Šípošová, Janka, poslankyňa NR SR (2014-10-30):
Ďakujem pekne za slovo, pani predsedajúca. Vážený pán minister... (ruch v sále), ja počkám chvíľku asi, kým ten ruch trochu prehrmí, lebo ja som sa naozaj pripravovala, takže by som chcela komunikovať s pánom ministrom. To, čo chcem povedať, chcem povedať viac jemu ako vám. Ale zatiaľ možno poviem pánu poslancovi Jarjabkovi. Pán poslanec, že ja nie som ani – ako ste to hovorili? – zúfalá, ani zúrivá a dokonca aj viem, že pána ministra neodvoláme dnes. Ale ja si myslím, že má význam takáto schôdza práve preto, že vlastne nemáme kde inde priestor povedať, čo sa nám nepáči alebo čo vidíme ako nie celkom, čo vidíme tak, ako to vidíme my, a bolo by dobré, keby to vedel, že to tak vidíme. A možno to nazvete kritikou alebo postrehmi, alebo neviem ako, ale ja si myslím, že má význam, aby som povedala pánovi ministrovi to, čo som si naozaj poctivo pripravovala s úmyslom, že chcem pomôcť veciam. Keď pán minister začínal, keď nastúpil do funkcie, tak musím sa priznať k tomu, že moje prvé hodnotenia vaše, moje hodnotenia vás boli naozaj pozitívne. Mám aj svedkov medzi kolegami v tom, že ja som sa zúčastňovala občas na zasadnutiach výboru pre deti, že som komentovala vaše vystupovanie a vedenie toho výboru alebo poznámky, postrehy, tendencie riadiace ako pozitívne a hovorila som, že pôsobíte na mňa ako pragmatický človek a dobrý manažér. Trochu som, preskočím teraz časovo nejaký úsek, vrátim sa znovu k tej problematike detí v tom, že trochu som bola sklamaná, pretože na tých prvých stretnutiach výboru pre deti, keď sa riešili všelijaké prípady, aj utýraná Lucka Luknárová, aj ďalšie, ste vy boli ten, ktorý hovoril, že sa zasadíte za to, aby teda bol ustanovený detský ombudsman a aby bol v podstate súčasťou inštitútu alebo inštitúcie ombudsmana alebo verejného ochrancu práv, ktorý už existuje. Preto ma trochu zarazilo, že tie informácie neskoršie, o dva roky neskôr, hovorili alebo hovoria o zámere ustanoviť komisára pre deti. Nechápem prečo. Nechápem, prečo nová inštitúcia, prečo izolujeme zas jeden problém. Myslím si, že je to systémová chyba. Či to má byť len preto, aby opozícia nemala pravdu, alebo iné názory nemali pravdu? Ja si myslím, že je to zlé rozhodnutie a vznikne zas izolovaný systém v zle fungujúcom systéme. Ja som to pred dvomi dňami, alebo kedy sme diskutovali k správe generálneho prokurátora, dokonca hovorila aj o tom, že práve v sociálnoprávnej ochrane detí nám ten systém nefunguje preto, lebo každý v podstate, každá súčasť toho systému, sociálnoprávna ochrana, polícia, súdy, je zatvorená sama do seba a navzájom nevytvárajú funkčný, zmysluplný systém, ktorý by sa riadil nejakým spoločným cieľom. Takže tento krok je ďalšie také zakuklenie, uzatvorenie tých zložiek, každej samého do seba a nevidím to ako smerovanie k cieľu dosiahnuť lepšiu ochranu, sociálnoprávnu ochranu detí. Rovnako umelé trieštenie a tým aj nemožnosť dosiahnutia efektívnych riešení je vo veľkej oblasti, ktorú nazývame domáce násilie, prípadne taká ďalšia alebo iná trochu sa prelínajúca oblasť – oblasť násilia na ženách. Tu mám viacero výhrad. Vaše ministerstvo, dovoľte mi to povedať, cítim sa v tejto oblasti byť doma, nerobím to ani dva dni, ani dva roky. Vyznám sa v tom aj teoreticky, aj veľmi, veľmi prakticky. Vaše ministerstvo v tejto otázke nie je na pulze dňa, nerešpektuje ani moderné odborné poznatky, ani platnú dokonca legislatívu Európskej únie. Chcela by som zdôrazniť, že domáce násilie nie je iba násilie na ženách. A násilie na ženách nie je iba rodovo podmienené. Z vášho ministerstva vychádzajú tie tendencie a z vášho ministerstva vychádzajú tie materiály, ktoré sú vlastne predmetom sporu už teraz rodovej rovnosti. Takéto striktné vymedzovanie vytvára dojem, že tej problematike sa rozumie iba hŕstka vyvolených. Možno tých, ktorí na vašom ministerstve túto problematiku majú na starosti a ktorí si ale, čo je dôležité a čo súvisí s obsahom vlastne aj toho návrhu dnešného, o ktorom sa tu hovorí, ktorí si následne delia koláč. To znamená dotácie a granty. Vylučujú sa nevhodné, prípadne nehodné subjekty, hoci práve často medzi nimi sú organizácie, ktoré plnia práve tie nenahraditeľné úlohy a pomáhajú a reálne pomáhajú a vedia pomôcť alebo vedeli by, keby mali vhodné podmienky pomôcť skutočným ľuďom, ktorí tú pomoc potrebujú. Pán poslanec Poliačik včera či predvčerom spomenul jednu organizáciu. Ja by som vám rada povedala, prepáčte, že možno trochu odbočujem. Tá organizácia, ktorú ste spomínali, nie je práve alebo respektíve je medzi tými protežovanými. A nie je to tá, ktorá reálne dennodenne pomáha v prípadoch, takže to ľutujem, že musím povedať. Z tej užšej oblasti násilia na ženách sa vlastne, ja neviem, či nedorozumením, ale skôr to vyzerá ako keby zámerom, rozšíril ten problém na celú oblasť tej rodovej rovnosti. A ja by som vás chcela poprosiť, skúste porozmýšľať o tom, či sa nedá urobiť koniec tomu tvrdohlavému ulpievaniu na nejakých dogmách, ktoré bráni naozajstnému odstraňovaniu rodovej nerovnosti. Ja nemám problém osobne s termínom rodová rovnosť. A hovorím, že však my sme sa aj v škole učili, čo už bolo dosť dávno, v ľudovej, teda v mojom prípade, učili sme sa o tom, že sú rody mužský a ženský, a ja si to teda vysvetľujem takto. Len, bohužiaľ, pán minister ma nepočúva, tak ja to asi hovorím zbytočne. Tak čo teraz mám robiť? (Krátke zmĺknutie rečníčky, reakcia spravodajcu.) Pred chvíľou sa vrátil, ja som to sledovala.