Kazda, Radovan, poslanec NR SR (2022-05-24):
Ďakujem, ďakujem za slovo. Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, prepáčte, že budem tiež asi ako kolega Viskupič otravovať číslami. Viem, že pre niektorých poslancov sú čísla nepríjemné, štatistiky a nejakým spôsobom mi nechcú uveriť, ale pokúsim sa niektoré štatistiky použiť v kontexte toho, že čo je rodinná politika aj v kontexte vlastne celého sveta. Takisto sa pokúsim konfrontovať s niektorými údajmi pána predkladateľa, pána navrhovateľa, pána ministra financií, pretože si myslím a som presvedčený, že, nielen v tomto prípade, som o tom presvedčený vždy, že v drvivej väčšine prípadov hovorí klamstvá alebo, alebo zavádzania, alebo falošné argumentácie, ale v tomto prípade si myslím, že minimálne ide o nejaké zavádzanie, respektíve vytŕhanie z kontextu. No, ako je to teda s pomocou rodinám v takom globálnom svetovom kontexte. Budem citovať z jedného odborného článku, ktorý vyšiel na webe ReliefWeb, ktorý je takou humanitárnou informačnou službou, ktorú poskytuje Úrad OSN pre koordináciu humanitárnych záležitostí. Veľká väčšina detí mladších, konštatuje, veľká väčšina detí mladších ako pätnásť rokov na celom svete, 73 % detí na celom svete, je to 1,5 miliardy detí na celom svete, nedostáva žiadne detské ani rodinné peňažné dávky. Informácia tam odkazuje na správu Medzinárodnej organizácie práce, tá požaduje, aby boli v chudobných krajinách uplatňované dávky na deti, pretože je to nástroj, a to je veľmi dôležité, pretože to je nástroj na odstránenie detskej práce. Toto je v drvivej väčšine krajín na svete hlavnou motiváciou, prečo vlády vlastne zavádzajú nejakú, nejaké, nejakú podporu rodín a podporu detí, je kvôli tomu, aby eliminovali detskú prácu. Samozrejme, že tá väčšina krajín, ktorá je spomínaná, ide o chudobnejšie krajiny, ale neznamená to, že ony by nechceli robiť nejakú rodinnú politiku, znamená to len, že jednoducho na to nemajú povedzme rozpočtovo, že si to nemôžu dovoliť. Takže si to zhrňme. Prídavok na dieťa sa vo väčšine sveta považuje najmä za nástroj na odstránenie detskej práce, ktorú na Slovensku takmer nemáme. Nepochybujem o tom, že možno sú tu prípady, kedy máme aj detskú prácu, samozrejme nelegálnu detskú prácu, ale myslím si, že tento problém u nás na Slovensku neni nejako veľmi závažný. Takže predkladateľ tvrdí, že ten, kto nechce podporiť jeho návrh, tým vlastne nechce pomôcť rodinám, a vlastne tým tvrdí, že vlády v tých krajinách, kde žije veľká väčšina, výrazná väčšina detí, že títo ľudia sú vlastne nejakí sociálni netvori. Že tie krajiny, ktoré nemajú takúto finančnú podporu pre deti v rôznych formách, že sú to vlastne nejakí sociálni netvori, ktorí nechcú pomôcť rodinám, a to je teda bohapustá lož. Teraz prejdem krátko k štatistikám Eurostatu. Tie tu boli spomínané, pán minister financií tu spomínal jednu štatistiku Eurostatu, podľa ktorého, podľa ktorej slovenské rodiny sú vo všeobecnosti vystavené najväčšiemu riziku chudoby pravdepodobne teda v Európskej únii. Spomína tam aj niektoré čísla, že 34 % rodín, ktoré majú tri a viac detí, to sa zhruba kryje s údajmi, ktoré poskytol slovenský štatistický úrad, no ale čo hovorí Eurostat? Eurostat, priamo takúto štatistiku sa tam dá veľmi ťažko dohľadať a Eurostat je organizácia, kde my dodávame (rečník si odkašlal), pardon, údaje o tom, koľko, v akom stave je teda spoločnosť čo, z hľadiska rizika chudoby pre rodiny s deťmi. Takže napríklad v prvom kritériu, ktoré porovnáva Eurostat, je vlastne riziko chudobných detí podľa občianstva ich rodičov. Dodávame dáta za Slovensko, tam je Slovensko tesne za priemerom Európskej únie a predstavme si, že oveľa horšie na tom je napríklad Rumunsko, Bulharsko, Taliansko, Španielsko, Portugalsko, Grécko. Čiže nie, nie sme v tomto kritériu úplne zlí, sme len tesne niekde za priemerom Európskej únie, čo sa týka rodinnej politiky v Európskej únii, čo je teda v ostrom kontraste voči tomu, čo hovorí pán minister financií a čo sa tu opakuje nekonečnekrát, že sme naozaj na tom veľmi zle. Ďalšie kritérium je tam výdavky vlád na rodinnú a detskú teda politiku, na nejaké benefity vo vzťahu k HDP. Tam je tiež Slovensko tesne za priemerom Európskej únie, ale opäť horšie je Rumunsko, Portugalsko, predstavte si, bohatá krajina Holandsko dáva menej v porovnaní s HDP, teda na HDP ako Slovensko, Španielsko, veľká krajina sociálna, ktorá má takéto tendencie podporovať rodinu, aj to je na tom horšie. Tretí podiel, tretie kritérium je podiel detí s rizikom chudoby a sociálnej exklúzie, tam je v rebríčku, tam je v rebríčku 24 krajín a sme, 16 krajín je na tom horšie, sme teda ôsmi, ôsmi najlepší v tejto, v tomto kritériu rodinnej politiky podpory, podpory rodín. Štvrté kritérium je osoby s rizikom chudoby a sociálnej exklúzie. Tam treba povedať, že tam sa zmiešavajú dva faktory aj so sociálnou exklúziou. Tam sú podrobné štatistiky za rok 2019, ktorých je 33 krajín a ešte aj iné krajiny. Slovensko je, budete prekvapení, ale deviate najlepšie. Je deviate najlepšie z 33 krajín EÚ z hľadiska rodinnej politiky. Piate kritérium je ľudia s rizikom chudoby a sociálnej exklúzie, ale teda všetci ľudia, teda vrátane aj napríklad dôchodcov, a tam sme, predstavte si, druhí najlepší v Európskej únii, kľudne si to môžme potom konfrontovať, môžem tie tabuľky, tabuľky dodať. Pozrel som sa aj na štatistiky OECD, aby sme videli teda ten koncept, akým spôsobom pristupujú štáty sveta k rodinnej politike, a konštatujem, že ide tam, citujem z dokumentu OECD Family cash benefits, ktorým sa sumarizujú celkové rodinné dávky podľa jednotlivých krajín. Ten zohľadňuje rôzne, rôzne typy politík, zohľadňuje, zohľadňuje napríklad daňové úľavy, zohľadňuje prídavky na deti, zohľadňuje nejakú prvú platbu narodenému dieťaťu a množstvo, množstvo ďalších iných politík. Čiže je to pomerne dobrá metodológia, ktorá je veľmi-veľmi už taká kompaktná a výsledok teda toho, tejto analýzy, je (ruch v pléne, zaznievanie gongu), že rodina s jedným rodičom na Slovensku poberá štvrté najvyššie rodinné dávky spomedzi štyridsiatich krajín OECD. Ale to je jediný faktor, kde veľmi vyskakujeme, a to je rodina s jedným rodičom. Pri dvoch rodičoch, pričom obidvaja sú zarábajúci, sa pohybujeme niekde, opäť niekde v priemere. Pre taký komplexnejší pohľad z iného kritéria som vybral ešte aj v pomere v priemere k HDP, hento bolo v pomere k platom, a v pomere k HDP sú tam naposledy výsledky za rok 2017, tam je Slovensko pod priemerom OECD, ale za ním sa nachádzajú napríklad Švajčiarsko, teda za priemerom EÚ sa nachá... OECD sa nachádzajú Švajčiarsko, Česko, Taliansko a za nami, za nami sú krajiny, ako je Kanada, Japonsko, Írsko (rečník si odkašlal), pardon, Holandsko, Portugalsko, Španielsko, Južná Kórea, Amerika. Treba ešte jedno povedať, jednu veľmi zaujímavú vec, že tá podpora, rodinná politika, tá podpora krajinám postupne v mnohých krajinách, dokonca by som povedal, že až vo väčšine krajín postupne klesá. Ako keby tie krajiny postupne v tejto rodinnej politiky ustu... politike ustupovali od toho, že budú, budú nejakým spôsobom vstupovať nejakými dotáciami alebo daňovými úľavami. Čiže veľmi veľa krajín postupne tak trendovo, trendovo klesá. Takže summa summarum v čase ekonomickej krízy, v ktorej sme teraz, neskonsolidovaných verejných financií, náporu na výdavky v súvislosti s agresiou Putina na Ukrajine, potreba, potrebe držať si výdavky pre ďalšiu pandémiu covid, ktorá, dúfam, nepríde, ale s tým musíme počítať, tak vlastne predkladateľ navrhuje zaťažiť alebo obrať rozpočet verejnej správy o ďalších, myslím, že koľko to vychádza (?), 700 miliónov eur na program podpory rodín, ktoré hoci v tomto kritériu nepatríme, naozaj nepatríme že ku dnu Európskej únie ani OECD, skôr sa pohybujeme niekde v priemere alebo ľahko pod priemerom. Naopak, kritériá, v ktorých zaostávame, sú platy učiteľov. Tam sme, myslím, že úplne na dne, platy (ruch v sále, zaznievanie gongu) zdravotných pracovníkov, tam sme tiež, myslím, že niekde úplne na dne skoro. A do týchto v čase krízy neinvestujeme vôbec, vôbec nič. V závere ešte jeden, jeden príspevok od analytika Marcina Lipku, ktorý sa venuje práve prípadu Poľska. Poľsko je krajina, ktorá veľmi významne podporuje rodiny, dokonca je v niektorých rebríčkoch úplne na najvyššom mieste z hľadiska celosvetového. Ale, ale treba povedať, že je to naozaj až extrémne, extrémny prípad politiky, ktorá je takto, takýmto spôsobom orientovaná. A práve tento autor konštatuje, že značný počet krajín, ide až o 75 zo 183, nemá pre deti vôbec žiadnu podporu, absolútne žiadnu, či už vo forme nejakých dávok, alebo daňových úľav, alebo čohokoľvek iné. A takisto konštatuje to, čo je úplne zjavné zo všetkých týchto štatistík, že mimo Európy a niekoľkých krajín OECD sú peňažné prevody rodinám alebo nejaká forma daňových úľav skôr symbolické alebo dokonca žiadne. To znamená, že sa chcem spýtať, že prečo, prečo považujete ľudí, ktorý oponujú, oponujú návrhu na nejaké brutálne zvýšenie podpory rodinám teraz v tomto čase, prečo týchto ľudí stále to niekto nazýva, že to sú ľudia, ktorí nechcú podporovať rodiny, ktorí sú proti rodinám, ktorí sú sociálni netvori. Ja tomu nerozumiem. Vysvetlite mi to. Lebo ja tomu naozaj, naozaj nerozumiem, prečo tu stále niekto vykrikuje aj vzhľadom na tieto dáta, že to proste nie je pravda, prečo tu stále niekto omieľa a oplieskava o hlavu, že my, ktorí oponujeme nejakému brutálnemu zvýšeniu výdavkov v tomto čase, sme nejakí že protirodinní, že sme, že nenávidíme rodiny, nechceme podporiť rodiny. Naozaj ja toto nerozumiem. Európa je tradične, je tradične v politike podpory rodín, nazvem to, sociálnejšia, ale presnejšie by bolo asi socialistickejšia než zvyšok sveta, ale to neznamená, že aj celý svet pristupuje takto k rodinnej politike, takto k podpore rodín takouto nejakou významnou mierou. Samozrejme, ja nepopieram to, že poďme, že podporujme naďalej. Nepopieram, že je veľmi dôležité podporiť rodiny, ktoré majú napríklad (ruch v sále, zaznievanie gongu) tri a viac detí v tomto čase rastúcej inflácie a dopadu cien energií. Ale poďme to robiť adresne, poďme to robiť práve tým najzraniteľnejším skupinám a nielen, nielen rodinám, resp. nielen deťom, ale proste všetkým, ktorí spadajú do skupiny nízkopríjmových, ako sú napríklad aj dôchodcovia alebo ľudia nezamestnaní. (Ruch v sále.) Toľko na záver. Ja tento návrh nepodporím, pretože si myslím (zaznievanie gongu), že v tomto čase je absolútne neadekvátny, navyše je neadresný a spôsobí v podstate emitáciu nekrytých peňazí, resp. ublíži veľmi mimoriadne samosprávam, ktoré prídu práve o tento balík peňazí. Takže ja ho považujem za, tento návrh, za kompletne zlý. Ďakujem.