, neusmerňuje, nechcem povedať, riadi, priamo určuje direktívne. Tak veľmi často sa stáva to, že veci zapadnú prachom a potom sa nezabezpečujú. A teraz nejde tu len o ústredný orgán štátnej správy, ale všeobecne o tie problémy, platí to pre každého z nás. Dokonale to prezentujú nominanti politických strán často, ktorí sledujú v istom vrcholovom manažmente rezortu, samozrejme, neustále spory. A, pán minister, na tomto fóre tu chcem povedať, veľmi ma trápia tie spory, ktoré sú na ministerstve, nie vašou zásluhou, tie pohľady v podstate krajne neoliberálne a krajné rôzne vyhlášky a úlohy, ktoré sú dávané často bez vášho súhlasu na úroveň nižších článkov riadenia školstva a vlastne frustrujú pedagogickú obec a zriaďovateľov škôl a školských zariadení. Myslím, že vy práve patríte k tým, ktorí sledujete istý, by som povedal, vyvážený proces. Ale, žiaľ, práve tieto prvky sa tam objavujú a vlastne spomaľujú činnosť školstva a vzťah k rezortu, povedzme, ku konkrétnym úlohám. Tieto obsiahnuté skutočnosti, tentoraz sa vrátim k tej predkladanej správe, sú o to alarmujúcejšie, že sme od 1. 1. 2004 vstúpili do meniacich sa podmienok vzdelávania, samozrejme, to nemôže byť podchytené v tejto správe, to zrejme sa objaví v tej ďalšej správe, ktorá sa bude pripravovať za roky 2003/2004, teda jeden školský rok, o výchove a vzdelávaní, a v zmysle prvých dopadov nie vždy dobre načasovanej, tu podčiarkujem, správne odhadnutej reformy nášho školstva, žiaľ, stále bez moderného strešného zákona, a vy viete, že už to opakujem, i keď poznám vaše stanovisko, ale musím to tu povedať, toho zákona o výchove a vzdelávaní či tzv. malého školského zákona, ktorý by mal nahradiť zákon č. 29/1984 Zb. Samozrejme, ja o tom často hovorím, ale prekvapilo ma, že sa naraz zobudil štátny tajomník a začal o tom hovoriť a podpísal sa pod dajakú deklaráciu, pričom istú zodpovednosť za to nesie aj pán štátny tajomník. Tento prítomný stav negatívne zhoršuje výsledky nezvládnutej reformy v školstve s väzbou na nezvládnutú decentralizáciu škôl a školských zariadení a pripravovanú predovšetkým fiškálnu decentralizáciu, ktorá, pevne verím, táto vás takisto trápi, pán minister, iste negatívne vstúpi do budúcnosti predovšetkým takých fenoménov, ako sú materské školy, ako sú základné umelecké školy, ale ako sú aj školské kluby a jedálne a centrá voľného času a osobitne, vy ste sa takisto stretli s ich zástupcami, školy v prírode. Prijali ste isté opatrenia, ale to sú všetko fenomény, ktoré vytvárajú priestor, pretože tie deti sa nebudú popoludní potulovať po mestách, po obciach, ale budú v podstate tvorivo pracovať, budú zapájané do vzdelávacej, výchovnej činnosti a nebudú sa zaoberať, nechcem to tak nazvať, kriminálnou trestnou činnosťou. A to ma v podstate najviac trápi, že tento fenomén sa nejako nezhodnocuje komplexne, že sa to ponecháva, že však rezort školstva si to nejakým spôsobom vyrieši, ale že to treba vidieť v tej širšej súvislosti zodpovedností viacerých rezortov pri riešení tohto problému, spájania síl a riešenia týchto konkrétnych úloh, ktoré vyplývajú aj zo samotnej správy Štátnej školskej inšpekcie. A pevne verím, že si ju niektorí ministri, okrem pána ministra, vo vláde poriadne preštudovali. Naviac, súčasný trend šetriť za každú cenu aj na úkor, teraz to poviem tak obrazne, zdravého rozumu sa prejavuje v tlaku na neúmerné zvyšovanie počtu žiakov v triedach, pri ich zániku, resp. spájaní sa škôl a školských zariadení. A iste, pán minister, máte s tým veľké problémy, musíte vážne riešiť tie mnohé návrhy, ktoré prichádzajú zo samosprávy. A tým sa vlastne napĺňa prítomný paradox, o ktorom som hovoril aj na tlačovej konferencii, nižší počet detí v ročníkoch populácie, to je nesporné, ale vyšší počet žiakov v triedach. To znamená, ako keby bola červená kvalite a efektívnosti vzdelávania, červená múdrosti, kultúrnosti, tolerantnosti a komunikatívnosti a na druhej strane zelená, obrazne v dopadoch vzrastajúcej agresivity žiakov a ich zvyšujúcej závislosti od drog, ale aj hazardných hier, televíznej pornografie a napokon podielu na detskej kriminalite a podobne. To je ten fakt, ktorý by sa dal ľahko ošetriť, pretože dnes, v týchto rokoch by to toľko nestálo tento štát, ako to môže stáť štát v priebehu piatich či šiestich rokoch, ak tieto veci sa nebudú riešiť. Potom to bude viac stáť a potom na nás budú často aj, čo sedíme v parlamente, ukazovať tí poslanci, ktorí tu budú, že čo sme robili a že sme tieto veci nezachytili hneď na začiatku. Mohlo to stáť menej peňazí a zadlžili sme skutočne spoločnosť do budúcnosti v tejto oblasti. Ďalej sa podpisuje na súčasnom stave v našom školstve nebývalý tlak na učiteľov. A najmä je to akýsi ekonomický atak s väzbou na ich prepúšťanie, opakované výzvy na znižovanie ich počtu, ktoré často zaznievajú najmä zo strany pána štátneho tajomníka Františka Tótha, pričom trend vo svete, najmä v Európe je úplne opačný, znižovanie počtu žiakov v triedach a vo vytváraní funkcie tzv. pomocného učiteľa v triede, to znamená nielen v triedach, ako my to riešime, povedzme, s rómskymi deťmi. Tento trend je jasný, tento trend, samozrejme, skvalitňuje štúdium, teda učenie detí, predovšetkým na prvom stupni základných škôl, že sa môže jeden venovať tým problémovým deťom v integrovaných triedach a ten ďalší sa venuje tým vyspelejším, talentovaným deťom a že tento proces ide ruka v ruke a pomáhajú sa veci riešiť. To, že sa zvyšuje počet žiakov na prvom stupni, je to skutočne nezvládnuteľné pre učiteľov, v jednej triede aby mal 25 až 30 detí. V súvislosti s prerokúvaním predloženej správy o stave a úrovni vzdelávania v školách a v školských zariadeniach, ako aj s prebiehajúcou podľa mňa v niektorých dôležitých segmentoch nekvalitnou školskou reformou, ja viem, že je to ľahké, keď je niekto generál po boji, a to som ja momentálne v tomto prípade, ale, samozrejme, poukazujem na tie problémy, ktoré sú, poznávam ich, vy ste išli prvý do takéhoto, by som povedal, stavu, vy ste tým priekopníkom, pionierom v tejto oblasti a iste sa ľahko kritizuje. Myslím si, že čoraz viac nám vystupuje do popredia absencia analýzy a prognózy školskej „ekonomickej“ reformy. A na tejto sa musí podpisovať a veľmi významne do nej vstúpiť, ale v tom pozitívnom slova zmysle, aj minister financií a minister práce a sociálnych vecí, v tej oblasti, aby to nebola ekonomická reforma, ako škrtiť, ale ako programovo konkrétne rozvíjať niektoré oblasti, konkrétne projekty a pomáhať školstvu, aby sme skutočne založili tuná budúcu spoločnosť  vzdelaných, kultúrnych, tolerantných a komunikujúcich ľudí, najmä čo sa týka jej dôsledkov vo výchovnej a vzdelávacej oblasti, výkonov žiakov a zvlášť veľmi citlivej atmosféry vyučovania. Ja nie som inšpektor, ale inšpektori ma často upozornili po tých inšpekciách, že sú niekedy skutočne nezvládnuteľné pomery v triedach. Vy iste prijímate niektoré veci vo vzťahu k Trestnému zákonu v súvislosti so znížením vekovej hranice z 15 rokov na 14 rokov veku dieťaťa, to si presne nepamätám. Ale, samozrejme, toto nie je len jediný cieľ, ktorý musíme riešiť, my musíme už teraz urobiť kroky pre to, aby sa tá kriminalita nám v tých ďalších rokoch nezvyšovala. Kladiem si preto otázku, ktorú vysielam aj tomuto váženému plénu, poslancom Národnej rady: Je v súčasnom stave vôbec možné morálne očakávať od učiteľov skvalitnenie práce, keď im nedokážeme zabezpečiť dôstojný sociálny a ekonomický status? Je možné zvyšovať kvalitu a efektivitu vzdelávania, ak sa len jednostranne zvyšuje kvantita v ukazovateľoch počtov žiakov v triedach našich škôl a školských zariadeniach a, naopak, rok čo rok sa znižuje kvalita učebných pomôcok, didaktickej techniky a učebníc? Ctené kolegyne, vážení kolegovia, dnes moja otázka znie aj takto: Ak Ministerstvo školstva Slovenskej republiky nie je schopné predložiť koncepciu školstva obsiahnutú v modernom školskom zákone zatiaľ a stále je nefunkčná Kurikulárna rada, akým smerom sa bude uberať kvalita výchovno-vzdelávacieho procesu v ďalších rokoch? A na túto otázku by som, samozrejme, s väzbou na túto správu potreboval jasnú odpoveď. Rád by som vás oboznámil s výsledkami prieskumu, ktorý uskutočnil tiež Ústav politických vied Slovenskej akadémie prostredníctvom výskumného metodického pracoviska pri Slovenskom rozhlase, kde sa položilo viacero otázok a jedna z otázok je veľmi zaujímavá. Pre tých respondentov, ktorých bolo 3 083, ako som spomínal, bola tam položená otázka: Ktoré faktory sú podľa vášho názoru príčinou problémov v našom školstve? Nuž a respondenti odpovedali nasledovne. Najväčšia časť respondentov povedala, že je to nedostatok peňazí vyčlenených zo štátneho rozpočtu na školstvo. To je, samozrejme, jednoduchá dilema. Ale ďalej, čo bolo povedané a čo ma zarážalo, druhá najvyššia čiastka hovorila, že je to nekompetentné slabé riadenie školstva. Ďalšia časť hovorila, že to je zlá legislatíva, to bolo 82 %. Dávali sa tie jednotlivé otázky, tak na každú sa odpovedalo áno, nie, neviem. Potom je tu podcenenie potreby vzdelávania obyvateľov, zlá koncepcia školstva a vzdelávania. A napokon teda 72,1 % odpovedalo na otázku, áno, sú to nízke platy učiteľov. Áno, sú to aj nízke platy učiteľov, ale sa tu hovorilo predtým o vážnych veciach. A myslím, že spoločnosť veľmi citlivo vníma tento fenomén, ktorý veľmi často sa stáva akýmsi apendixom, už nielen problémom ministerstva školstva, ale predovšetkým našich samospráv, ktoré budú v istom slova zmysle, samozrejme, budú to aj ďalší zriaďovatelia, cirkvi a fyzické a právnické osoby, niesť zodpovednosť za to, že ten školský systém bude kvalitný. Aj tento prieskum verejnej mienky občanov Slovenskej republiky, akýsi plebiscit o našom školstve, ktorý sa často uplatňuje pri prijímaní legislatívnych noriem vo vzťahu k vnútornej politike štátu, napr. v Spojených štátoch amerických, v Kanade, ale aj v niektorých štátoch Európskej únie keď prijímajú závažný zákon, a teraz budeme hovoriť o zákone o výchove a vzdelávaní, aj s väzbou na tieto odporúčania, urobia si istý prieskum, objednajú si renomovanú agentúru, aby ich upozornili, v ktorých oblastiach v podstate treba niečo dotiahnuť, skvalitniť, urobiť, čo cíti, pociťuje občan, čo pociťuje občianska spoločnosť, by mal byť takým istým mementom, aké máme boľavé miesta nášho školstva. O tom hovorí aj táto správa, ale, samozrejme, aj prieskumy verejnej mienky. Vážený pán minister, niekoľko otázok ešte mi dovoľte položiť, ale predovšetkým jednu najdôležitejšiu otázku. Potreboval by som skutočne vedieť od vás priamo zdôvodnenie, prečo sú v správe do parlamentu vynechané niektoré podnety a odporúčania školskej inšpekcie operatívneho, aktuálneho a perspektívneho charakteru Ministerstvu školstva Slovenskej republiky na stranách 134 až 136. Viete, že my sme dostali správu, ale my sme ešte do výboru dostali zviazanú správu, ktorá obsahuje ďalšie odporúčania, ktoré sa potom v tom materiáli vo vzťahu k ministerstvu školstva už potom na plénum, keď sa rozmnožovali tie materiály, nedostali. Prepáčte mi, pán minister, ja mám skutočne taký nejaký vedecký alebo pedagogický „neduh“ dôkladne študovať predložené pramene a v súčasnosti predkladané materiály na schvaľovanie do nášho parlamentu. Konkrétne mi ide o vynechané podnety a odporúčania Štátnej školskej inšpekcie, samozrejme, nevidím v tom zámer, ale pýtam sa, či sa nestalo pri tom preberaní materiálu, pri rozmnožovaní materiálu, že to vypadlo z toho počítača, resp. z tej diskety, na ktorej to bolo nahrané. V pôvodnom materiáli to bolo, po prvé, zabezpečenie úpravy siete škôl na základe zriaďovacích listín škôl, po ďalšie, vydanie zásad klasifikácie a hodnotenia pre stredné školy, po ďalšie, podporovanie zavedenia povinnej predškolskej prípravy päťročných a šesťročných detí s odloženou povinnou školskou dochádzkou v materských školách, po ďalšie, zabezpečenie zapracovania primárnej prevencie drogových závislosti v jednom tematickom celku do učebných osnov, etickej výchovy, občianskej výchovy, náuky o spoločnosti základných a stredných škôl. Ja chcem práve uviesť, že tu je ten materiál, tam to je uvedené, ale v tej spoločnej správe, ktorú sme dostali do parlamentu, akosi sa to stratilo, alebo deletovalo. Ja už neviem, čo stalo, že to tam chýba, a napokon je tam bod legislatívna pomoc pri vonkajšej diferenciácii zariadení podľa príčin nariadenia ústavnej alebo ochrannej výchovy. Tento prístup, ja už naozaj si to neviem vysvetliť, preto som položil verejne túto otázku pánu ministrovi, je vlastne, akosi mi to vyznieva, v súzvuku s jeho krokmi, možnože nie priamo s jeho krokmi, ale pod istým tlakom nasmerovaných, napr. veľmi citlivých aktivít vo vzťahu k materským školám a základným umeleckým školám, najmä v poslednom roku, a to už nejde o pána ministra školstva, ale pána ministra financií, najmä z výhľadov na roky 2005 až 2007. A to sú konkrétne tie roky, kde pán minister financií ako keby začal škrtiť naše školstvo a vlastne nesleduje tie ciele, tú víziu, tú koncepciu, ten miléniový projekt, ktorý sme prijali vo vláde ešte predchádzajúcej prvej, nazvem to pracovne vládou Mikuláša Dzurindu, kde vlastne 19. decembra 2000, vy ste boli vtedy, pán minister, štátnym tajomníkom, bola prijatá koncepcia. A tu ako keby tá koncepcia bola v protirečení so stanoviskom fiskálnej decentralizácie, so stanoviskom pána ministra s výhľadom rozpočtu pre oblasť školstva na roky 2005 až 2007, ako keby ju pán minister financií a podpredseda vlády nečítal. A to je veľmi dôležité. Myslím si, že tie materiály treba dôkladne študovať a nepočúvať len ľudí okolo seba, ktorí ho často, myslím si, veľmi negatívne dezinformujú. Kým v Európskej únii sa venuje veľká pozornosť tomuto dôležitému segmentu výchovno-vzdelávacích aktivít, teda hovorím teraz konkrétne o základných umeleckých školách, na Slovensku to vyzerá úplne naopak. Kým Európska hudobná únia, materiál existuje vyvesený na internete, po vzore Českej republiky a Slovenskej republiky prijala istý materiál Európskej únie zaviesť aktívnu štátnu politiku vo vzťahu k umeleckým školám, na základe tých príkladov, ktorými ste sa často aj vy chválili, pán minister, pri vašich cestách, v bývalom Česko-Slovensku a dnes v Českej republike a v Slovenskej republike sme vypracovali kvalitný systém, ako by mohli pracovať tieto základné umelecké školy, dokonca v susednom Rakúsku začínajú na tento systém sa už napájať, v Holandsku, kde boli väčšinou súkromné základné umelecké školy, začínajú uvažovať s vytváraním štátnych umeleckých alebo obecných umeleckých škôl za podpory z verejných zdrojov, Slovenská republika pristupuje pod taktovkou predovšetkým pána ministra financií a, musím povedať, aj s istým tichým súhlasom vaším, pán minister, k ich postupnej likvidácii, konkrétne prostredníctvom vládneho návrhu zákona o rozpočtovom určení výnosu dane z príjmov územnej samospráve. Nechcem sa o tom viacej zmieňovať, budem tu vystupovať k tomuto návrhu, ktorý tu bude predkladať pán minister financií na tejto našej schôdzi. Definitívne tzv. obecné základné umelecké školy sa odpália zo štátneho rozpočtu prostredníctvom nevyjasnenej a značne rozdielnej výšky podľa regiónov a mikroregiónov daní fyzických osôb, tzv. podielových daní. Nikto nevie, ako to zatrasie jednotlivými regiónmi, čo to bude. A pritom sa poprelo to, na čom sme sa dohodli aj v našom výbore v minulosti, sľubovaných a garantovaných normatívoch, zachovaní výšky finančných zdrojov vo výške 95 %. Na tom aj vy stojíte, od roku 2003 v rozpätí ďalších 3 rokov, zachovaní, povedzme, týchto základných umeleckých škôl ako významného fenoménu výchovy a vzdelávania, hlavne kultúrneho vzdelávania, umeleckého vzdelávania v Slovenskej republike. A myslím si, že pod toto sa najviac podpisuje pán štátny tajomník František Tóth, ktorý prisľúbil v spoločnom sedení, traja sme tam sedeli, a preto to môžem tuná povedať, mi iste dáte za pravdu, že tieto veci budeme riešiť tak, aby umelecké školy mohli kvalitne pracovať. Nuž a teraz sa stáva to, že z verejných zdrojov budú mať prostredníctvom normatívov garantované verejné zdroje, „štátne“, hovorím o verejných zdrojoch finančných, len súkromné a cirkevné základné umelecké školy z titulu zriaďovateľa. A, samozrejme, nevieme, ako to dopadne s tými tzv. civilnými alebo obecnými, miestnymi základnými umeleckými školami, ktoré sa dostanú prostredníctvom tých daní fyzických osôb, podielových daní, miestnych daní do područia vyslovene zriaďovateľov samospráv. Ďalej, vo väzbe na to a na ten bod, ktorý sme spomínali v tej správe, a to sa týka toho povinného zaškolenia päťročných a šesťročných detí, toto vynechanie odporúčaní, zavedenie povinnej predškolskej prípravy spadá, sa mi zdá trošku, do súčasnej politiky. Môžete mi, samozrejme, oponovať. A ja si rád počúvnem vaše stanovisko k materským školám, i keď viem, že mnohé vaše kroky vedú často k pozitívnemu riešeniu tohto problému a považujete to prioritu riešenia v Slovenskej republike, čo sa týka školstva. Už teraz je na svete návrh, ktorým sa mení a dopĺňa vyhláška Ministerstva školstva a vedy Slovenskej republiky č. 353/1994 Z. z. o predškolských zariadeniach v znení vyhlášky Ministerstva školstva Slovenskej republiky č. 81/1997 Z. z. Jej realizácia zvýši finančné zaťaženie rodičov, najmä zavedením povinnosti úhrady mesačného príspevku aj za 5-ročné deti a deti s odloženou povinnou školskou dochádzkou a významne sťaží prístupnosť materských škôl, najmä deťom zo sociálne slabšieho prostredia. Podstatne sa tým zhorší kvalita podmienok výchovnej práce v materských školách. Nechcem tu byť nejakým obhajcom materských škôl, ale sme prijímali či už zákon č. 595/2003 Z. z. alebo č. 596/2003 Z. z. v minulom roku, a tak viete, že som vystupoval vášnivo v tejto oblasti, čo s našimi materskými školami. I keď sa v podstate trochu líšime v tých pohľadoch, ako by sa mala pripravovať tá predškolská výchova, myslím si,  že tento daný stav, aký je v Slovenskej republike, treba sa snažiť kvalitatívne zlepšovať a nerobiť isté kroky, ktoré môžu tieto veci zhoršiť. Ak by sme smerovali ku kvalite výchovnej práce v materských školách, aj v zmysle odporúčaní Štátnej školskej inšpekcie, ako som hovoril, ktoré sú uvedené v tomto materiáli, ctené dámy, vážení páni, tak by sme museli akceptovať priemernú naplnenosť tried v ustanovenej hodnote, teraz sa hovorí o 20,1 dieťaťa na jednu triedu, samozrejme, so znižovaním ich počtu, a odmietať navrhované zvyšovanie maximálnej naplnenosti tried v materských školách o 2 miesta. Môže to ísť, samozrejme, aj vyššie, nikdy nevieme, ako to bude v regiónoch nabiehať, čo v podstate môže naozaj zhoršiť ten výchovný proces, hovorím o výchovnom, nehovorím o vzdelávacom procese, prácu s týmito deťmi, ktoré v týchto materských školách majú učiteľky alebo učitelia predovšetkým na starosti, ktorých to môže stáť plno nervov, aby to zvládli v tej jednej triede. Zvyšovanie počtu detí v triedach smeruje proti kvalite výchovy v predškolskom období. V podstate, opakujem, upozorňujem vás, zvýšenie detí v jednej triede o 2 do výšky 22 má v číslach znížiť počet tried o 600 a počet učiteliek o 1 200. Čiže je to čisto ekonomický prístup bez ohľadu na kvalitu výchovy, viacej žiakov, viacej detí v tomto prípade v triedach, v predškolských zariadeniach a nejakým spôsobom sa snažiť ušetriť finančné prostriedky. Kým trendy v Európskej únii, do ktorej sme vstúpili po 1. máji, sú úplne rozdielne, napriek klesajúcemu počtu detí zaraďovaných do predškolskej výchovy, aj tam majú s tým, samozrejme, problémy, počty detí na jednu učiteľku sú neporovnateľne nižšie ako v Slovenskej republike, pretože chápu vzrastajúci význam výchovnej práce v materskej škole s prepojením na znižovanie pracovného vypätia a zaťaženia učiteliek. Počty detí v triedach sa pohybujú v Európskej únii priemerne vo výške 8 až 10 detí, pretože inak sa mení materská škola z týchto medzinárodných dokumentov a analýz nie na výchovnú inštitúciu, ale z výchovnej inštitúcie na opatrovňu a jednoducho úschovňu detí. Navrhujem zodpovednejšie sa zaoberať aj týmto odporúčaním, ktoré sa nachádza v tejto správe Štátnej školskej inšpekcie. Ctené dámy, vážení páni, záverom mi dovoľte konštatovať, že vzdelanie vo svete je jednou z priorít spoločností vyspelých štátov. Ono sa často vraví a poznám to z rôznych filmov, že najcennejší z darov nie je láska, ale, okrem zdravia, poznanie. A ak však naša spoločnosť aj prostredníctvom nás poslancov s väzbou na exekutívu neposkytne školstvu dostatok financií na efektívne a kvalitné fungovanie, na efektívnu a kvalitnú decentralizáciu, potom odporúčania z tejto správy Štátnej školskej inšpekcie zriaďovateľom, aby zabezpečili primerané podmienky na prevádzku škôl a školských zariadení, to je na strane 133, a vylepšili ich materiálno-technické podmienky, vyznieva skôr, poviem to rovno, alibisticky ako realisticky. Nesvedčia o tom ani východiská rozpočtu pre naše školstvo na roky 2005 až 2007, ktoré pripravilo a do vlády predložilo Ministerstvo financií Slovenskej republiky. S takýmto návrhom rozpočtu pre školstvo je to cesta naspäť, cesta medzi štáty s nízkou vzdelanosťou a kultúrou. Je to pre mňa prejav krízy ducha a rozumu, kto takýto návrh na ministerstve financií pripravoval. Program revitalizácie a modernizácie nášho školstva, vzdelávania a výchovy v Slovenskej republike si vyžaduje omnoho viac, než finančne zasiať, si vyžaduje ísť v hodnotovom svete od prítomných importovaných vzorov a vzorov domácich zbohatlíkov a mafiánov k tzv. ľahšej ceste pre získanie úspechu a uznania aj bohatstva vrátane duchovného, ktoré si musíme predovšetkým vážiť, tak ako to napísal jeden slovenský klasik, nazvem ho klasikom, bývalý poslanec Slovenskej národnej rady a neskôr Národnej rady Slovenskej republiky Marián Augustín Húska, „aby sme miesto drogového diskoraja a blažeností zábavného priemyslu doslovne dreli a osvojovali si predovšetkým profesionálnu vzdelanosť“. To je, myslím, cesta budúcnosti a cesta nášho školstva. A takýmto spôsobom sa to pripravilo z dielne ministerstva financií, znovu to podčiarkujem, aj vo vzťahu, že sa nečítala táto správa a tieto odporúčania, lebo tieto odporúčania nie sú adresované len školstvu, ale aj ministerstvu financií. A ministerstvo financií by malo vrátane pána Bruncka, poradcu pána ministra financií, môjho rodáka z Jasenovej, z Oravy, si to dôsledne a dôkladne prečítať. Vážený pán minister, vážení kolegovia, v našom školstve je päť minút po dvanástej. Tak ako to konštatuje táto správa, musíme oveľa výraznejšie sa spolupodieľať na odstraňovaní vyprchávajúcej príťažlivosti učenia, znižujúceho statusu učiteľa a klesajúceho statusu školeného študenta. Prvý krok urobíme vtedy, ak dokážeme čo najrýchlejšie realizovať v praxi, samozrejme, spoločne v spolupráci, isté odporúčania a podnety zo Štátnej školskej inšpekcie a konsenzuálne sa dohodneme, opozícia s koalíciou, tu ide o školstvo, tu nejde o žiadne ideologické, by som povedal, dobiehanie, nadbiehanie a hádanie, dokonca nejaký boj, tu ide skutočne o spoluprácu, o dialóg, že do vzdelania výraznejšie zainvestujeme v rámci zvýšeného ročného percenta HDP z celkového koláča verejných výdavkov štátu, aj v zmysle toho nášho prijatého uznesenia, ktoré prijal náš výbor, gestorský výbor, výbor pre vzdelanie, vedu, šport a mládež, kultúru a médiá. Verím, že to už pri návrhu rozpočtu na rok 2005 dokážeme všetci spoločne a podporíme zvýšenie finančných prostriedkov do tohto rezortu a pomôžeme naplniť aj závery a odporúčania z tejto správy. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)