Ľ. Kaník, minister práce, sociálnych vecí a rodiny SR: (2003-10-30):
Zaznelo tu veľmi veľa názorov a veľmi mnoho poznámok, ktoré potvrdzujú to, že problém dôchodkovej reformy je vážny, zložitý a že to nie je nejaká politická objednávka, ale že potreba uskutočniť takúto zmenu je ekonomická nevyhnutnosť, nevyhnutnosť vôbec udržania akéhosi dôchodkového zabezpečenia pre budúcnosť. A keď chceme byť ľudia na svojom mieste, tak musíme povedať, že lepšieho zabezpečenia ako v súčasnosti. Ja chápem ľudsky všetky názory, ktoré hovoria o tom, že ešte počkajme, ešte diskutujme, ešte zvažujme, chápem to ľudsky preto, pretože dokážem pochopiť istú obavu pred závažnými rozhodnutiami, pred prijatím kľúčových rozhodnutí pre budúcnosť tejto krajiny. Je to pochopiteľné, ale pretože tie rozhodnutia sú vážne, tak aj váhanie pred uskutočnením takých rozhodnutí je z ľudskej stránky pochopiteľné. Ale my nesieme obrovskú zodpovednosť. S reformou dôchodkového systému sa mešká 10 rokov. Bolo tu niekoľko vlád, bolo tu niekoľko ministrov, ktorí mali túto zodpovednosť, bolo tu niekoľko odborníkov, ktorí pracovali na ministerstve práce a sociálnych vecí, a mnohí z nich dnes sedia v tejto snemovni. Nemyslím si však, že je správnym prístupom, keďže vtedy sa neurobil v tomto smere žiaden zásadný prelom, ani žiaden zásadný pokrok, prispievať k spomaľovaniu tohto tempa. Myslím si, že naozaj 10 rokov sa vedú diskusie o tom, ako meniť dôchodkový systém. Naše ministerstvo rok intenzívne pracuje za intenzívnej spolupráce s najlepšími zahraničnými expertmi na zákone a zákonoch, ktoré realizujú dôchodkovú reformu. Musím tiež povedať, že sme vyvinuli nemalé úsilie a vytvorili nesmierne veľkú časovú plochu preto, aby sme všetkých, ktorí mali záujem oboznámiť sa s podstatou, obsahom, náplňou zákona, či už tohto, alebo iných, dôsledne a hlboko s nimi oboznámili vysoko nad rámec bežného legislatívneho procesu. Bolo uskutočnených niekoľko seminárov pre poslancov, bolo uskutočnených niekoľko stretnutí s domácimi aj zahraničnými expertmi, ktorí zákon pripravovali, posledné trvalo 2 dni a bolo uskutočnené v Studenom, neďaleko pri Bratislave, kde bola naozaj možnosť veľmi hlboko ísť do najhlbších detailov a kde, samozrejme, boli prítomní poslanci aj koaliční, aj opoziční, ktorí sa mohli zúčastniť alebo ktorí mali záujem. Myslím si, že tu nie je problém v tom, že by niečo bolo nevysvetlené z pozície predkladateľa. Chápem, že je tu istý problém filozofický a názorový. Áno, ľudia, ktorí majú bližšie k ľavicovému chápaniu veci, sa viac obávajú prechodu na individualizovaný nový systém, na zavedenie osobných účtov, na to, že si aj občania budú hromadiť svoj osobný majetok a že vyjdú z područia štátu. Áno, je to prirodzené, je to všade tak, že ľavica inklinuje skôr k inému systému. Ale jednoducho sme pred istou zásadnou zmenou. Máme to v programovom vyhlásení vlády, pracujeme na tom intenzívne rok, venovali sme tomu nesmierne mnoho času. A ja som ochotný osobne venovať tomu každý deň toľko hodín, koľko mi poviete, a toľko sedieť s každým jedným poslancom, kto bude mať záujem, a zvolať všetkých expertov z domova aj zo zahraničia, aby naozaj poskytli všetky vysvetlenia a prípadne aby sme využili čas medzi prvým a druhým čítaním v štandardnom čase na to, aby sme zlepšili ten zákon o všetky možné zlepšenia, ktoré môže mať. Naozaj v tomto som veľmi otvorený. Preto si myslím, že návrh predĺžiť lehotu o ďalších 30 dní nie je dobrým návrhom. Nemyslím si, že to pomôže k tomu, aby sme naozaj reformu dotiahli do konca, skôr to zvýši neistotu, či nakoniec takáto reforma bude zrealizovaná. Už Slovensko aj naši občania zažili mnoho sľubov a mnoho odkladov a myslím si, že niet najmenšieho vecného, vecného dôvodu na to, aby sme váhali a mali strach pred dotiahnutím reformy do konca. Tiež musím povedať, že druhý pilier má svoje novelizačné ustanovenia dotýkajúce sa aj prvého piliera, a musím zdôrazniť, že tieto novelizačné ustanovenia sa veľmi výrazne dotýkajú rozpočtu, ktorý príde a ktorý budeme schvaľovať, a že sa ho dotýkajú v rozsahu asi 700 mil. Sk. A tiež musím povedať, že návrh na presunutie týchto novelizačných bodov do zákona, ktorý s tým vôbec, ale vôbec nesúvisí, do zákona o detských prídavkoch, je presunutím alebo návrhom nad rámec zákona o rodinných prídavkoch. Ako minister nebudem môcť súhlasiť, aby sa hlasovalo pri detských prídavkoch o veciach, ktoré súvisia s dôchodkovou reformou. Je to nad rámec tohto zákona, a preto si myslím, že je naozaj nevyhnutné aj pre stabilitu a budúcnosť štátneho rozpočtu schváliť v predpokladanom čase a v predpokladanom harmonograme aj zákon o druhom pilieri. Veľmi si vážim hlboký záujem a aj veľkú pozornosť, ktorú venujú niektorí poslanci samotnému zákonu. Teraz špeciálne myslím na pani poslankyňu Angyalovú, ktorá naozaj veľmi intenzívne a na každom stretnutí, ktoré sme organizovali, sa zúčastnila a prejavuje hlboký záujem o obsah tohto zákona a myslím si, že aj prispieva k tomu, aby sme v rámci medzi prvým a druhým čítaním mohli tento zákon ešte zdokonaliť a zlepšiť. Vyjadrím sa však k niektorým veciam, ktoré boli prednesené v jej príspevku a nemyslím si, že boli celkom správne. Predovšetkým ako prvým bodom bola uvedená univerzálnosť, alebo teda neuniverzálnosť navrhovaného systému. Áno, je to pravda napoly. Tento systém a celý dôchodkový systém, ktorý tu na Slovensku máme, ale nie z nášho rozhodnutia, ale historickým vývojom ešte stále nie je univerzálny. Ale tiež je pravdou, že, chvalabohu, je vo vládnom vyhlásení to, že uskutočníme univerzálny dôchodkový systém a že padlo politické rozhodnutie na to, aby sa začalo na tom pracovať, že je vytvorená komisia, v ktorej sú zúčastnení odborníci zo všetkých rezortov, ktorých sa to týka, a pripravuje intenzívne návrh zmien, ktorých výsledkom bude univerzálnosť systému. A tieto zmeny na základe práce tejto komisie by mali byť implantované v priebehu budúceho roku tak, aby od roku 2005 mohli v plnej miere platiť. Takže v tomto sme zajedno, ale aj vláda je zajedno. A nie je teda tento dôvod dôvodom na spochybňovanie tohto zákona. Otázka vlastníctva dôchodkových úspor je veľmi citlivou otázkou. Je však veľmi pozoruhodné, že dvaja vystupujúci z jednej politickej strany majú úplne opačný názor na to, čo je lepšie. Tu musím povedať, že pozícia pani Angyalovej ako členky Smeru a pozícia pána Buriana ako člena Smeru sú úplne odlišné a stoja proti sebe. A preto je veľmi naozaj ťažké nájsť v tomto z môjho pohľadu nejaké jednotné stanovisko, a preto jednoducho ťažko je vnímať tento názor ako konzistentný. Aj keď ja som jednostranne na strane toho, aby sme mali súkromné vlastníctvo na osobných účtoch. Je to určite správnejšie riešenie. Ale ako mnoho vecí, sme na istej ceste, môžeme a chceme dospieť k tomuto stavu a verím, že k nemu aj dospejeme, musíme sa však podriadiť realite, ktorá tu dnes je. A tak ako pán Burian vyzdvihuje veľkú dôležitosť deficitu a prijatia eura, musíme rešpektovať to, že súčasná metodika vypočítavania deficitu by znamenala, že okamžité priznanie presunu prostriedkov na osobné účty ako súkromné prostriedky by znamenalo zväčšenie deficitu o dané 1 %. Zároveň však chcem vyvrátiť veľmi nesprávny názor pána Buriana, ktorý sa stále drží toho, čo už neplatí, toho, že či sa zmestíme, alebo nezmestíme do 1 %. Tým, že tieto prostriedky sú súčasťou verejných financií, táto otázka zanikla. Deficit spôsobený dôchodkovou reformou sa rovná nule, resp. je pozitívny, plusový, pretože akumulácia týchto prostriedkov ako súčasť verejných financií bude vytvárať nie deficity, ale prebytky vo verejných financiách, a preto kritériá Maastrichtu splníme nie neskôr, ale skôr, po zavedení takto navrhnutej dôchodkovej reformy. Priznávam však, že aj ja naozaj považujem za lepšie, keby sme mali od začiatku súkromné účty, a vrelo podporím každú iniciatívu, ktorá nakoniec k tomu bude smerovať. Dnes však tam nie sme a ako príklad poviem, viem, určite si viem predstaviť, že by bola lepšia rovná daň vo výške 15 %, ale kvôli tomu, že máme 19 %, nebudem ju predsa odmietať. Takisto je to aj s dôchodkovým systémom. Dnes volíme cestu, ktorá je jediná možná a schodná. To, že nie je absolútne ideálna, pretože taká je realita života, neznamená, že ju budem odmietať. Pretože keď ju odmietnem, tak si zahatám cestu k akémukoľvek zlepšeniu súčasného stavu. Pričom si treba uvedomiť, že dnes tie peniaze, alebo voči dnešnej situácii sa nijakým spôsobom situácia nezhorší, ale významne zlepší. Boli spomínané okolité krajiny. Okolité krajiny sme pozorne študovali a ich skúsenosti a rozhodnutia pri prechodoch na jednotlivé systémy a poučili sme sa z nich. Práve preto čas na implementáciu zákona je jeden rok. Práve preto až od 1. januára 2005 sa začne sporiť na osobné účty, aby sme sa vyvarovali chybám, ktoré spravilo Poľsko, nedokonalosti v technickom zabezpečení systému alebo pri udeľovaní licencií. A preto si myslím, že takýmto spôsobom je to správne, a preto si tiež myslím, že zákon treba prijať čím skôr, aby sme si ten čas, ktorý máme na implementáciu tohto zákona, neskracovali, ale aby naozaj bola tá ročná fáza dokonale zabezpečená. Znižujeme redistribúciu tak, ako je to v koncepcii napísané, pretože redistribúcia znamená, že to, čo sa vyberie, sa prerozdelí tým, ktorí to neodviedli. Ale tu práve zavádzame zásluhovosť v jednom aj v druhom systéme. To znamená, to, čo sa vyberie, to bude patriť v budúcnosti tým, ktorí to tam vložili, z hľadiska jednotlivých osôb, nie z hľadiska celku. A preto musím jednoznačne odmietnuť, že by sme ustúpili od zníženia redistribúcie. Takisto nie je pravdou, že je tu niekto a priori vylúčený z tohto systému. A priori znamená, že má zakázaný vstup do systému. Je tam klauzula o zotrvaní v systéme pri štarte systému 17 rokov. Táto klauzula sa vzťahuje však len na štart v danom systéme, to znamená, v druhom roku to už bude len 16 rokov, v treťom 15 atď., až zostane na 10-ročnej hranici, ktorá bude univerzálna pre všetkých, tak ako je to v prvom pilieri, ktorý sme dnes schválili. Môže byť predmetom politickej diskusie, či nestačí nižšia hranica, ale na to je priestor medzi prvým a druhým čítaním, aby sa o tom diskutovalo. A takáto zmena je veľmi jednoduchá a veľmi ľahká, pokiaľ sa nájde taká vôľa alebo ochota znížiť tento rozsah na nižšiu mieru, ako je 17 rokov. Veľmi zaujímavým prvkom je odvolávka na názory poisťovní alebo Asociácie poisťovní. Ja som sa dnes oboznámil a telefonoval som s predstaviteľmi Asociácie poisťovní, či existuje nejaký problém, ktorý deklarovali a ktorý tu bol povedaný. A dostal som dve zásadné odpovede. Prvý problém je ten, aby sa ani len o deň neoddialilo prijatie tohto zákona, aby bol prijatý čo najskôr. A druhým problémom je, aby sme čo najviac zvýšili poplatky, ktoré si môžu účtovať. Ale ja som celý čas odolával, veľmi výrazne odolával tomu, aby sme podľahli lobistickým tlakom, ktoré, samozrejme, budú existovať, pretože to je, keď sa podľahne lobistickým tlakom, biznis pre jednotlivé spoločnosti. Ale ja varujem, varujem dôrazne pred tým, aby sme tu podľahli tomu, že budeme hájiť záujmy či už poisťovní, bánk alebo kohokoľvek a dvíhať poplatky za dané služby. Boli sme podozrievaní, že tak chceme urobiť. Dnes sme kritizovaní za to, že sme v záujme jednotlivých občanov našej krajiny, ktorí budú účastní v tomto systéme, navrhli čo najnižšie poplatky. A že tá miera návratnosti bude vysoká. Áno, bude vysoká, a preto do toho pôjdu len seriózne spoločnosti, ktoré sú silné a ktoré si to môžu dovoliť. Ale tým je zabezpečená aj transparentnosť, aj čistota, aj serióznosť daných záujemcov. Ale, preboha, nepodliehajme tlakom, aby sme zvyšovali tieto poplatky a nebodaj z toho dôvodu ešte aj odsúvali prijatie tohto zákona. To by určite nebolo správne. Pán Tkáč sa špeciálne dotkol tejto otázky čistoty udeľovania licencií a ja som plne za. Ale, naozaj, v tomto zákone je veľmi dôsledne, veľmi podrobne, veľmi prísne, do detailov popísaný systém udeľovania licencií. A ten systém je naozaj stanovený tak prísne, že je kritizovaný zo strany jednotlivých možných účastníkov. A existujú tlaky na to, aby bol zjemnený. Ale práve prísnosť tohto systému zabezpečí čistotu a transparentnosť a to, že každý, kto splní jednotlivé kritériá, sa do daného systému bude môcť zaradiť, ale nato tie princípy musia byť naozaj prísne. Otázka toho, aby súčasní dôchodcovia boli čo najviac ošetrení, aby sa na nich nezabudlo, je takisto správnou otázkou, ale túto otázku rieši prvý pilier. Iste sa na tom zhodneme, že druhý pilier rieši otázku tých, ktorí sa ho zúčastnia a budú z neho poberať dôchodky, a preto sa to súčasných dôchodcov netýka. Prvý pilier sme dnes schválili a urobilo sa v rámci návrhu, ktorý je, myslím si, že maximum možného, a to v tom smere, že valorizácia, ktorá je už oddelená pre budúcnosť od politického rozhodovania, je stanovená švajčiarskou metódou, už sa bude brať do úvahy aj rast životných nákladov, aj rast miezd a takto bude stanovená výška valorizácie existujúcich dôchodcov. To znamená, ja som to už povedal viackrát a znova to zopakujem, pokiaľ sa nezmení politické smerovanie, pokiaľ sa nezastavia reformy, tak v najbližších troch rokoch sa zvýšia dôchodky v starom systéme alebo valorizujú sa dôchodky v starom systéme zhruba o 20 %, možno viac, možno menej. Takže myslím si, že aj na to je myslené. Pričom vrelo podporujem myšlienku, aby peniaze, ktoré budú ešte získané z privatizácie, sa v čo najväčšej miere zapojili do systému a v najväčšej miere slúžili súčasným dôchodcom. Pretože tých 65 mld., ktoré je v Národnej banke, nebude slúžiť na nič a nič iné len na to, aby sa dopĺňali zdroje Sociálnej poisťovne, ktorá z nich vypláca dôchodky súčasným dôchodcom. Na nič iné. Tieto peniaze nemajú nič spoločné so správcovskými spoločnosťami, s novým systémom, majú spoločné len s existujúcimi dôchodcami a tieto peniaze pôjdu na ich dôchodky. Myslím si, že takisto pán Burian sa dotkol ešte otázky, ako tieto peniaze budú použité, ako budú investované, či budú slúžiť na zahraničné investície, alebo nie. No, v návrhu zákona je jasná klauzula, že 50 % prostriedkov musí byť investovaných na Slovensku, to odpovedá na všetko. A ešte aby som nezabudol, myslím, že veľmi správne pani Angyalová na to poukázala, nízke výnosy napr. dôchodkových fondov v Poľsku boli spôsobené práve tým, že zo zákona museli 95 % prostriedkov investovať doma. A práve preto, že nebolo dostatok investičných príležitostí, nemohli dosahovať zlepšenie, aké by sa žiadalo. A preto treba veľmi pozorne zvažovať takéto úvahy, administratívne prikazovať, kam sa má investovať a v akom rozsahu, pretože to má aj druhú stranu mince. A tá druhá strana mince je výnos pre budúcich dôchodcov a tým aj výška dôchodkov pre budúcich dôchodcov. A preto treba s touto kategóriou narábať veľmi opatrene a veľmi prezieravo, aby sme politickým rozhodnutím v dobrom úmysle nepoškodili budúcich dôchodcov. Záverom by som chcel povedať jednu vec. Pán Burian sa zamyslel nad tým, alebo položil otázku, že druhý pilier áno, kapitalizácia áno, ale možno nie teraz, treba zvážiť, že kedy, či je naša krajina na to finančne a ekonomicky pripravená. Už som hovoril, že 10 rokov sa o tomto rozpráva a pri očakávanej odpovedi, ktorú pán poslanec navodzuje, by zrejme ešte 10 rokov o tom rozprávala a nikam by sa nedostala a náš systém by sa rútil zrejme od desiatich k piatim. Ja si myslím, že zotrvanie pri súčasnom stave, zotrvanie pri tom zákone, ktorý bol schválený dnes ráno, a nedoplnenie druhým pilierom, je to, čo si finančne a ekonomicky táto krajina nemôže dovoliť. Pretože jej deficit by sa výrazne zhoršoval, ani maastrichtské kritériá by neboli napĺňané a dôchodky súčasných dôchodcov by sa nijakým spôsobom, a budúci už vôbec nie, nemohli zlepšovať. Takže to je môj záver k tomu, čo dnes bolo povedané. Ďakujem za pozornosť. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pani spravodajkyňa, chcete sa ešte vyjadriť k rozprave? Nech sa páči.