Gaborčáková, Soňa, poslankyňa NR SR (2016-09-14):
Takže dobrý deň. Ďakujem za slovo. Ja chcem vystúpiť trošku s takým iným pohľadom k tomuto zákonu. Veľa bolo povedané k poisteniu, ja skôr prepájam problematiku opatrovateľov, ktorí sa starajú o svojho člena rodiny dlhodobo, čiže ide o dlhodobú starostlivosť o týchto ľudí a možno ukázať taký iný pohľad na veci tohto zákona, ktorý predkladáme. Zámerom predkladaného zákona je zrušiť časové obmedzenie povinného dôchodkového poistenia, ktoré štát platí za opatrovateľov a osobných asistentov. Časové obmedzenie bolo zavedené právnou úpravou v roku 2006. Od tohto obdobia platí štát dôchodkové poistenie 12 rokov opatrovateľovi alebo osobnému asistentovi, ktorý vykonáva asistenciu aspoň 140 hodín mesačne. To znamená, po tejto dobe musia uhrádzať dôchodkové poistenie samostatne formou dobrovoľného dôchodkového poistenia, ktoré je z minimálneho vymeriavacieho základu 77,22. To znamená, ak, ako hovoril kolega, keď sa ukončí tých 12 rokov, oni si musia pripraviť ďalšie peniaze k tomu, aby vlastne neskôr dostali slušný dôchodok. Ja som sa pozerala na to, ale skupina opatrovateľov, ktorí sú v produktívnom veku a poberali za rok 2015 priemerný príspevok za opatrovanie, ten priemerný príspevok za opatrovanie bol 172,52 u tých, ktorí sú produktívni, lebo je ešte skupina opatrovateľov, ktorí sa starajú o člena domácnosti, ale popritom berú aj nejakú dôchodkovú dávku. Ale títo ľudia, ktorí sú v produktívnom veku, rozhodnú sa, že teda vzdajú sa pracovnej činnosti, nebudú mať zo zárobkovej činnosti iný príjem a rozhodnú sa obetovať v prospech toho člena domácnosti, majú 172,52. Ak si majú uhradiť dôchodkové poistenie 77,22, tak vlastne nejaká stovka na mesiac im má vykryť náklady. Realita je taká, že spravidla mama alebo otec, ktorí opatrujú napríklad zdravotne ťažko postihnuté dieťa bez toho, aby boli poistencami štátu, nemajú šancu na slušný dôchodok. Opatrovanie člena domácnosti, ktorý má ťažké zdravotné postihnutie, sa filozofiou štátu radí do povinnosti rodín, v čom ja súhlasím. Problém však vidím v tom, že sa im nepremieta do dôchodkového zabezpečenia. Napríklad matke, ktorá celý život opatruje svojho mentálne postihnutého syna, bola vypočítaná dôchodková dávka vo výške 293 euro. Keďže opatrovatelia, ktorí vykonávajú celodennú opateru, nemajú príjem zo zárobkovej činnosti, ich dôchodky ostávajú malé a mnohokrát na hranici chudoby. Pritom vykonávajú charakter činností, ktorý spadá do kategórie odborných činností v sociálnych službách definovaných ako odborná činnosť, ona je nazvaná pomoc pri odkázanosti na inú fyzickú osobu. To znamená, vykonávajú také úkony, ktoré v rámci sociálnych služieb sú odbornou činnosťou, a ide napríklad o úkony stravovania. Tam len uvediem umiestnenie jedla na tanier, nalievanie tekutiny do pohára a podobne. Ďalším úkonom je napríklad, vyprázdňovanie močového mechúra, presun na toaletu, z toalety, zaujatie vhodnej polohy na toalete. Alebo úkon vyprázdňovania hrubého čreva, permanentná kontrola a pomoc vrátane masáže pri vyprázdňovaní hrubého čreva. Alebo osobná hygiena, umývanie rúk, nôh, výmena hygienických vložiek, čistenie dolných ciest, to znamená zriedenie a vykašliavanie hlienu. Alebo je to celková kúpeľ, obliekanie, vyzliekanie, pohyb po schodoch, pohyb po rovine, orientácia v prostredí, dodržiavanie liečebného režimu, potreba dohľadu. Všetky tieto úkony tí rodičia vykonávajú v domácom prostredí. V rámci zákona o sociálnych služieb ich definujeme ako odbornú činnosť a v rámci toho, že ten človek sa naozaj odhodlá stratiť príjem, doslova stratiť príjem zo zárobkovej činnosti, lebo sa obetuje, lebo naozaj filozofiou štátu, je to moje dieťa alebo je to môj člen domácnosti a ostane s ním doma, neberieme do úvahy, že vykonávajú tieto činnosti, hej, lebo v podstate dostanú ten príspevok tak nízky, ako keby to bola len nejaká, nejaký príspevok alebo ja by..., je to príspevok terminologicky, ale ja som povedala, že jak keby len im dáme dávku, že niečo vypomáhajú, ale v inom druhu činnosti, napríklad v sociálnych službách, je to odborná činnosť, za ktorú uhrádzame. A je to oveľa drahšie, ak je ten človek v zariadení sociálnych služieb, ako keby mal ostať doma. A v konečnom dôsledku naozaj tí ľudia sa nám dostávajú potom opätovne do systému, my im síce nezaplatíme ten príspevok za opatrovanie, ale opätovne sa nám dostávajú do systému tým, že majú malé dôchodky a musíme im priplatiť buď do minimálneho dôchodku, keď má aj odpracovaných tých 30 rokov, alebo vlastne sú zase na nejakej dávke. Potom sa dávajú do balíka s ľuďmi, ktorí možno počas svojho života nepracovali. Vykonávajú úkony, ktoré sú definované v rámci sociálnych služieb ako odborné činnosti, ale nepremieta sa to, lebo v podstate v systéme vyzerajú, ako keby boli poberači nejakých príspevkov a dávok. Čiže to je taký môj pohľad na, na tie veci, a ktoré som si dovolila vlastne poukázať práve na tejto pôde, aby sme naozaj videli súvislosti vo veciach, ktoré predkladáme, a naozaj nie je to politický boj, ale je to o tom, že naozaj raz sa nám tí rodičia predsa len dostanú zase do systému, a nie preto, že by nevykonávali tie činnosti, ale preto, že sme ich zadefinovali ako ľudí, ktorí dostávajú určitý príspevok. Ďakujem za pozornosť.