Beblavý, Miroslav, poslanec NR SR (2016-04-27):
Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, vážení kolegovia, dovoľte mi vystúpiť v tomto návrhu na skrátené legislatívne konanie o zmene kompetenčného zákona. Dovoľte mi na úvod vysvetliť, že podľa môjho názoru sa nedá oddeliť diskusia o skrátenom konaní od diskusie o samotnom návrhu, a to minimálne z dvoch dôvodov. Nevyhnutnou podmienkou toho, aby sme niečo skrátene schválili, je, že je to nevyhnutné opatrenie, a potom časová urgentnosť. To znamená, že ak opatrenie nie je nevyhnutné, tak to, že je urgentné, nestačí, lebo v tom prípade ťažko odvracať nejaké škody niečím, čo nič neprinesie. Preto si myslím, že o akomkoľvek skrátenom konaní musíme rozhodovať posudzujúc obidve podmienky, ide o nevyhnutné a zásadné opatrenie a je navyše ešte aj urgentné. Poďme sa z tohto hľadiska pozrieť na to, čo nám predložil pán podpredseda vlády Pellegrini. Začnime tou časovou nevyhnutnosťou, lebo to je jednoduchšie. Už kolega Dostál asi najlepšie, ale aj ostatní kolegovia vysvetlili, že keby vláda bola bývala dobre plánovala, mohla stihnúť aj 1. jún, ktorý teraz navrhuje ako dátum účinnosti. Vláda bola vymenovaná 23. marca, ak by do dvoch týždňoch predložila tento pomerne jednoduchý zákon, mohli sme mať riadnu schôdzu, potom ešte v máji riadnu schôdzu a všetko mohlo k 1. júnu byť účinné, ak to vláda považuje za tak dôležité. Hovorím to aj preto, že vo verejnom obstarávaní, v zákone o obstarávaní je taký koncept časovej tiesne a hovorí o tom, že tiež, keď je časová tieseň, môže obstarávateľ nakupovať aj priamo. Je to niečo ako takéto skrátené konanie. No zároveň ten zákon hovorí, že môže to robiť len vtedy, ak si tú časovú tieseň sám nepôsobil. A tuto máme exemplárny prípad toho, keď si vláda najprv spôsobí časovú tieseň tým, že niečo, čo je pre ňu tak dôležité, že prichádza s tým ako s prvým zákonom vlády, sa nechce obťažovať tým, že by to, povedzme, prišla s tým prvé dva týždne po svojom menovaní. Zároveň má pravdu aj kolega Dostál, ktorý hovorí, že nič by sa nestalo, ani keby ten zákon išiel dneska riadnym konaním a bol účinný 1. júla, pretože neexistuje v ňom nič, čo by sa za tých 30 dní zásadne zmenilo. Toľko k tomu časovému aspektu. Ja osobne však nechcem až, na rozdiel od kolegov, pán kolega Lipšic najmä sa už toho dotkol, čiastočne aj pán kolega Simon, ja si myslím, že tento návrh však nespĺňa ani tú prvú podmienku, že či ide o nevyhnutné a zásadné opatrenia. Lebo to je naozaj nevyhnutná podmienka, aby som diskutoval o tom, či sú urgentné. A poďme sa na to pozrieť pekne po rade – informatizácia, eurofondy a tretí štátni tajomníci. Ale ešte predtým mi dovoľte sa vyjadriť k jednej otázke, ktorá už aj tu zaznela, a je podľa mňa aj dôležitá, lebo sa stala predmetom aj polemiky medzi pánom podpredsedom vlády a mnou, že bude to ministerstvo, nebude to ministerstvo. Lebo ak ste si všimli, ja som si dovolil citovať viacerých klasikov, vrátane predsedu vlády, ktorí povedali, že ak niečo vyzerá ako kačka, chodí ako kačka, kváka ako kačka, tak to je kačka, aj keď sa to volá hus. A to, čo nám dneska predkladá pán minister Pellegrini, je ministerstvo podľa tejto definície, pretože to má všetky znaky ministerstva, len iný názov. Dovoľte mi vysvetliť prečo. Kompetenčný zákon a slovenský systém vládnutia pozná koncept tzv. ústredného orgánu štátnej správy. Ústredný orgán štátnej správy je najvyšší orgán štátnej správy pre danú oblasť, ktorý má zodpovednosť za to, že vymýšľa a pripravuje koncepčné materiály v danej oblasti. To znamená, rieši obsahovo tú oblasť, ktorú má na starosti, pripravuje v nej zákony, má podriadené úrady, ktoré v tej oblasti pôsobia, závislé od vlády, teda nemyslím teraz nezávislých regulátorov, a je zodpovedný celkovo za implementáciu. V kompetenčnom zákone samotnom je 5 paragrafov, sú to paragrafy 35 až 39. Keby som mal jemne sadistickú náladu dnes ráno, tak vám ich aj tu prečítam, ktoré hovoria o tom, čo robia ústredné orgány štátnej správy. A všetky tie paragrafy sa úplne rovnako týkajú ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy, ktorými sú napríklad Štatistický úrad alebo Úrad pre verejné obstarávanie. To znamená, vo všetkých prierezových kompetenciách ministerstvo a ostatný ústredný orgán štátnej správy je to isté. Je tam jediný rozdiel, jediný. Na čele ministerstva stojí člen vlády, predseda, teda pardon minister. To je jediný rozdiel, inak medzi ministerstvom a ostatným ústredným orgánom štátnej správy neexistuje žiadny rozdiel. (Reakcia predkladateľa.) ÚVO? Áno, pokiaľ by na jeho čele ste stáli vy, tak by to bolo ministerstvo pre verejné obstarávanie, pán podpredseda vlády, a ja verím, že vy by ste to tak aj chceli, lebo potom by ste tie eurofondy mohli implementovať oveľa efektívnejšie, účelnejšie a rýchlejšie, ale dúfam, že to vám Európska komisia ešte chvíľu nedovolí. A áno, keby na čelo akékoľvek orgánu sa postavil člen vlády, bolo by to ministerstvo, aj keby sa tak nevolalo, malo všetky kompetencie ministerstva a riadil by ho člen vlády. Aby ste sa tomu vyhli, pán minister, tak ste urobili takú veľmi zvláštnu otočku, podľa ktorej na čele tohto úradu nebudete oficiálne vy, lebo potom by už ani ústavne ste nemohli ho nenazvať ministerstvom, ale bude tam vedúci, ale tohto vedúceho budete riadiť vy. To znamená, aby sme nemali ministerstvo ďalšie, čo by sa stalo predmetom verejnej kritiky, tak máme ministerstvo, bez mena ministerstvo, u ktorého bude ešte jedno riadenie, aby sa dalo obísť, že to je vlastne ministerstvo. Vskutku blahoželám k tomuto aj manažérskemu, aj úspornému politickému prístupu, ktorý ste vytvorili. Má to jednu výhodu, tú ešte nikto nepovedal. Slovenský spôsob riadenia verejnej správy dáva štatutárovi orgánu kompletné právomoci, ale i kompletnú zodpovednosť. Na rozdiel od mnohých iných krajín u nás minister a predseda, všetci podpisujú. Čo to znamená, je, že keď vypukne prúser ako nástenkový tender, tak teda v 95 % prípadov to skončí niekde, skutok sa nestal a podobne, ale keď náhodou sa musí niečo stať, tak potom už sa ide aj po ministrovi, viď pán Štefanov, viď pán Janušek. Teraz, síce o osem rokov neskôr, ale sú trestne stíhaní, lebo minister na Slovensku podpisuje. Aj predseda úradu. Preto pán podpredseda vlády Pellegrini bude mať jednu mimoriadnu výhodu oproti všetkým ostatným členom vlády, ktorí tu teraz nie sú, ale stálo by to za to, aby si to uvedomili, a to, že on podpisovať nebude. Podpisovať bude vedúci jeho úradu, pretože ten bude oficiálne štatutárom tohto úradu. To znamená, že za všetky trestné činy, za všetky nehospodárne vynakladané prostriedky, za všetky prúsery eurofondov a informatizácie bude zodpovedný tento človek, a pán podpredseda vlády Pellegrini bude mať minimálne právne čisté ruky, pokiaľ mu nikto nedokáže, že nejakým spôsobom on sa ešte pod to spolupodpísal. To je spôsob ministerskej imunity, ktorú už má len Robert Fico, pretože ako predseda vlády tiež prakticky nič nepodpisuje, zaňho podpisuje zase vedúci Úradu vlády. Všetci ostatní ministri túto imunitu nemajú. A ja sa nedivím členovi vlády, ktorú vedie SMER, ktorý má mať na starosti informatizáciu a eurofondy, dve najväčšie stoky korupcie v tejto krajine, že to tak chce. Ja len celkom nechápem tých ostatných ministrov a parlamentnú väčšinu, že mu to dovolia, ale to už je na nich. Eurofondy. Dovolím si začať citáciou strany MOST, je tu len bývalý člen, či poslanec strany MOST, pán Hrnčiar, ale je tu aj pán kolega Bastrnák. Vy ste mali ten bilbord, že „problém s korupciou pri eurofondoch je Vážny“. To si pamätám, lebo som ho míňal asi päť mesiacov po všetkých cestách na Slovensku, a ja s vami súhlasím. Ten problém bol vážny a bol vážny aj s veľkým „V“, tak ako ste ho aj vymysleli. Tak sa na to pozrime, že čo s týmto vážnym problémom s malým aj veľkým „v“ ide urobiť tento veľký zákon a táto vláda. Programové vyhlásenie vlády nepredstavilo žiadnu ucelenú víziu ako zásadne obmedziť korupciu pri eurofondoch. Je tam strana a štvrť veľmi všeobecných rečí, z ktorých zopár konkrétnych vecí sa týka administratívneho odľahčovania, ktoré vítam, ale aj to je veľmi stručné, a nič iné tam reálne nie je. Zároveň však príde do parlamentu návrh, ktorý obsahuje nasledovné, toto nám hovorí vláda, toto nehovorím ja, toto nehovorí pán kolega Lipšic, toto nehovorí pán kolega Simon ani Dostal: „Implementácia programového obdobia 2014 – 2020 je aktuálne ešte len na začiatku.“ Po dva a štvrť roku. „Alarmujúci stav na niektorých rezortoch,“ ja si nepamätám, že by sme slovo alarmujúci v súvislosti s minulou vládou od ministrov tejto vlády kedykoľvek počuli, ale vždy je prvýkrát, „alarmujúci stav na niektorých rezortoch je doplnený aktuálnou situáciou pozastavenia implementácie národných projektov, prostredníctvom ktorých sa má zabezpečiť využitie významnej časti alokácie určenej pre Slovenskú republiku.“ Len aby som pripomenul, tie národné projekty, o ktorých sa tu hovorí, že sú pozastavené, to je ten stav, o ktorom písali noviny, že pán kolega Vážny, ktorého teda podiel na tom – ako by sme to slovensky povedali? – ktorý má vážny dosah na to, čo sa dialo s eurofondami, tak ešte aj ten poslal list ministrom pred pár mesiacmi s tým, že navrhované národné projekty v novom období sú ešte väčšia katastrofa ako národné projekty v starom období. Takže to je situácia, ktorú konštatujeme. A na to, nemáme v programovom vyhlásení žiadnym červeným písmom napísané, aké zásadné zmeny vláda urobí, nemáme žiadnu novú reálnu koncepciu, máme len nový úrad. Pričom ten nový úrad v prípade eurofondov už nebude mať ani, okrem jedného bodu, ani žiadne nové reálne kompetencie, pretože už v tejto chvíli existuje na Úrade vlády centrálny koordinačný orgán, ktorý okrem jedného bodu má všetky tie kompetencie, ktoré má mať teraz. Už dnes podlieha podpredsedovi vlády... (Reakcia predkladateľa.) Podlieha, samozrejme, že mu podlieha, pán Vážny je zodpovedný za túto sekciu. A môžte si to overiť. (Reakcia predkladateľa.) Nie, pán Federič len podpisuje, ale to budete mať vy, však ani vy nebudete podpisovať, ako sme si pred chvíľou povedali, vy budete úplne v rovnakej situácii ako pán Vážny, len pán Vážny hovorí pánovi Federičovi, čo má podpisovať, a vy to budete hovoriť tomu XYpsilonovi, ktorého si na to vyberiete. Takže budete v úplne rovnakej situácii vo vzťahu k centrálnemu koordinačnému orgánu, pán podpredseda. Jediná nová právomoc, ktorá tam je, je právomoc krízového riadenia. Táto právomoc krízového riadenia je ešte definovaná v tom zákone extrémne vágne, pretože je len povedané, že môžu prebrať nejaké právomoci. Problém je však v tom, že na skutočné prebratie právomoci voči eurofondom na dlhšie obdobie aj tak je potrebná dohoda s Európskou komisiou, pretože riadiace orgány sa nedajú meniť bez toho, aby sa to dohodlo. A zároveň treba povedať, že ak sa raz mení riadiaci orgán k nejakému operačnému programu, tak je to tak veľká a komplikovaná operácia, že ju nemožno robiť ako súčasť nejakého jednorazového krízového riadenia, pretože je to otázka, ktorá sa týka veľmi komplexnej zmeny riadenia. To znamená, návrh zákona, ktorý tu máme, na alarmujúci stav, na korupciu pri eurofondoch, ktorých stav je podľa koaličnej strany vážny, reaguje tým, že pridáva fiktívnu jednu právomoc, ale vytvára úrad, lebo úrad je to, čo vždy na Slovensku všetko vyriešilo, aspoň za posledných 150 rokov. Toľko k eurofondom. K informatizácii. Pri informatizácii má pán podpredseda viac pravdy v jednom, ako pri eurofondoch. Pri eurofondoch totiž, ako som už vysvetlil, existuje centralizácia právomocí a jediné, čo sa s ňou deje, je, že sa premiestňuje na ego-úrad pána podpredsedu vlády. Pri informatizácii neexistuje dneska naozaj úplná centralizácia, lebo máme dnes systém, kde Operačný program Informatizácia je dlhodobo na ministerstve financií, ale zodpovednosť za koordináciu informatizácie zase na Úrade vlády aj spolu s OPIS-om, čiastočne, čo naozaj nie je šťastné riešenie. Chcem len podotknúť, že toto nie šťastné riešenie prijala prvá vláda Roberta Fica, prijala ako súčasť politického kompromisu medzi Dušanom Čaplovičom a Jánom Počiatkom, ktorí sa nevedeli dohodnúť. Ani vtedy to nemalo žiadnu logiku. Môžme oceniť, že po desiatich rokoch sa to napráva, len mali by sme si aj pamätať, kto to spôsobil. Napriek tomu, spojenie týchto dvoch vecí do jednej je jediné z môjho pohľadu reálne pozitívum tejto navrhovanej legislatívy, aj keď ak si naozaj niekto myslí, že to, čo sa tu udeje o 30 dní skôr alebo neskôr, bude mať nejaký významnejší vplyv na čokoľvek, tak neviem to celkom pochopiť. Zároveň však treba povedať dve veci. Prvá vec je, že podľa medializovaných informácií, ja som rád, pán podpredseda, ak sa k tomu vyjadríte, národná agentúra pre siete, NASES, ktorá je pod Úradom vlády dneska, ktorá je kľúčovým implementátorom tejto informatizácie, sa nemá presunúť pod váš nový úrad. To znamená, že po tom, čo ste za prvej vlády Roberta Fica rozsekli informatizáciu na dve, veľmi nešťastným spôsobom, tak teraz ju rozseknete na dve len iným spôsobom. Môžte nám to vysvetliť, alebo bude to zase len o tom, že teraz vy s pánom Federičom sa neviete dohodnúť, tak sa zase robí kompromis, ktorý zase o desať rokov niekto skonštatuje, že je absolútne nefunkčný. Zároveň treba povedať, bez toho, aby sme boli osobní, že pán podpredseda vlády bol digitálnym šampiónom Slovenskej republiky, minimálne tri roky počas druhej vlády Roberta Fica, ako štátny tajomník ministerstva financií, čo je jedna z najmocnejších funkcií v tomto štáte, myslím, ten štátny tajomník. A v rámci tejto funkcie robil s digitalizáciou a informatizáciou Slovenska veľmi, veľmi málo. Dokonca natoľko málo, že keď sa ma na to pýtali novinári teraz, že prečo mám problém s tým, aby sa to takto dialo, ja som argumentoval aj týmto, tak mi povedali, že: však on tam ani nič nerobil, tak čo mu vyčítate? A ja som povedal, že to mu práve vyčítam, že tam nič nerobil. (Reakcia predkladateľa.) A podľa návrhu zákona sa dve sekcie, ktoré sú dnes na Úrade vlády a na ministerstve financií, zodpovedné za informatizáciu, majú presunúť na ten nový úrad a spojiť. Čo znamená teda, že všetci tí úradníci, ktorí to domrvili za posledných desať rokov, sa teraz spoja, aby to teda mrvili spoločne. To som si istý, že povedie k zásadnému riešeniu. Zároveň mi dovoľte povedať, že nič z tohto pozitívneho nevyžaduje žiadny nový úrad. Stačilo presunúť sekciu OPIS-u z ministerstva financií na Úrad vlády, spojiť ich a dať ich pod vedenie podpredsedu vlády a bolo by úplne všetko tak isto, len opäť nevznikol by tento ego-úrad. Posledný návrh, ktorý tu máme skrátene schváliť, sú tretí štátni tajomníci. Prvého júla začína naše predsedníctvo a ako sme tu konštatovali, do 1. júla sa to dalo schváliť úplne v pohode aj dnes, a keby vláda lepšie plánovala, tak aj do 1. júna. To znamená, že pred naším predsedníctvom mohla byť táto vec vyriešená. Takže ako argument na skrátené konanie to neobstojí. Ale čo naozaj neobstojí, je to, že vôbec máme mať tretích štátnych tajomníkov. Podľa kompetenčného zákona má každé ministerstvo jedného štátneho tajomníka, a to je zástupca ministra, môže mať aj dvoch a nemusí. Za pravicových vlád sme videli, že jeden štátny tajomník na menej komplikovaných ministerstvách, alebo na tých nie úplne najkomplikovanejších, je často dokonca lepšie riešenie, lebo je jasné, kto je zástupca ministra v jeho neprítomnosti, koho môže minister poverovať kľúčovými vecami a nedochádza ani k žiadnym vzájomným sporom, ani k tým rôznym aspektom tzv. krížovej kontroly, ktorá v skutočnosti nič nekontroluje ani nevyrieši. Za pravicových vlád štátni tajomníci postupne klesali a nakoniec sa zistilo, že naozaj dvaja sú potrební na ministerstve financií, a bola diskusia, či na ministerstve zahraničných vecí, ale ani tam nakoniec, myslím, bol len jeden za Radičovej vlády, opravte ma, ak si to zle pamätám. Na ministerstve práce stačil jeden za pravicových vlád, čo je jedno z najzložitejších ministerstiev. Na ministerstve školstva stačil jeden za Radičovej vlády. Na ministerstve dopravy boli dvaja, lebo tam pribudol aj regionálny rozvoj a eurofondy a všetko, pán Figeľ, on mal taký, veľmi veľké impérium vtedy dostal, takže on naňho dostal dvoch štátnych tajomníkov. To znamená, že podarilo sa na Slovensku etablovať princíp, že minister má mať jedného zástupcu, a keď je mimoriadne zložité a veľké ministerstvo, má mať dvoch. Potom prišla druhá vláda Roberta Fica, ktorá vedená imperatívom neexistuje funkcia, ktorá by sa dala obsadiť, ktorú by sme neobsadili, naopak, na každé ministerstvo vymenovala dvoch štátnych tajomníkov, hoci to bola vláda jednej strany, takže argument krížovej kontroly tam nebol. Ten skutočný argument povedaný v pozadí, bol, že potrebujeme na tých ministerstvách aj odborníkov, ale potrebujeme uspokojiť aj straníkov. Takže ak si všimnete, boli viaceré ministerstvá s dvoma štátnymi tajomníkmi, kde jeden bol nestraník, ale ktorý tomu rozumel, a jeden bol straník, ktorý tomu nerozumel, spolu sa teda manažérsky mali nejak dopĺňať. Ako to fungovalo, môžme vyhodnotiť sami. Teraz máme koaličnú vládu so SMER-om a od jedného štátneho tajomníka, štandard, cez dvoch štátnych tajomníkov ako štandard sa teraz dostaneme k tretiemu štátnemu tajomníkovi, ktorý je prezentovaný ako nadštandard súvisiaci s predsedníctvom v Únii. Môžte povedať, že všetky tieto veci, ktoré tu riešime, či bude nový úrad, alebo či budú traja štátni tajomníci, sú z pohľadu verejných financií zanedbateľné. A je to pravda, ja to tu poviem, je to zanedbateľné. Či to budú státisíce eur naviac ročne, možno milión, záleží od toho, ako sa to bude implementovať. Je pravda, že z pohľadu deficitu verejných financií je to zanedbateľné. Len čo nie je zanedbateľné, je to, signál, ktorý to posiela občanom. Priznám sa, že keď som v nedeľu pozeral pána podpredsedu Pellegriniho v televízii, ako odkazuje učiteľom, že ak chcú vyššie platy, budú prepúšťaní a budú školy zlučované, keď som si prečítal rozhovor so štátnym tajomníkom ministerstva práce, ktorý povedal, že ľuďom treba vysvetliť, že budú dôchodky nižšie, lebo štát na tie súčasné nemá, a na druhý deň zasadne mimoriadne vláda, aby vytvorila nie nevyhnutný ego-úrad pre podpredsedu vlády, keby stačilo to urobiť na Úrade vlády, aby vytvorila posty tretích štátnych tajomníkov, hoci úplne v pohode stačili tí dvaja, tak aký odkaz to posiela tým učiteľom, tým dôchodcom, tým budúcim dôchodcom, tým zdravotníkom? Že ak máme objektívne problémy, náročné situácie, tak keď ide o vás, tak sa budú riešiť na váš úkor, keď ide o nás, tak jednoducho prihodíme peniaze. Áno, tých peňazí nie je veľa, usporené peniaze, keby sa to neudialo, by určite neumožnili zvýšiť dôchodky o viac ako 0,01 centa. O to nejde. Ide o to posolstvo, že nikdy nezačnete od seba ani neskončíte. Vždy budete šetriť na tých druhých. A to je podľa mňa neprijateľné posolstvo pre ľudí, pretože si tým podsekávate nohy vlastným reformám. Pretože keď teraz prídu učitelia a povedia, že ani za nič nás nebudete prepúšťať, lebo najprv zrušte svoj vlastný ego-úrad, čo im poviete? Keď dôchodcovia začnú protestovať proti vašim plánom a poviete im, že no treba, oni povedia, že nie, najprv usporte na sebe, niečo aspoň. V tomto parlamente nebýva zvykom vyzdvihovať poslancov, my si tu len nadávame väčšinou. Tak dovoľte mi nás vyzdvihnúť na chvíľu. Už osem rokov ľudia sediaci v tomto parlamente si nezvýšili plat, dokonca si ho znížili v jednom roku a inak si ho zamrzli. To znamená, že poslanci Národnej rady Slovenskej republiky sú asi jediná skupina z verejných zamestnancov, ktorá ma dnes nižší plat ako v roku 2008 pred krízou. Nižší. Nominálne. To znamená, po započítaní inflácie ho má výrazne nižší. Nikto nás nebude ľutovať, myslím, že nikto sem ani nešiel do tej snemovne s očakávaním, že teraz budú petície za zvyšovanie platov poslancov, ale my sme sa uskromnili opakovane. Niekedy to bolo na návrh pána poslanca Lipšica, ak si pamätám, ešte dávnejšie, nech to bol návrh aj SMER-u, už potom to predlžovanie. Ale osemkrát sa to tu odhlasovalo. A vy vo vláde nie ste ochotní urobiť ani to, že si nezriadite zbytočný ego-úrad? Ja tomu nerozumiem a už vôbec nevidím dôvod na skrátené legislatívne konanie o tomto. Ďakujem. (Potlesk.)