Dubovcová, Jana, verejná ochrankyňa práv (2014-06-10):
Ďakujem za slovo. Vážená Národná rada Slovenskej republiky, poslanci a poslankyne Národnej rady, podľa zákona o verejnom ochrancovi práv predkladám Národnej rade správu o činnosti verejného ochrancu práv za rok 2013. Podľa zákona má táto správa obsahovať poznatky verejného ochrancu práv o tom, ako orgány verejnej správy vo svojej činnosti dodržiavajú základné práva a slobody fyzických osôb a právnických osôb. Správa, ktorú som vám predložila a ktorú máte všetci k dispozícii, sa skladá z dvoch častí. V prvej časti správy je výber z mojich zistení o porušovaní jednotlivých základných práv a slobôd. Tu považujem za potrebné povedať, že tak, ako sú tieto porušenia usporiadané v správe, nie sú usporiadané v zmysle toho, že by som niektorému porušeniu prikladala vyšší alebo nižší význam, ale sú v správe usporiadané podľa usporiadania základných práv a slobôd tak, ako ich obsahuje naša ústava. Druhá časť správy je informácia o pôsobnosti a podmienkach činnosti Kancelárie verejného ochrancu práv. Je súčasťou tejto správy preto, lebo v zmysle zákona na plnenie úloh verejného ochrancu práv na vytváranie podmienok pre plnenie jeho úloh je zo zákona ustanovená práve Kancelária verejného ochrancu práv. K prvej časti správy teraz podrobnejšie uvediem: V roku 2013 som zistila, ako zo správy vidíte, mnohé porušenia základných práv, najčastejšie išlo o zistenia takých porušení, ktoré spočívali na nejakom jednorazovom konaní alebo chybnom konaní orgánu verejnej správy. V týchto prípadoch pokiaľ som zistila porušenie základného práva alebo slobody, obyčajne už po tomto zistení došlo aj k náprave chyby zo strany orgánu. Bol to napríklad prípad neoprávnenej lustrácie v registri obyvateľov príslušníkom Policajného zboru alebo neoprávnené poskytnutie informácie o maloletých deťoch úradom práce, sociálnych vecí a rodiny. Bolo to niekoľko prípadov, v ktorých nesprávnym postupom Sociálnej poisťovne došlo k porušeniu práva na primerané hmotné zabezpečenie v starobe alebo pri nespôsobilosti na prácu, ako aj pri strate živiteľa. No a opakujem, že vo väčšine takýchto prípadov už potom došlo v priebehu roka k náprave zo strany príslušného orgánu. Takisto som zistila závažnejšie pochybenia v prípade niektorých reedukačných centier, ktoré sa týkali zaobchádzania s deťmi, a aj tu musím konštatovať, že vo väčšine prípadov, pokiaľ náprava patrila do pôsobnosti reedukačného centra, po tom, ako som oznámila výsledky svojho prieskumu, už došlo v spolupráci s vedením konkrétneho centra k náprave zistených nedostatkov. Pokiaľ však došlo k porušeniu práva na základe nejakého systémového prístupu inštitúcie a orgánu verejnej správy k vybavovaniu vecí alebo z dôvodu nesprávnej praxe alebo z dôvodu nesprávneho v rezorte používaného výkladu práva, ktorým došlo k porušeniu základného práva alebo slobody, tu musím konštatovať, že tieto opatrenia prijímané neboli. Respektíve opakuje sa neochota verejných orgánov prijímať akékoľvek opatrenia na zlepšenie zisteného stavu. Sú to napríklad zapisovanie detí do špeciálnych škôl, umiestňovanie detí do reedukačných centier, prípady, keď úrad vybavuje žiadosti neformálnym spôsobom, alebo aj iné prípady, ktoré majú podľa môjho názoru závažnejší charakter porušenia. To z toho dôvodu, že vo väčšine prípadov ide o bežnú a rutinnú zle zavedenú prax a tým, že sa nemení, tak vlastne neprichádza k náprave. Medzi najzávažnejšie zistenia verejného ochrancu práv v roku 2013 patrí aj potvrdenie skutočnosti, že napriek najmenej desať rokov známej vedomosti o zaužívaných postupoch zaraďovania detí do školského systému aj ich následného vzdelávania spôsobom, ktorým je porušované ich základné právo na prístup k vzdelávaniu, doteraz neboli prijaté na nápravu tohto stavu žiadne opatrenia. Potvrdila som svojimi prieskumami aj skutočnosť, že postupom orgánu verejnej správy pri zaraďovaní detí do vzdelávacieho systému, tým, ako a aké im ponúkame vzdelávanie, v našom vzdelávacom systéme dochádza permanentne vo vzťahu k niektorým skupinám detí so špeciálnymi výchovno-vzdelávacími potrebami a vo vzťahu k deťom pochádzajúcim zo sociálne znevýhodneného a často aj málo podnetného prostredia a osobitne k rómskym deťom pochádzajúcim z takéhoto prostredia, ktoré majú aj rečovú bariéru, k závažnému a systematickému porušovaniu ich práva na vzdelanie a na prístup k vzdelávaniu. Porušovanie sa týka veľkého počtu detí a napriek tomu, že vieme, že tento postup orgánov verejnej správy k deťom má závažné dopady na celý ich ďalší život aj na spoločnosť, v ktorej žijeme, pokračujeme bezo zmeny v týchto postupoch aj ďalej. Dnes takto už môžeme hovoriť o tisícoch ľudí, ktorí prešli takýmto vzdelávaním, a vieme dnes s istotou povedať, aj ako sa po absolvovaní takéhoto vzdelávania dokážu v živote uplatniť. Napriek tomuto mi nebolo oznámené prijatie jediného opatrenia na nápravu. Ani z úrovne samosprávy, ani z úrovne ministerstiev, ani z Národnej rady, ktorá moju mimoriadnu správu o týchto skutočnostiach do dnešného dňa od augusta 2013 v pléne neprerokovala, a to napriek žiadosti o urýchlené prerokovanie zistení aj návrhov na nápravu nedostatkov. Zistila som aj prípady závažného porušenia základných práv, ako sú právo na osobnú slobodu, právo na ochranu pred neoprávneným zasahovaním do súkromného a rodinného života, porušenie práva na nedotknuteľnosť obydlia, ktoré spôsobili svojím postupom orgány polície, orgány košickej samosprávy, a v súvislosti s týmito porušeniami som konštatovala zásahy a porušenie ústavného práva dieťaťa na osobitnú ochranu tým, že aj deti boli donútené opustiť obydlia, vraj z dôvodu neudržateľnej hygienicko-epidemiologickej hrozby, ale nebola im poskytnutá žiadna pomoc. Ani deťom po brutálnom policajnom zásahu na ulici Budolovská v Moldave nad Bodvou po tomto traumatizujúcom zážitku nebola zo strany orgánov verejnej správy poskytnutá žiadna odborná pomoc. Toto je tiež porušenie práva, základného práva dieťaťa na osobitnú ochranu. Vážená Národná rada, nezávislý orgán verejný ochranca práv je ustanovený nato, aby sa podieľal na ochrane základných práv a slobôd osôb, od ktorých pochádza všetka moc. Teda aj moc orgánov verejnej správy. Podľa ústavy aj zákona sa verejný ochranca práv podieľa na ochrane základných práv a slobôd vo vzťahoch medzi osobou fyzickou alebo právnickou a orgánom verejnej správy. Jeho posúdenie, či orgán verejnej správy porušil alebo neporušil základné právo – slobodu osoby – má osobitný charakter. Verejný ochranca práv postup orgánu verejnej správy preskúmava a svoje zistenia posudzuje len a výlučne z hľadiska dodržiavania právneho poriadku medzinárodných dohovorov, ale aj z hľadiska princípov demokratického právneho štátu a vo svojom hodnotení vychádza a opiera sa o materiálnu podstatu základných práv a slobôd. To sú práva, ktoré človek nedostal od orgánu verejnej správy, ale ktoré získa svojím narodením. Vo svojom hodnotení sa opiera aj o vyšší morálny princíp. Preto pre posudzovanie, či orgán verejnej správy svojím postupom porušil základné právo a slobodu osoby, je verejný ochranca práv ústavnou autoritou. A platí to bez ohľadu na to, že sa má a môže domáhať nápravy iba mäkkými prostriedkami. Je preto zbytočné a neúčelné vyhýbať sa prerokovaniu zistení verejného ochrancu práv a ním navrhovaných opatrení, lebo z podstaty poslania verejného ochrancu práv vyplýva, že v záujme ochrany základných práv a slobôd sa ochranca nemôže prestať dovolávať nápravy, ak zistil ich porušenie. Musí a bude sa nápravy činnosti orgánov verejnej správy dovolávať stále a všetkými dostupnými a dovolenými prostriedkami až dovtedy, kým k náprave nedôjde. Z prvej časti správy osobitne považujem za potrebné informovať o poznatkoch z prieskumov vykonaných z vlastnej iniciatívy verejného ochrancu práv a aj o využití inej pôsobnosti, ktorú verejný ochranca práv má. V roku 2013 som preskúmala dostupnosť právnej pomoci zaisteným štátnym príslušníkom tretích krajín, a to z toho dôvodu, že v predchádzajúcom období došlo k legislatívnej zmene Občianskeho súdneho poriadku a bolo potrebné preskúmať, či táto legislatívna zmena bola v prospech veci. Po preskúmaní som zistila, že po legislatívnej zmene prístup právnej pomoci zaistených štátnych príslušníkov tretích krajín sa zhoršil, a to z toho dôvodu, že sa zúžil počet poskytovateľov právnej pomoci. Z tohto dôvodu som s výsledkami správy oboznámila zainteresované ministerstvá a zatiaľ čo ministerstvo spravodlivosti prijalo čiastočné opatrenia na zlepšenie dostupnosti právnej pomoci vo vzťahu k Centru právnej pomoci v Bratislave, neprijalo môj návrh na zmenu súčasnej právnej úpravy. Ja to preto uvádzam, lebo aj poslanci by mohli zriadiť v tomto smere nápravu. Ďalej prístup k zdravotnej starostlivosti a k stravovaniu osôb umiestnených v ústavoch na výkon väzby. To bol ďalší prieskum z vlastnej iniciatívy verejného ochrancu práv. A aj v ústavoch na výkon trestu. Prieskum potvrdil spokojnosť s prístupom k zdravotnej starostlivosti aj k stravovaniu väzňov. Čiastkové nedostatky, ktoré som zistila v týchto dvoch oblastiach, boli už po odovzdaní správy odstránené. Takým najväčším nedostatkom, ale iba v jednom zariadení, boli nevhodné časové intervaly podávania stravy a už došlo k náprave. Ďalším zistením z tejto správy alebo z tohto prieskumu bolo – a je to na úvahu pre Národnú radu Slovenskej republiky ‒, že súčasné právne predpisy, zákony upravujú povinnosť lekárskej prehliadky pri nástupe do výkonu väzby tam, kde platí ešte aj prezumpcia neviny pre takéhoto človeka, ale aj pri nástupe do výkonu trestu. Dávam na úvahu, pretože takéto striktné povinnosti nemajú všetky štáty ustanovené, zvážiť, kedy je to povinnosťou a kedy by to mohlo byť iba možnosťou. Čiže ide o možnosť zmeny legislatívnej úpravy. Ďalej som vykonávala prieskum, ktorého výsledky sú uvedené aj v mimoriadnej správe verejného ochrancu práv, ktorý sa zameral na uplatňovanie a vykonávanie práva na vzdelávanie rómskej národnostnej menšiny so zameraním na prístup k vzdelávaniu a na zaraďovanie detí do predškolskej prípravy a do školského vzdelávania a na ich vzdelávanie v materinskom jazyku národnostnej menšiny. Ako som už uviedla, moje zistenia potvrdili masívne porušovanie základných práv detí v obidvoch týchto oblastiach, a to aj v oblasti prístupu k školskému vzdelávaniu, aj vo vzdelávaní ako takom. Lebo napríklad školská látka takýmto deťom, ktoré majú rečovú bariéru v útlom veku, je poskytovaná výlučne v štátnom jazyku, aj výklad látky. Ďalej som preskúmavala ochranu práv dieťaťa, ktoré sa ocitne v kolízii práv s právami jeho zákonných zástupcov. Tu poukazujem na to, že postup v týchto prípadoch je celé desaťročia viac-menej rovnaký. Je taký formalizovaný, že pri poskytovaní právnej pomoci dieťaťu, ktorého práva sú v kolízii s právami jeho zákonných zástupcov, takéto dieťa nedostane právne zastúpenie. Spravidla je ustanovený ako jeho kolízny opatrovník úrad práce, sociálnych vecí a rodiny, ktorý nemá potrebnú právnickú kvalifikáciu a podľa zákona, ktorý upravuje jeho činnosť, sa má zamerať na pomoc rodine v kríze. Na pomoc celej rodine. Pritom podľa Občianskeho súdneho poriadku, ak zastupuje práva dieťaťa v súdnom konaní, tak vlastne stojí na strane dieťaťa a proti jeho rodičom. Čiže je to vlastne taká dvojrola, ktorá vylučuje v niektorých prípadoch riadne plnenie obidvoch týchto rolí. A zároveň konštatujem, že dieťa v kolízii práv nedostáva právnu ochranu. Preskúmavala som dodržiavanie práv detí umiestnených v reedukačnom centre. Musím povedať, že si vysoko cením prístup ministerstva školstva aj zriaďovateľa, aj reedukačného centra. V tom prvom prípade, keď som narazila na veľké nedostatky, konkrétne v reedukačnom centre Hlohovec, čo ma potom podnietilo, aby som preskúmavala celkovú prax a systém zaužívaný v reedukačných centrách v Slovenskej republike. Našla som závažné nedostatky aj vo vzťahu k otázke výchovy, aj vo vzťahu k otázke vzdelávania, aj vo vzťahu k otázke výživy. O všetkých týchto zisteniach... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)