J. Budaj, poslanec: (2002-08-20):
Samozrejme, ľudská myseľ je schopná vymyslieť extrémne vízie, ktoré majú spravidla expanzívny charakter a ich ambíciou je ovládnuť svet. V modernom svete sa pre ne vyhradzujú filmy o science fiction, ktoré akýmsi spôsobom môžu pobaviť alebo nahnať hrôzu na niekoľko hodín. Žiaľ, v tom svete doterajšom alebo aj čiastočne súčasnom ich môžeme prežívať. A my sme mali tú hroznú skúsenosť, že sme prežívali na sebe politický systém komunistický. Pripomeniem ešte, že jeho cieľom bola okrem triedneho boja, ktorý bol zásadnou víziou boja, bola prevýchova alebo odstránenie tých sociálnych skupín prípadne jednotlivcov, ktorí nepatrili do tried určených učením ako triedy víťazné alebo triedy vládnuce. Pripomínam už len zo základov učenia, ktoré každý z nás má ešte v pamäti, že to boli triedy robotnícka a trieda pracujúcej inteligencie. Nástrojmi komunizmu, ako vieme, bolo vyvlastnenie, bola prevýchova, teda vyvlastnenie súkromného majetku, vyrovnanie sa, takzvané, s náboženstvom a s náboženskou otázkou respektíve tmárstvom, ako sa tomu rôzne hovorilo, ale hlavne cieľom nebola žiadna z pekných vízií, ktoré si predstavovali intelektuáli. Cieľom bola politická realita, ktorú aj komunizmus hneď po svojom vzniku nastolil. To znamená, tvrdiť, že on nebol nastolený, môžu tvrdiť rojkovia alebo tí, ktorí naozaj sa chcú klamať sami seba. Komunizmus ako systém triedneho boja nastolený bol a vždy, hneď na svojom počiatku, hneď vyvlastňoval, hneď odstraňoval nežiaduce triedy a hneď prevychovával často tými najhroznejšími nástrojmi. Tým najhroznejším nástrojom prevýchovy je zabitie neprevychovateľných jedincov. Žiaľ, či chceme alebo nechceme, všetky tie skupiny, ktoré odmietali totalitnú vládu tohto systému, boli potláčané. Boli potláčané hrubo a ja sa domnievam, že aj tí ľudia na Slovensku, ja nehovorím teraz len o poslancoch, ale ľudí, ktorí sme prežívali tento príbeh konca komunizmu ako totalitného systému, sa zriekli komunizmu ako systému, ktorého ideológiou bol spomínaný triedny boj. Podotýkam, že iné ľavicové učenie, ktoré v sebe nemá ako systém triedny boj a potlačenie určitých tried, cirkví a tak ďalej, sa nikdy nenazýva komunizmom ani sa ku komunizmu nehlási. Ide o západoeurópske ľavicové skupiny, ktoré nemajú s týmto učením spravidla nič spoločné. Vízia toho, že majú zaniknúť peniaze alebo že tu bude beztriedna spoločnosť, bola určená iba pre tých, ktorí nechceli vidieť, čo sa v skutočnosti pri vzniku komunizmu v každej krajine tvorilo. Tvoril sa skutočný komunizmus, ten, ako hovorím, spočíval na potlačení určitých sociálnych skupín a samozrejme aj politických skupín, ktoré súviseli s obhajobou, s obhajobou prirodzených vzťahov v spoločnosti. Komunizmus tie prirodzené vzťahy označil za neprijateľné a založil systém na ich potláčanie. Pokusy o expanziu, pokusy o totalitný systém sa vo všetkých prípadoch skončili rovnako, končia rovnako a verím, že aj budú končiť rovnako. Narážajú na ľudskú povahu, ktorá je pestrá, v zásade je vždy slobodymilovná a preto skôr alebo neskôr každý pokus o unifikáciu, o zjednotenie, o jednofarebnosť potlačí alebo ho zvrhne. Nejakým spôsobom sa z neho vymaní. Znovu by som sa teda chcel vrátiť k zákonu, ktorý navrátil pán prezident. Bol by som veľmi nerád, keby som si to navrátenie mal vykladať tak, že pán prezident sa zrieka svojho zrieknutia, ktoré verejne prezentoval po novembri 1989. Vtedy sa zriekol strachu povedať, že komunizmus je totalitný systém, ktorý musíme odmietnuť, vtedy sa verejne zriekol tohto druhu minulosti, ale čo nastalo za tých desať rokov? Komunizmus sa na jednej strane skončil, na druhej strane neodišiel, neodišiel zo Slovenska a neodišiel aj preto, pretože stal sa postupne tabuizovanou témou, vlastne veľmi málo sa v krajine hovorí, ako už som povedal, o pamäti národa, hovorí sa o všetkom možnom, ale k vlastnej minulosti sa Slovensko nevie prihlásiť. Bola by škoda, keby sme si museli myslieť aj o prezidentovi, že vracia zákon iba preto, aby sa nemusel prihlásiť k vlastnej minulosti, k minulosti národa, v ktorom žije, ku ktorému patrí nešťastie komunizmu, ale patrí k nemu aj zrieknutie sa komunizmu. Definitívne. Návrh, ktorý predložil pán poslanec Osuský, zatvára dvere za minulosťou. Iste ich nezavrie úplne dokonale. Komunizmus žije v nás, žije s nami, žije v prejavoch zlodejstva, korupcie, drobných klamstiev a niekedy aj veľkých klamstiev politikov. Žije v celom tomto svete, ale predsa len vyslovenie, že končíme s kurizovaním myšlienke, že komunizmus je extrémistická násilná ideológia, ktorá je menej zlá než iné, to ponúka zákon, o ktorom budeme túto noc hlasovať v parlamente. Ponúka každému z nás, aby sme hlasovali za jasné vyjadrenie. Či už sa to podarí tomuto parlamentu alebo nie, ale chcel zavrieť dvere za tou minulosťou. A to je téma, ktorá leží pred každým z nás bez ohľadu na to, či bol v minulosti členom tej alebo onej strany. Nie je to téma proti minulosti, je to téma o tom, aby sa za ňou mohli zavrieť dvere. Ďakujem.