D. Jarjabek, poslanec: (2010-01-20):
Dámy a páni, takéto schôdze skutočne nemám veľmi rád, lebo tieto schôdze vlastne nič neriešia a je to len taká opozično-koaličná prekáračka. Je pred voľbami, preto tá schôdza je taká, aká je. A opozícia sa naozaj v tejto chvíli drží hesla: Čím horšie, tým lepšie. Ako sme to mali možnosť si vypočuť v niekoľkých diskusných príspevkoch. Čiže tá schôdza je predsa úplne o inom. Vieme, že zmyslom týchto schôdzí nie je ambícia vymeniť si názory, počúvať vzájomne argumenty, teda diskutovať o tom, či pán minister Vážny urobil, alebo neurobil chybu, a či poprípade ide o chybu, za ktorú by mal člen vlády zložiť svoju funkciu. A dokonca všetci vieme, ako sme tu, či na pravej, alebo na ľavej strane, že pán minister vo svojej funkcii určite zostane aj po skončení tejto schôdze preto, lebo – ešte raz – táto schôdza nie je o ňom. Pod zámienkou diskusie o návrhu na odvolanie člena kabinetu sa vždy dá povedať všeličo, o čom si opoziční kolegovia myslia, že by to mohlo zvýšiť ich šance dostať sa na tie voliteľné miesta na kandidátkach do volieb, ktoré sa blížia, čo nevidieť. A to je práve zlé preto, lebo skutočne tá forma často uniká, teda ten obsah často uniká a dáva sa do popredia forma. Takže súdim, že by ste asi neprijali návrh, aby sme skončili tieto rétorické exhibície a rovno dali najavo v hlasovaní, ako celú „kauzu Vážny“ vyriešime. Viete, darmo sa tvárime, že politika nám prináša denne čosi nové, že nás spoločenský vývoj stavia pred nové a nové úlohy a núti nás tvorivo, teda kreatívne, hľadať ich riešenia. Nie je to celkom tak, pretože sú situácie, ktoré sa podobajú ako vajce vajcu. Mal som takýto pocit, aj keď som sa v správach díval na toho zapáleného muža, skutočne úprimne zapáleného muža, ktorý hneď po sviatkoch začal vystupovať na všetkých dostupných televíznych a rozhlasových staniciach v mene slovenských i zahraničných kamionistov. Už vtedy som tušil, ako to opozícia politicky zneužije, a určite tento človek, ktorý vystupoval, nemal šajnu ani o tom, ako všetci ostatní, ako vlastne celá kauza bude politicky zneužitá. Potom prišli televízne reportáže z hraničných priechodov, kde prirodzene všetci tí, ktorí nevyužili možnosť obstarať si potrebný prístroj vopred, museli stáť v rade a čakať, kým ich pracovníci vybavia. Nik nepripomínal, že o zavedení mýtneho systému sa vie vyše dva roky, že pôvodne mal už rok fungovať a že sa prístroje predávali od jesene, o tom sa, samozrejme, v médiách nehovorilo. Veď tí dobrí boli v tejto kauze vopred určení a vinník tiež. Konkrétne išlo o priechod v blízkosti Kútov do Českej republiky, kde jeden deň bolo to čoro-moro, kde skutočne nahnevaní kamionisti rozprávali o tom, aké je to zlé. No ale keď sa to vyriešilo a o dva dni, a viem to veľmi presne, lebo som išiel práve do Čiech, tam stále tri kamióny, tam už novinári z televízie TA 3, úplne konkrétne, neboli a už proste neriešili problém v tom zmysle, že stala sa nejaká náprava a že ten problém, ktorý problémom určite bol, sa vyriešil. Ďalej, viete, keď sa človek pozerá na tú obrazovku a videl skutočne to všetko, čo sa tam dialo na tej Rožňavskej, čosi mi to veľmi pripomínalo. Bola to istá podobnosť zachraňovania autodopravcov politikmi v januári 2010 so zachraňovaním kultúry pred niekoľkými rokmi. V oboch prípadoch vládni úradníci urobili čosi, čo by musel urobiť každý bez ohľadu na politickú príslušnosť. Vtedy to bola decentralizácia kultúrnych zariadení, pretože nebolo možné ani len uvažovať o predvstupových rokovaniach s Európskou úniou, pokiaľ by vyše 200 kultúrnych inštitúcií centralizovane riadilo bratislavské ministerstvo. V tom druhom to bolo rozhodnutie o platbe za využívanie slovenských ciest nie paušálom cez diaľničnú nálepku, ale v závislosti na skutočne prejdenej vzdialenosti. Tak ako dnes bývalí záchrancovia kultúry ani vo sne nepremýšľajú o tom, ako by zase všetky kultúrne inštitúcie zastrešili pod ministerstvo, tak o rok či o päť, alebo deväť, keď chcete, ani jednému z vás, ctení opoziční kolegovia, nenapadne, aby ste autodopravcom dovolili jazdiť po slovenských cestách zadarmo. Všetci sme veľmi dobre vedeli, že je nezmysel, aby bratislavskí úradníci „od stola“ riadili, ale hlavne dávali prostriedky na činnosť Osvetovému stredisku vo Svidníku či Múzeu v Rožňave, a všetci veľmi dobre vieme, že kamióny naše cesty nivočia, a teda musia za ich využívanie aj platiť, aby ich bolo za čo udržiavať a reparovať. To predsa nie je problém pravice alebo ľavice, ale je to problém zdravého rozumu. No ale je to aj problém politický, najmä ak došlo k tomu, že sa mýto začína platiť v januári a voľby sú v júni. Kto by odolal takému pokušeniu demonštrovať pred verejnosťou svoje súcitenie s kamionistami? Kto by odolal pokušeniu vybehnúť na Rožňavskú, potriasať si ruky s hovorcom organizácie, ktorá zhodou okolností ešte ani nebola zaregistrovaná, a teda ťažko sa na ministra odvolať v tom zmysle, že ju nepozval na rokovanie. Už som len čakal, dámy a páni, kedy niekto začne mávať do kamery rukou či nohou obalenou v sadre ako dôkazom vládnej brutality, a to len z toho dôvodu, že aj takýto postup, aj takýto výstup predsa bol v tom recyklovanom scenári zachraňovania kultúry. Alebo nebol? No, dámy a páni, Rožňavská sa vyprázdnila napriek obrovskému mediálnemu tlaku. Po celý čas minister Vážny nestratil nervy a s tímom spolupracovníkov, s relevantnými partnermi, ktorí reálne reprezentuje autodopravcov, rad-radom vychytávali chyby, ktoré každý takýto veľký projekt určite zákonite má. Ukázalo sa, že meracie jednotky nevyrába kdesi na kolene dáky Vážneho kamarát, ale že je to mašinka od celkom známej firmy, celosvetovej, a všimnite si, ako obratom prestala sa táto jednotka spochybňovať. Áno, presne, presne, ako hovoríte. Akonáhle médiá zistili, že je známa firma, s ktorou sa nehodno zahrávať, zrazu prestali tlaky. A ja som skutočne zvedavý, kedy sa táto firma obráti aj inou cestou a bude vás žiadať, aby ste dokázali, čo ste tu všetko porozprávali. Bola tu šanca začať volebný rok výkrikom a opoziční poslanci si ju nedali vziať. Naši kolegovia z opozičných strán majú, pevne verím, v talóne ešte jedno overené mediálne alebo komediálne číslo, keď chcete. Pamätníci iste spomenú na povestné čierne knihy, ktorých spisovaniu sa okrem personálnych čistiek venovala štátna správa prakticky po celý prvý polrok 1999. Nebolo vari týždňa, že by niektorý minister nereferoval na tlačovej besede, aké hrôzostrašnosti na svojom pôsobisku odhalil. Keby mal vtedy štát kata, určite by si ostril po večeroch sekeru. No ako šli týždne a mesiace, reči o zneužívaní právomoci a zločinoch tíchli. Čierne knihy potichu mizli z web stránok i archívov a párkrát o očistení neprávom obvinených rozhodol súd. Isteže, desiatkam a stovkám ľudí ste, dámy a páni, zničili život. Obrali ste ich o ilúziu, že má zmysel robiť niečo pre spoločnosť, a niektorým ste nepriamo urýchlili cestu na druhý svet. Aj takí sú a môžem vám ich pekne vymenovať, keby ste to náhodou chceli vedieť. Lebo... (Reakcia z pléna.) Áno, páni, čudujem sa, že to vy hovoríte. Čudujem sa, že to vy hovoríte. Viete o ňom veľmi dobre takisto ako ja. Lebo nie každý, vážená pani poslankyňa, nie každý, a vy tiež, má hrošiu kožu, a ak kvalitného odborníka bez akejkoľvek príčiny nový minister vyrazí len preto, aby mohol do objektívov s cynickým úsmevom povedať, že nevyhodil niektorých, ale vyhodil všetkých, určite si na to spomínate, citlivejšie povahy to môže aj zlomiť. Bude to už 12 rokov, ale doteraz neviem, pán Dzurinda neprítomný, že by ste čo i len slovom oľutovali svoje personálne hulváctva. Nedá sa to inak nazvať a hovorím to veľmi slušne. Personálne hulváctva. Čierne knihy dnes už nikto nespomenie. Splnili svoju volebnú úlohu a bolo po nich. Vy ste sa dostali k moci. Presne táto istá technológia z vašej strany sa javí dnes ako veľmi podobná tej pred tými ix rokmi. Verte, že čakám na toto, na túto sebareflexiu aj ja osobne, a tiež som bol medzi tými vyše 40 riaditeľmi, ktorým v rezorte kultúry poslal istý pán v mene sloganu „víťaz berie všetko“, vtedajší podpredseda vašej vtedajšej strany, ktorý sa stal ministrom kultúry. A keby ste náhodou v rámci vylepšovania imidžu nebodaj sa chceli ospravedlniť, pridajte aj zopár Zdravasov, pani poslankyňa, pridajte zopár Zdravasov za ten nápad vašej druhej vlády ošklbať slovenskú kultúru o novostavbu Národného divadla. A netvárme sa teraz všetci a netvárte sa, že neviete, o čom je reč. Hovorím o tej zvláštnej spoločnosti zriadenej podľa tajnostkárskych predpisov v americkom štáte Delaware, ktorej vaša druhá vláda potajomky nachystala na zlatej tácke privatizáciu sídelnej budovy nášho Národného divadla. A len vďaka tomu, že táto drzosť už bola priveľa aj na jedného z vašich koaličných partnerov a že to bolo už priveľa aj na tých tzv. obyčajných ľudí, ktorí sa napriek zastrašovaniu ozvali a nedali sa umlčať rečami o boľševickom bielom medveďovi či hŕbe betónu, len vďaka tomu nechodíme na Pribinovu do ďalšieho nákupného centra. Keď ste takí výreční, povedzte ľudu tejto krajiny, ako to zvyknete hovoriť, ako dnes hodnotíte svoje rozhodnutie zašantročiť novostavbu Slovenského národného divadla? O tom tu už dávno nebolo ani reči. Opäť sa za to nikto neospravedlnil, opäť sa všetci tvárite na tejto pravej strane, ako by bolo samozrejmé to, čo sa stalo. Nebolo to samozrejmé, mohlo sa stať úplne inak. A dnes skutočne by sme nemali to, čo, chvalabohu, máme. Ale aj to ste chceli zneužiť v rámci volebnej kampane. Až keď toto urobíte, budete mať morálne právo debatovať o tom, či pán minister Vážny urobil rozhodnutie správne a pre spoločnosť osožné. Dovtedy ste jednoducho nedôveryhodní. Dámy a páni, tak ako protestujúci autodopravcovia, aj ja by som bol najradšej, keby som mohol dobrodenia infraštruktúry využívať bezplatne. Tiež ma hnevá, že každý mesiac platím Telecomu za prístroj, elektrárňam za hodiny, plynárom za prípojku a ktovie za čo všetko. No ako občan ctím zákony a chápem, že niekto tie vedenia a potrubia musí aj obstarať, vybudovať a udržiavať a až potom následne mi môže uľahčiť život ich využívaním. A tak je to aj s cestami. Kým nás všetkých za socializmu štát programovo zdieral a z rozdielu medzi reálnou cenou našej práce a platom, ktorý sme dostali, zafinancoval celospoločenské investície, dnes v podmienkach trhovej ekonomiky štátu odvádzame len dane a zisk podnikov nie je príjmom štátu, ale majiteľov. Takže na veľké investície sa logicky musia poskladať tí, ktorým slúžia. To, čo diaľničná spoločnosť cez mýtne poplatky od nás všetkých, či už máme osobné autá a diaľničné nálepky, alebo kamióny a ten satelitný zázrak dostane spätne, pocítime na kvalite ciest. To si nik neodnesie do firemného strediska vo Viedni či Londýne ako v prípade bánk a strategických podnikov, ktoré istá nemenovaná vláda popredala. Tak nehrajme pred voličmi divadlo, priatelia. Alebo je tu niekto, kto je ochotný z tohto miesta dať voličom záväzný sľub, že po svojom prípadnom vstupe do vlády zruší poplatky za používanie cestnej infraštruktúry? Ak áno, nech sa páči, ale povedzte to otvorene. No a minister Vážny? To je len zámienka. Vy ste začali volebnú kampaň podľa hesla: „Čím horšie, tým lepšie.“ Tak to aspoň priznajte a prestaňte zneužívať v tomto prípade ministra Vážneho a nás okrádať o čas. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)