Mihál, Jozef, poslanec NR SR (2014-12-10):
Ďakujem. Tak s vaším dovolením vystúpenie k vecnej podstate tohto návrhu. Ja si dovolím použiť slová, že tento návrh je úplne fantastický a vynikajúci a stojí za to, aby sme sa nad ním veľmi seriózne zamysleli. Je to jeden z najlepších návrhov, aký v tomto volebnom období v Národnej rade zaznel, pokiaľ ide o prospech mladých rodín. A poviem to prečo. Príspevok na starostlivosť o dieťa bol zavedený, ak sa nemýlim, niekedy v roku 2009. Vtedy ho presadila pani ministerka Tomanová počas prvej vlády Roberta Fica v rokoch 2006 až 2010. A ja by som povedal, že tie dôvody na jeho zavedenie boli dva. V prvom rade si myslím, že šlo o to, aby sa pri filozofii, ktorú vtedy pani ministerka presadzovala, otvoril priestor na určité finančné zvýhodnenie, určitý finančný príspevok pre tie matky malých detí, ktoré sa rozhodli ísť pracovať pred tým, ako vypršia tie tri roky veku dieťaťa, pred tým, ako ich dieťa dosiahne vek tri roky. A vtedy pani ministerka Tomanová presadila, aby sa rodičovský príspevok vyplácal len dovtedy, pokiaľ matka nezačne pracovať. To znamená, že ak sa matka, povedzme, pri dieťati vo veku dvoch rokov rozhodla z tohto pohľadu trojročnej rodičovskej dovolenky vrátiť skôr do zamestnania, tak rodičovský príspevok, na ktorý by inak mala nárok, až pokiaľ by dieťa nemalo tri roky, sa jej stopne, lebo sa vrátila do zamestnania. Jej filozofia bola taká, je to štátna sociálna dávka, ktorá sa teda jednoducho stopne, ak tá matka znovu začne mať príjmy. Ale určitou náhradou pri tejto jej filozofii bolo práve zavedenie tohto príspevku na starostlivosť o dieťa, kde teda ak to dieťa zverila matka do nejakého predškolského zariadenia, v tom veku teda do jasličiek, alebo ho zverila opatrovateľke, ktorá by na to mala živnosť, povedzme, aj starej mame, ak si na to vybaví živnosť, tak tým pádom ten rodič, tá matka by namiesto rodičovského príspevku získala toto takzvané jasličkovné, čiže oficiálny termín je príspevok na starostlivosť o dieťa. Čiže, ešte raz, matka poberá rodičovský príspevok, pokiaľ dieťa nemá tri roky. Ak sa rozhodne vrátiť späť do zamestnania, rodičovský príspevok prichádza, ale ak to dieťa umiestni do nejakého zariadenia, alebo sa oň bude starať opatrovateľka, tak dostane takzvané jasličkovné, ktorým vyfinancuje, alebo sčasti vyfinancuje tie náklady, ktoré s tým sú spojené. Druhý taký podtext zavedenia tohto príspevku, a poviem to tak, ako to jednoducho bolo a ako to vlastne aj dodnes je, bolo ušetrenie prostriedkov v štátnom rozpočte, ktoré nie sú práve najnižšie, ktoré sa dávajú na rodičovské príspevky, pretože ak by sa rodičovský príspevok teda zobral pracujúcej matke, ktorá by inak naň mohla mať nárok, lebo dieťa ešte nemalo tri roky, tak sa, skrátka, ušetrilo, lebo tak to, skrátka, je. Keď to ona nedostane, tak to štátny rozpočet ušetrí. A tá kompenzácia vo forme príspevku na starostlivosť o dieťa, vo forme toho jasličkovného; vtip je totižto v tom, že tento príspevok je hradený na 85 % z eurofondov. V tom je ten veľký vtip. Čiže štátny rozpočet ako taký ušetrí, keď matke nevypláca rodičovský príspevok a vypláca príspevok na starostlivosť o dieťa, pretože ten príspevok na starostlivosť nám financuje Brusel, pretože sa to schovalo pod tú perinu aktívnych opatrení trhu práce, ten návrat do zamestnania, podpora pracujúcich rodičov a tak ďalej. Tí, čo rozumejú tej bruselskej reči, tak veľmi jasne chápu tú logiku. Takže takto to vlastne bolo zavedené v roku 2009, no história potom pokračovala tak, že v roku 2010 boli voľby, pani ministerku Tomanovú som vymenil ja. Potom jednou z prvých vecí, ktorú som urobil, bolo to, že rodičovský príspevok som nazad vrátil aj pracujúcim ženám. Čiže na rodičovský príspevok odvtedy majú nárok pracujúce matky, či teda pracujú, nepracujú. Ak je, skrátka, starostlivosť o dieťa vo veku do troch, prípadne šiestich rokov, tak nárok na rodičovský príspevok majú, či pracujú, či nepracujú. A ten príspevok na starostlivosť o dieťa som ponechal s tým, že som ho zvýšil na 230 eur mesačne. Chcel som byť aj štedrejší, keď som ho navrhoval vo výške 300 eur mesačne, ale moji koaliční priatelia, najmä z radov SDKÚ, ma vtedy upozornili, že to je veľmi silný záväzok, v roku 2013 sa skončí programovacie obdobie a čo bude, keď nám to Brusel potom neschváli, kto to potom bude platiť. Tu sa presadilo, respektíve dohodlo ako kompromis výška 230 eur, čo je škoda, lebo mohlo to byť 300 eur dodnes. Takže odvtedy je príspevok na starostlivosť o dieťa 230 eur. A stále plní tú funkciu, že ak rodičia dajú svoje dieťa z rôznych dôvodov do jaslí, alebo zveria ho nejakej opatrovateľke na živnosť, tak, pozor, dobrovoľne sa namiesto rodičovského príspevku môžu rozhodnúť pre tento príspevok na starostlivosť o dieťa. Je to v podstate stále výhodné, pretože rodičovský príspevok je 203 eur, príspevok na starostlivosť o dieťa je 230 eur, čiže je tam plus 28 eur, čo pre niekoho to, samozrejme, je dôležitý, rozhodujúci rozdiel. A tým pádom si niekto môže lepšie prefinancovať tie náklady, ktoré sú s tým spojené. Pre Slovenskú republiku, respektíve pre rozpočet Slovenskej republiky naďalej je dôležité to, ak sa rodič rozhodne poberať príspevok na starostlivosť o dieťa, tak štátny rozpočet ušetrí na tom, že nevypláca rodičovský príspevok, ale Brusel nám financuje príspevok na starostlivosť o dieťa. Takže je to výhodné pre štát z tejto strany. Takže toľko malá rekapitulácia. Možno som zabudol, ešte pripomeniem, že ja osobne s kolegyňou Luciou Nicholsonovou sme mali snahu zvýšiť príspevok na starostlivosť o dieťa z tých 230 na vyššiu sumu, pretože už len istá valorizácia je našou svätou povinnosťou, aby nejako prebehla, ona teda neprebehla, je to od roku 2010 stále štyri roky v rovnakej výške. To nie je možno fér voči rodičom, ktorí tento príspevok čerpajú, mal by sa určite zvýšiť, ale neprešlo to cez vládnu väčšinu. Navrhovali sme, ďalej, aby sa príspevok na starostlivosť o dieťa poskytoval až do jeho veku šiestich rokov. Možno tento náš návrh bol príliš odvážny a príliš veľkorysý, pretože by to znamenalo dosť značný nárok na čerpanie prostriedkov z Európskej únie, podotýkam. Neprešlo to, celkom tomu rozumiem, prečo to neprešlo, ale tento váš návrh, ktorý ste teraz predložili, v tomto ide ďalej. Je jednoducho prepracovanejší, pretože ten nárok na poskytnutie príspevku na starostlivosť o dieťa odôvodňujete tým, že dieťa sa nedostalo do štátnej, zjednoduším to, škôlky. Ak teda štát nebol schopný zabezpečiť pre dieťa miestom a to tak, bohužiaľ, je v masívnom rozmere, tak nech štát pomôže tejto rodine tým, že jej vyplatí príspevok na starostlivosť o dieťa, ktorý je viazaný na to, že to dieťa je v nejakom súkromnom zariadení, neviem presne, ako to máte, ale veď to je vec druhého čítania, keby na to prišlo, alebo by bolo prípadne u nejakej opatrovateľky. Čiže tá logika je vynikajúca. A chcem zdôrazniť ešte raz pre tých, ktorí ma nepočúvali od začiatku, tých 230 súčasných eur mesačne na tento účel je financovaných na 85 % z Európskeho sociálneho fondu. Čiže nie sú to peniaze zo štátneho rozpočtu, ale, ako teda opakujem, z Bruselu. Čiže ten pohľad je aj takýto. Ja chválim, že prichádzate s návrhmi na masívnu podporu výstavby škôlok. Ja napríklad ako minister som sa snažil komunikovať so samosprávami a vyzýval som ich k tomu, ale bolo to ťažké, pretože samospráva je, skrátka, samospráva, keď sa raz starosta zasekne niekde vo svojom nastavení, tak to neprelomíte, vyzýval som ľudí zo samospráv, starostov, primátorov k tomu, aby sa skúsili zamyslieť nad tým, že predsa už za súčasného stavu je tu tento príspevok 230 eur, ktorý môžu predsa čerpať aj tie samosprávy. Viete, o čo tu ide? Obec postaví obecnú škôlku. To sú úžasne vysoké náklady. To predsa je jasné. Nákladová cena pobytu toho dieťaťa v tej obecnej škôlke je, povedzme, 300 eur mesačne. Čiže náklady na amortizáciu, odpisy, samozrejme, na platy tých zamestnancov, na stravu, energie a tak ďalej sú 300 eur mesačne. Ale tá obec v rámci toho, aby vyšla v ústrety svojim obyvateľom, mladým rodinám, od tých mladých rodín pýta poplatok, dajme tomu, 30 eur mesačne, desaťkrát nižší. Vlastne 270 eur obec dotuje zo svojich prostriedkov. To je síce na jednej strane pekné, ale pri takomto nastavení systému je úplne jasné, že tá obec nemá ďalšie prostriedky na to, aby zainvestovala do rozšírenia počtu miest, aby postavila ďalšiu škôlku, povedzme, keď to tí občania potrebujú, pretože, po prvé, na to nemá zdroje a, po druhé, keby to aj urobila, tak tú 270-eurovú dotáciu, ktorú spomínam ako príklad, by musela poskytovať vlastne väčšiemu počtu rodičov a ich detí. A na to tiež nemajú. Čiže je to zacyklené. Keby si ale tí primátori, starostovia uvedomili, že veď predsa ten rodič môže čerpať 230 eur cez príspevok na starostlivosť o dieťa, čiže nedá to zo svojich peňazí, ale dostane to ako od štátu, a keby pýtali od tých rodičov sumu nie 30 eur mesačne, lebo je to určitá sociálna služba pre toho občana, ale, skrátka, 230, lebo ten občan to dostane od štátu a nemusí dať zo svojich vlastných ani korunu, keby sa to možno prípadne nejako zosynchronizovalo v podobe iného znenia zákona, ja to nevylučujem, možno by to bolo treba nejako trošku legislatívne zmeniť, tak bol by priestor na to, ako tie obecné škôlky stavať, rozširovať, ako rozširovať ich kapacity. A zdôrazňujem tento rozmer nielen v súvislosti s návrhom, ktorý prišiel z dielne Obyčajných ľudí, ale aj v súvislosti s tým, čo chystáte ako vládna strana, pretože je síce pekné prvoplánovo občanovi povedať: „Pozrite sa, aký som ja vynikajúci starosta, platíte za škôlku len 30 eur mesačne.“ Poctivé by bolo povedať občanovi: „To miesto stojí 300 eur mesačne a my na to v obci peniaze nemáme, respektíve keď ich dáme tam, potom ich nemáme inde, budeme od teba pýtať 230 eur, lebo ty ich predsa dostaneš od štátu, čiže z tvojho vrecka to aj tak nepôjde.“ Len treba trošku zapnúť tie mozgové závity a možno trošku tú legislatívu inak vyladiť a možno, keď sa vrátim na začiatok, ten príspevok z 230 eur aj zvýšiť. Veď sa toho nebojme. Znovu hovorím, ja si neviem predstaviť lepšie využitie peňazí z Európskeho sociálneho fondu ako takéto. Keď sem chodia, prechádzajú cez parlament návrhy podivuhodných príspevkov, keď sledujem aké rôzne, nechcem to povedať škaredo, projekty prechádzajú cez ministerstvo práce, aby sa zvýšila zamestnanosť, uvedomte si, prosím vás, že ak tá mladá žena zostane pri troj-, štvorročnom dieťati doma, pretože sa o to dieťa nemá kto starať, že ho nemá kam dať a keby ho dala do súkromnej škôlky, tak by ju to stálo tri-štyri stovky mesačne, keby to bolo lepšie vymyslené, lepšie vyladené, tak tá žena sa vráti do toho svojho zamestnania, respektíve ide niekam, kde jej niečo ponúkajú, a zamestnanosť sa týmto spôsobom zvýši. A určite by som potom nehovoril o sociálnom inžinierstve, tak ako to často spomínam pri rôznych zvláštnych projektoch. To je presne to, čo tie mladé rodiny potrebujú, to, čo potrebujú aj tí richtári v obciach, čo potrebujeme my všetci. Mohlo by to pekne fungovať. Dobre, návrh Obyčajných ľudí hovorí o tom, že ak sa dieťa nedostane do štátnej škôlky, obecnej škôlky a majú ho rodičia niekde inde, preukázateľne, všetko je preukázateľne zdokladovateľné, nejde o žiadnu špekuláciu, tak tento príspevok na starostlivosť majú dostať, aj keď to dieťa má viac ako 3 roky. Plne podporujem tento návrh a poprosím vás, kolegyne, kolegovia, ak ho aj nepodporíte, lebo vám to možno príde, že to predkladajú Obyčajní ľudia, opozícia, skúste sa, prosím vás, zamyslieť, a vyzývam k tomu hlavne aj pána ministra Richtera, nad tým, čo je to príspevok na starostlivosť o dieťa, ako to funguje, ako by to mohlo fungovať ešte lepšie, pretože presne tu je priestor na to, aby sme mladým rodinám pomohli, veľmi, veľmi výrazným spôsobom pomohli, pričom štátny rozpočet to nemusí stáť prakticky vôbec nič, len treba využiť trošku tieto možnosti a trošku posunúť hranice myslenia oproti tomu súčasnému stavu, a to myslím v dobrom, trošku ďalej. Ďakujem pekne.