B. Bugár, podpredseda NR SR: (2004-05-13):
Otváram rozpravu o tomto bode programu. A keďže som nedostal žiadnu písomnú prihlášku, pýtam sa, kto sa hlási ústne do rozpravy? Traja páni poslanci. Končím možnosť sa prihlásiť ústne do rozpravy. Pán poslanec Abelovský ako prvý. Pripraví sa pán poslanec Miklušičák. M. Abelovský, poslanec: Vážený pán podpredseda, vážená kolegyňa, kolegyne, kolegovia, myslel som si, že teraz, keď rozhodujeme nielen o iných, ale bezprostredne aj o sebe, že bude väčší záujem poslancov o takýto bod programu, ale asi sa potvrdzuje pravidlo, že vždy sa o prijímaní zákonov rozhoduje najmä v hlasovaní a nie o tom, čo odznie z tohto pultu a že sa asi neberie na to až taký zreteľ, ako by sa mal brať. Na začiatku môjho vystúpenia musím predostrieť, že podám procedurálny návrh, aby sme nepokračovali v tomto bode programu (potlesk), a to z toho dôvodu, že si myslím a nemám taký pocit, že by som si tých 6 000 korún alebo 6 500 korún, o ktoré sa nám mesačne zvýšila odmena za prácu v tomto parlamente, nezaslúžil. Tiež musím predostrieť, že mi nejde o tie peniaze, pretože som prišiel ako poslanec do tohto parlamentu dostatočne saturovaný zo svojho občianskeho zamestnania na to, aby som mohol o tom takto hovoriť. Ide o to, že sa musíme zamyslieť nad jednou závažnou vecou. A to je to, či máme vôbec aj z hľadiska na predložený zákon alebo zmenu tohto zákona hovoriť o týchto veciach v širších súvislostiach. Dal som si vyhotoviť organizačnému oddeleniu nášho parlamentu štatistický prehľad o činnosti Národnej rady za II. a III. volebné obdobie, ale aj prehľad činnosti výborov Národnej rady za III. volebné obdobie. Z tohto prehľadu, ktorý je vám plne k dispozícii, vyplýva, že v roku 2003, teda v rozhodujúcej, by som povedal, aj pre posúdenie našich nárokov, v r. 2003 tento parlament prijal vo svojej histórii najviac zákonov a najviac noviel zákonov. Čiže nikto nemôže povedať, že by tu bolo nejaké, ja neviem, zanedbávanie si povinností alebo že by sme tu nepracovali. Naopak, pracovali sme najviac v doterajšej histórii Národnej rady. Mali by sme sa zamyslieť, ako je to vlastne s odmeňovaním v tomto parlamente. Ja skutočne nepoznám, a to ani v širších súvislostiach, inú organizáciu, kde sú tak znivelizované príjmy, ako je v tomto parlamente. Kde bez ohľadu na to, či niekto pracuje, či niekto nepracuje, alebo sa len tvári, že pracuje, prvého v mesiaci na jeho účet sa pripíše rovnaká suma peňazí. Mali by sme sa preto zamyslieť, či odmeňovanie v tomto parlamente je v súlade s množstvom a kvalitou vykonanej práce. Pretože, a to si myslím, že platí aj pre členov vlády, pretože aj týchto sa týka tento návrh zákona. Podľa štatistického prehľadu, ktorý som si dal urobiť, do 31. 4. 2004 napríklad ústavnoprávny výbor zasadal 56-krát. O niečo menej zasadal výbor pre rozpočet, financie a menu, ostatné výbory, a teda aj jeho členovia, zasadali o polovicu a ešte aj menejkrát ako títo poslanci. Predsa nemôže byť za trest tým poslancom, ktorí sú z hľadiska svojej profesionálnej orientácie pridelení do týchto výborov, aby oproti ostatným poslancov dostávali tie isté peniaze. To isté sa bude týkať novozriadeného výboru pre európske záležitosti. Potom by sme sa dostali na takú situáciu, že sú tu poslanci rovní a rovnejší, keď pri pripísaní na ich účet prvého im pribudne taká istá suma peňazí. Teda ak sa mám vyjadriť všeobecne, nepociťujem nejakú potrebu zvýšenej solidarity s niekým, pretože tú solidaritu ja mám a tá sa prejavila v hlasovaní o návrhoch zákonov, ktoré sa tu prerokúvali, aj vo vzťahu k tým, ktorí hlasovali aj za minulý rozpočet, ktorý, by som povedal, umožnil odmrazenie našich platov, aby som to tak obrazne povedal s tým, že zdôrazňujem, že ja som za tento návrh zákona nehlasoval. Nakoniec chcem povedať, že ak by niekto mal problém s tými 6 500 alebo 6 700 korunami, ktoré mu každý mesiac na účet pribudnú, nie je nič jednoduchšie, ako zájsť za pani Melichovou a dať trvalý príkaz na to, aby tieto peniaze sa poukázali iným ľuďom. Mám za to, že tých, ktorí to potrebujú, je neúrekom. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)