Kubánek, Stanislav, poslanec NR SR (2012-06-27):
Vážený pán podpredseda Národnej rady Slovenskej republiky, vážené kolegyne, vážení kolegovia, veľmi dobre si uvedomujem význam a dôležitosť prerokovávaného návrhu zákona o príspevku za zásluhy v športovej oblasti. Podobné návrhy o presadenie ocenenia medailistov z olympijských hier, resp. paralympiády či majstrovstiev sveta sa už v minulosti niekoľkokrát objavili. A musím objektívne priznať, že boli lepšie prepracované. Vždy však chýbala politická vôľa z dôvodu, že by si podobnú tzv. rentu mohli požadovať aj iné skupiny obyvateľstva ako herci, speváci, ktorí tiež dobre reprezentujú Slovenskú republiku. Odzneli aj pochybnosti, či napr. tenisoví, futbaloví alebo hokejoví reprezentanti majú tiež dostávať príspevok, lebo v ich prípade renta je len vreckové od štátu, ktorý zápasí s vyplácaním riadnych dôchodkov. Škoda, že predkladatelia neprišli s týmto návrhom, keď boli členmi vládnej koalície a mohli tento zámer presadiť bez problémov v parlamente. Ja osobne si myslím, že pán minister financií bol asi striktne proti takémuto návrhu zákona. Prečo tento návrh zákona nemôžem podporiť? Pretože na rovnakú úroveň sú v návrhu postavené olympijské hry a paralympiáda, pričom konkurencia na týchto podujatiach je neporovnateľná a aj propagácia Slovenskej republiky je diametrálne odlišná, pretože, žiaľ, paralympiády sa konajú síce na rovnakých športoviskách ako olympijské hry, ale za minimálneho záujmu médií aj športovej verejnosti. Ešte menšiu konkurenciu a význam z hľadiska šírenia dobrého mena Slovenskej republiky vo svete majú deaflympiády. A medaila z tohto podujatia je neporovnateľná s medailou z olympijských hier. Ak by vlani nevyšiel najavo podvod s prípravou zimnej deaflympiády v Tatrách, médiá by jej venovali minimálnu pozornosť, hoci sa mala konať u nás na Slovensku. Dať na jednu úroveň šachovú olympiádu s olympijskými hrami, myslím si, to nie je vhodné, pretože z hľadiska celosvetového významu je medzi nimi veľmi obrovský rozdiel. Zaradiť Hry priateľstva (Družba 84) na rovnakú úroveň ako olympijské hry je športovo nevýhodné. Bola to náhrada za neúčasť športovcov socialistických krajín na olympijských hrách, ale výsledky z týchto súťaží už dávno zapadli prachom. Naopak, medzi podujatiami, z ktorých medaily by mali byť ocenené príspevkom, sú majstrovstvá sveta vo futbale, hokeji a ďalších kolektívnych športoch, podobne ako zo svetových hier. Slovenská republika má z nich iba niekoľko málo medailí. Nárok na ocenenie by už mal mať iba občan Slovenskej republiky, ktorý odvádzal počas kariéry dane z príjmu v Slovenskej republike, a nie v Monaku alebo niekde inde. Diskutabilný je aj vek 35 rokov, odkedy by mohol vzniknúť nárok na vyplácanie príspevku. To by mohlo paradoxne demotivovať športovca, aby po skončení svojej kariéry hľadal ďalšie uplatnenie v spoločnosti. Stačil by mu na slušné prežitie príspevok od štátu vo výške priemerného platu, pričom práve od medailistov na olympijských hrách sa očakáva, že odovzdajú svoje skúsenosti nastupujúcej generácii, najmä ako tréneri, resp. rozhodcovia či funkcionári. Záverom chcem poznamenať, že samotná filozofia oceniť športovcov mesačným príspevkom od štátu je užitočná. Ale štát musí mať na tento krok finančné prostriedky a výrazne musí byť upravený okruh športovcov, ktorí by mohli mať na takúto podporu nárok. Z toho dôvodu preto navrhujem podľa § 73 ods. 3 písm. b), aby sa Národná rada Slovenskej republiky uzniesla, že nebude pokračovať v rokovaní o tomto návrhu zákona. Ďakujem.