P. Hrušovský, predseda NR SR: (2005-05-24):
Nech sa páči, pán poslanec Polka. L. Polka, poslanec: Vážený pán predseda, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, dámy a páni, dovoľte mi niekoľko poznámok k predloženému návrhu Trestného poriadku. V prvom rade by som sa chcel stotožniť s poznámkami a stanoviskami kolegu Abelovského. V plnom rozsahu s nimi súhlasím, ale len niekoľko slov k väzbe. Viete, u nás sa z väzby stal nejaký mediálny a hovorcovský fetiš. Len čo médiá informujú o niečom, čo sa stalo, okamžite húfy hovorcov z jedného rezortu, a tam má sídlo pri Dunaji a v Policajnom prezídiu, prípadne na krajských riaditeľstvách zmetú oznámením a bol vzatý do väzby a hrozí mu až 15 rokov a možno, že aj doživotie a možno, že ho aj roztrhajú koňmi a možno, že bude lámaný v kolese. Nerozumiem tejto politike, ktorá sa z tohto policajného orgánu vynára. Som vždy za istú umiernenosť v tom, čo sa ešte udeje v ďalekej budúcnosti. Myslím si, že sa u nás veľmi zanedbávajú inštitúty, ako je sľub alebo kaucia.  Kaucia sa tu spája s tým, že to je len pre bohatých, ja neviem, prečo by to malo byť len pre bohatých, pretože ide o financie, ktoré sú istou zárukou a garanciou, že ten človek sa nebude nikde skrývať a bude k dispozícii trestným orgánom a rovnako najmä pri  trestných činoch trebárs v doprave si myslím, že človek, ktorý sa nešťastnou zhodou okolností, náhodou dostane do situácie, že skutočne mu hrozí vysoký trest a ten človek dovtedy žil normálnym životom, slušným spôsobom, došlo v  jeho živote k nejakému intermezzu, prečo by nemohol byť doma a na základe sľubu, ktorý dá vyšetrovateľovi, byť k dispozícii. Väzba je jedno z najnešťastnejších obmedzení osobnej slobody, aké u nás existuje, a spôsob jej výkonu je skutočne drastický. Mal som česť byť niekoľkokrát za klientmi vo výkone väzby a absolútne nesúhlasím s tvrdeniami generála Lobodáša alebo jeho predchodcov, aké je to u nás v súlade s normami Európskej únie. Nie je to v súlade s normami Európskej únie, možno, že v tom širokom kontexte áno, ale skutočne budem apelovať na pána ministra, aby sa väzobný poriadok aj  zákon o výkone trestu odňatia slobody dostal trošku do takých kulantnejších podôb. Vo väzbe sa hľadí na vás ako nevinného, ale nechcem vám  hovoriť story, keď som išiel navštíviť jedného kolegu z bývalého hnutia a bol som ja ako advokát prehliadnutý a asi štyri jablká,  ktoré som  mal v taške, boli predmetom pomaly nejakého preskúmavania, čo advokát nesie klientovi za údesné veci v týchto jablkách. Druhá vec, ktorá súvisí s väzbou, je rýchlosť konania. Už to naznačil pán kolega Abelovský. Rýchlosť konania je takou signifikantnou črtou schopností orgánov činných v trestnom konaní niečo dôsledne realizovať. A rýchlo realizovať nielen z hľadiska toho časového postupu, ale je to aj taký signál navonok, v tomto štáte majú väzbu iba dva, tri roky, nie päť rokov, kde sa už vopred avizuje, že tie naše orgány sú pomalé a neschopné. No a, samozrejme, s tým súvisí, zdôrazňujem a dvakrát podčiarkujem efektívnosť konania. Pamätám si na mediálny atak jedného zo sudcov bratislavského súdu, nebudem to radšej konkretizovať, ktorý bol pomaly označený za mafiánskeho sudcu, pretože si dovolil prepustiť  z väzby nejakého chlapa podozrivého neviem z čoho, ale sudca nahliadnutím do spisu zistil, že vyšetrovateľ sa ani neunúval pol roka tohto človeka navštíviť vo väzbe. Veď je vo väzbe,  nech sedí, nech hnije. A to už nechcem hovoriť o odporných zásadách z päťdesiatych rokov, keď sa medzi eštebákmi údajne hovorilo, veď ho strčme do basy, však on už na niečo príde, aby sa  nám k niečomu priznal. Takže skutočne som za to, aby sme túto väzbu posudzovali veľmi, by som povedal, na lekárnických váhach a tlačili predovšetkým  na orgány činné v trestnom konaní, aby predovšetkým v tej prípravnej fáze konali rýchlo, zodpovedne a zákonne. Dovoľte mi trošku sa aj začudovať nad tou tvrdou diskusiou o otázkach súvisiacich s návrhom poslanca Vavríka a potom, ktorý sa dostal, myslím si, do kompromisného návrhu pána poslanca Miklušičáka, a to je zverejňovanie odpočúvania u tých osôb, ktoré neboli, alebo nie sú dôvodne podozrivé z trestnej činnosti. Súvisí to s článkom 13 Listiny základných ľudských práv, článkom 8 Európskeho dohovoru o občianskych právach a slobodách a samotne našou ústavou, tuším článok 16 a 21 alebo 22. Ale predovšetkým by som chcel apelovať na rozhodnutie Európskeho súdu pre ľudské práva v kauze Klaus a  Otters ešte z roku 1979, kde judikát z tejto kauzy jednoznačne stanovuje a zakotvuje, ale pozor, a to možno bolo problémom nášho návrhu, možno vytvára možnosť osobe, ktorá bola predmetom odpočúvania z dôvodov, ktoré sa natoľko nepreukázali, žiadať preskúmanie  príslušným súdom. Myslím si, že by bolo vhodné na pôvodný návrh pána poslanca Vavríka nadviazať a zakotviť takúto možnosť. Samozrejme, súvisí to potom aj s asi ďalším rozmachom nášho správneho súdnictva, aby občan, takzvaná tretia osoba, ktorá bola v tomto smere nejakým spôsobom zainteresovaná, bola predmetom  pozornosti orgánov činných v trestnom konaní, mala možnosť zákonnou cestou preskúmať zákonnosť takéhoto rozhodnutia. Ale musí o tom, samozrejme, vedieť. Ako sa ja môžem dovolávať preskúmania rozhodnutia orgánov činných v trestnom konaní, keď o tom neviem. Mal som česť byť predmetom takéhoto záujmu a do dnešného dňa asi päť rokov chodíme po súdoch a domáhame sa nápravy takéhoto rozhodnutia, pretože policajti sú viazaní mlčanlivosťou, nikto ich nechce zbaviť mlčanlivosti, zákonný sudca je viazaný mlčanlivosťou a spisy sa záhadne tratia v tejto republike. Dámy a páni, dovoľte mi, aby som ešte predložil v mene skupiny poslancov a zdôrazňujem na základe prosby predsedu výboru na kontrolu Vojenského obranného spravodajstva, dnes neprítomného pána poslanca Cagalu pozmeňujúci návrh k § 10, ktorý znie: V § 10 sa ods. 8 dopĺňa písm. i). ktoré znie: „Poverený príslušník Vojenského spravodajstva v konaní o trestných činoch vyzvedačstva podľa § 327 Trestného zákona, ohrozenia utajovanej  skutočnosti  podľa  §  328  a § 329 Trestného zákona a ohrozenia dôvernej skutočnosti alebo vyhradenej skutočnosti podľa § 362 Trestného zákona spáchaných príslušníkmi Vojenského spravodajstva.“ Účelom tejto úpravy je vytvoriť  špecializované orgány Vojenského obranného spravodajstva na odhaľovanie vyšetrovania trestného stíhania taxatívne vymedzeného úzkeho okruhu  trestných činov spáchaných príslušníkmi Vojenského spravodajstva. Ubezpečovať, že ide o trestné činy,  ktoré sa stávajú tak v počte dva až tri za päť rokov, ale mal by tu byť  nejaký predpoklad inštitúcie, ktorá to bude riešiť. Na  vytvorenie takéhoto špecializovaného orgánu Vojenského spravodajstva nadväzuje potom jeho právomoc, ktorá by bola zakotvená v § 200, ktorý by sa doplnil ods. 5, ktorý znie: „Vyšetrovanie zločinu a vyzvedačstva  podľa § 327 Trestného zákona, ohrozovanie utajovanej skutočnosti podľa § 328 ods. 3 Trestného zákona vykonáva policajt uvedený v § 10 ods. 8 písm. i) v rozsahu pôsobnosti uvedenom v tomto ustanovení.“ Tak ako som vysvetľoval, že je potrebné vytvoriť, alebo bolo by potrebné vytvoriť takýto špecializovaný orgán, tu sa zakotvuje jeho právomoc. A dopĺňam ešte v § 202, ktorý sa dopĺňa ods. 3, ktorý znie: „Policajt uvedený v § 10 ods. 8 písm. i) vykoná skrátené vyšetrovanie o prečine, aj keď horná hranica prevyšuje tri roky v rozsahu pôsobnosti uvedenom v tomto ustanovení.“ Ďakujem vám pekne za pozornosť a ešte jednu poznámku k tomu, čo hovorila pani profesorka Tóthová.  Je staré známe řčení alebo úslovie, že politika je umenie možného. Pani profesorka, zákonodarstvo a legislatíva Slovenskej republiky je umením možného, prípadne aj dostupného v tomto parlamente. Ďakujem pekne za pozornosť.