B. Bugár, podpredseda NR SR: (2001-10-04):
Otváram rozpravu o tomto bode programu. Konštatujem, že som nedostal žiadnu písomnú prihlášku poslancov, preto sa pýtam, kto sa hlási ústne. Dvaja páni poslanci. Končím možnosť sa prihlásiť ústne do rozpravy. Pán poslanec Brňák, nech sa páči. P. Brňák, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážená pani ministerka, vážená Národná rada Slovenskej republiky, vystupujem v podstate aj v mene Hnutia za demokratické Slovensko v rámci tohto skráteného konania a treba prízvukovať, že ako opozícia v tomto parlamente neustále kritizujeme stav, podľa ktorého postupuje táto vláda podľa nášho názoru a nielen podľa nášho názoru v rozpore s rokovacím poriadkom Národnej rady Slovenskej republiky, ktorým je zákon. Chcem povedať, že ani v danom prípade podľa nášho najhlbšieho presvedčenia, nie sú naplnené dôvody ustanovenia § 89 rokovacieho poriadku. A ak si to niekto vykladá tak, že sú naplnené, tak koná účelovo. Dovolím si odcitovať ustanovenie § 89 ods. 1. Hovorí, že za mimoriadnych okolností, keď môže dôjsť k ohrozeniu základných ľudských práv a slobôd alebo bezpečnosti alebo ak hrozia štátu značné hospodárske škody, Národná rada sa môže na návrh vlády uzniesť na skrátenom legislatívnom konaní o návrhu zákona. Ak si zoberieme samotný predmet sporu, ktorý sa má riešiť v rámci tohto skráteného legislatívneho konania, tak predmetom tohto núdzneho stavu nie je hrozba nejakých národohospodárskych škôd v súvislosti s nejakou nepredvídateľnou okolnosťou, ale je tu jedno rozhodnutie Najvyššieho súdu, reprezentanta súdnej moci, ktorá jediná môže aplikovať zákon v našej republike. A treba povedať, ktoré rozhodnutie Najvyššieho súdu dodnes nie je právoplatné. Čiže stále je možnosť v prípade chcenia nájsť spravodlivosť a nájsť, by som povedal, vyvážený postup v rámci samotného rozhodovania. Je tu možnosť podania dovolania a možnosť rozhodovania Najvyššieho súdu vlastne v tej konečnej sfére, tak ako Najvyšší súd má postupovať. Chcem povedať, že tento návrh, ktorý teraz realizuje zástupca vlády pani ministerka financií, je vlastne jednostranným mocenským zásahom exekutívnej moci namiereným proti moci súdnej. Chcem povedať, že každému z nás je zrejmé trojdelenie štátnej moci, ktoré tvorí aj štruktúru samotnej Ústavy Slovenskej republiky. Musím, aj keď nerád v tejto súvislosti, povedať, že iba neschopný babrák, ktorý nemá víziu, predvídavosť a racionálny úsudok, postupuje tak, že vlastné zavinené prešľapy chce ošetriť rýchlou novelizáciou zákona. Týmto nechcem reagovať iba priamo na tento konkrétny prípad, o ktorom máme rokovať dnes, ale dnes a v blízkej minulosti sme boli svedkami toho, že parlament z podnetu vlády vlastne veľakrát reaguje na základe akýchsi jednotlivostí, na základe jednotlivých vecí, ktoré sa udiali v tejto spoločnosti. Dovoľte, aby som vám pripomenul, keď bol súdený Černák a hrozilo, že bude prepálená trojročná lehota z hľadiska zadržania vo väzbe, účelovým spôsobom práve na túto kauzu bola do parlamentu predložená novela, ktorá posunula celkový čas väzby. Keď hrozil a stále hrozí problém napr. v Devín banke v súvislosti s vyhlásením alebo s určením správcu konkurznej podstaty, operatívnym spôsobom zase, síce nie v zákonnej, ale v podzákonnej norme, táto vláda reaguje na túto jednotlivosť a vlastne chce docieliť stav, ktorý bol známy zrejme aj v minulosti, že bude tento stav revidovaný a že pán Valko nedostane 500 miliónov, ale možno len 10 miliónov ako správca konkurznej podstaty. Chcem povedať, že ďalším takýmto účelovým správaním sa vlády vo vzťahu k jednotlivosti je zase tento návrh, ktorý je podaný práve v súvislosti a v príčinnej súvislosti s rozhodnutím Najvyššieho súdu Slovenskej republiky. Chcem povedať, že podobným spôsobom reagoval jeden poslanec alebo viacerí poslanci Národnej rady v prípade dôsledkov na reakciu podľa mňa psychologicky patologického správania sa novinára z Nového Času, ktorý neuváženým spôsobom vystúpil na stránkach novín proti prezidentovi tejto republiky. Nebudem hovoriť o tom, či prezidentom tejto republiky je pán Schuster alebo niekto iný, ale ešte raz prízvukujem, že išlo o prezidenta tejto republiky. Čiže takýchto účelových správaní sa na pôde parlamentu je neúmerne veľa a jednoducho zákonodarný proces nemôže byť reakciou na bezprostredný stav v spoločnosti a na riešenie jednotlivých prípadov. V tomto smere sa prejavuje spupnosť vlády a poslaneckej väčšiny v parlamente, ktorá nedodržiava tie postupy, ktoré by sa mali v legislatívnom procese jednoducho zachovávať. Ak by táto vláda vládla na základe programového vyhlásenia vlády a z toho vyplývajúceho legislatívneho harmonogramu a vedela by presne, čo chce, napr. aj v ekonomickej oblasti, premietlo by sa to v celom systéme predkladaných návrhov zákonov a podzákonných noriem. Bohužiaľ, táto vláda primárne po prvé v zásadných veciach rokuje iba v politickej koaličnej rade, po druhé zubami-nechtami privatizuje, po tretie kritizuje občana, že si ju nevie vážiť, po štvrté už celkom deväťdesiaty druhýkrát predkladá návrh zákona v stave legislatívnej núdze, bez potrebnej odbornej oponentúry, síce s plameňom spravodlivého a, ja dodávam, aj pomerne naivného hnevu v očiach. Rokovanie aj tejto schôdze Národnej rady Slovenskej republiky potvrdzuje, a občania si to môžu pozrieť jednoducho v záznamoch televíznych, ktoré bežia v nočných hodinách o rokovaní tejto schôdze, že predložené návrhy zákonov sa v rozhodujúcom rozsahu vymkli kontrole nielen zákonodarcu, teda parlamentu, ale tiež legislatívnej kontrole na vláde, mám na mysli Legislatívnu radu vlády, a celému procesu odborného pripomienkového konania. Nie je prehnané tvrdiť, že prijímanie zákonov v tomto parlamente je dnes už hrozbou pre samotnú demokraciu. Ak budeme v tomto stave, v akom rokujeme, aj dnes prijímať zákony takým spôsobom, ako prijímame, skutočne to môže ohroziť samotnú podstatu demokracie. Len na dokreslenie toho, akým absurdným spôsobom zrejme pracovníci ministerstva financií preukazujú dôvod naliehavosti a dôvod predloženia tejto krátkej a účelovej novely zákona, dovoľte mi odcitovať dôvodovú správu, o ktorej sa bude rokovať, ak prejde toto skrátené legislatívne konanie v prvom čítaní, kde sa k bodom 1 a 2 hovorí: „Navrhuje sa upraviť § 11 ods. 1 zákona o ochrane vkladov tak, aby sa zamedzilo zneužívaniu jeho doterajšej dikcie na vecne nepodložené výklady, podľa ktorých fond ochrany vkladov nemá pohľadávku, resp. nie je veriteľom voči bankám s nedostupnými vkladmi a tak ďalej.“ Ja sa pýtam: Ako si môže dovoliť jeden legislatívny pracovník, ako si môže dovoliť jedna ministerka financií alebo táto vláda kritizovať Najvyšší súd alebo orgán súdnej moci, že predkladá vecne nepodložené výklady? Súd jednoducho nedáva vecne nepodložené výklady, ale súd aplikuje právo. Výklady môže dávať niekto iný. Ak táto úprava doteraz nebola ošetrená náležitým spôsobom tak, že fond ochrany vkladov nie je možné z hľadiska práva automaticky označiť za veriteľa pre účely následného konania o bankrote, tak jednoducho toto nemožno vyčítať súdu, že takto koná. Toto jednoducho mali postihnúť predstavitelia vlády, predovšetkým ministerstva financií a pracovníci ministerstva financií, a nieže sa zmôžu na jeden, by som povedal, vulgárny útok na predstaviteľov súdnej moci zato, že si dovolili mať iný názor, ako majú pracovníci ministerstva financií alebo samotnej vlády. Toto je jednoducho útok na samotnú podstatu právneho štátu, ak sa takto budú zdôvodňovať návrhy zákonov, že niekto, nejaký sudca na Najvyššom súde alebo Najvyšší súd sám si dovolí mať iný názor, ako má pani ministerka financií. Toto je skutočne prejav totalitarizmu a prejav anarchie v štáte. Čiže myslím si, že aj keď, samozrejme, ide o prípad, ktorý je politicky citlivý, že jednoducho takýmto spôsobom, takýmto primitívnym spôsobom nie je možné riešiť tieto problémy tak, že po včerajšom rozhodnutí Najvyššieho súdu, podotýkam, voči ktorému je stále možnosť podania mimoriadnych opravných prostriedkov, takže stále je možné, ak by sa aj pomýlil daný sudca Najvyššieho súdu, zjednať nápravu, povedzme, v inom auditóriu, jednoducho nemožno pristupovať k tejto téme tak, že poviem, že Najvyšší súd nerešpektuje vôľu ministerských úradníkov, nerešpektuje vôľu ministerstva financií či vlády, a preto ihneď za noc alebo v priebehu dvoch hodín prijmem účelovú novelu, ktorá naviac budí dojem retroaktivity, pretože má sa vzťahovať aj na záležitosti konkurzného konania už začaté, to znamená, že vcelku je možné, že tá primeraná obrana tu bude možno aj na Ústavnom súde Slovenskej republiky. A vlastne takýmto násilným, mocenským a spupným spôsobom chce vláda riešiť to, čo zanedbala z hľadiska systémovej a racionálnej práce. Z týchto dôvodov jednoducho nemôžeme podporiť návrh na skrátené legislatívne konanie a treba, ak vznikne z tohto prípadu nejaká škoda alebo nejaká materiálna skrivodlivosť, vyvodiť aj politickú či inú zodpovednosť vo vzťahu k tým, ktorí zanedbali rozsah tejto právnej úpravy alebo možnosť dopustenia takéhoto riešenia v rámci aj samotného súdneho konania, a nie kritizovať samotný súd. Čiže ak tu možno hovoriť o zodpovednosti, myslím si, že áno, ale tú treba hľadať vo vláde, v exekutíve a u tých, ktorí sú za toto zodpovední. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)