J. Mikuš, poslanec: (2009-10-27):
V návrhu na skrátené legislatívne konanie nie je vysvetlený racionálny dôvod. Veď každému súdnemu pozorovateľovi bolo jasné a zrejmé, že tohtoročný rozpočet sa na príjmovej strane nenaplní najmä z dôvodu výpadku výberu daní už v prvých mesiacoch tohto roka. A napokon o nutnej úprave štátneho rozpočtu rokujeme pomaly na Dušičky. Neobstojí argument, že sme spadli do hospodárskej a finančnej krízy, a preto návrh prichádza až teraz. Dôvod, si myslím, je niekde inde. Súvisí s vyčkávaním vlády na aktuálny vývoj situácie do poslednej chvíle. Možno vláda čakala, že sa nájde nejaký zázračný prútik, šibne ním a predsa sa naplní scenár veľkoryso naprojektovaný ešte v minulom roku alebo je naťahovanie času len prejavom tajnostkárstva známeho tomuto zákonodarnému zhromaždeniu z predchádzajúcich troch rokov. I vtedy sa s poslednými číslami rozpočtu podobne ako dnes čakalo do poslednej chvíle, čím sa obmedzila možnosť odbornej diskusie na túto tému na minimum. Spôsob revízie tohtoročného štátneho rozpočtu sa z tejto schémy nevymyká. Druhou vecou je obsah predloženého návrhu. Jeho hlavným znakom je, že po zreálnení situácie sa prudko znižujú príjmy štátneho rozpočtu. Na druhej strane sa ponechávajú pôvodne projektované výdavky, čo znamená, že štátny rozpočet skončí s oveľa väčším deficitom. Vlani pri predkladaní rozpočtu na tento rok som upozorňoval na riziká príjmovej časti. Zdôrazňoval som, že pri predpokladanom nominálnom raste hrubého domáceho produktu o 1,4 % bolo síce medziročné zvýšenie daňových príjmov naprojektované striedmejšie, na 7,1 %, ale napriek tomu napätosť v prognózovaní daňových príjmov rástla, čoho dôvodom podľa mňa vtedy bolo nadhodnotenie hospodárskeho rastu a z toho vyplývajúci predpoklad zníženia ziskovosti firiem. Opieral som sa napr. o prieskumy Podnikateľskej aliancie Slovenska z októbra 2008 o predpokladaných nepriaznivých vplyvoch silnejúcej svetovej finančnej krízy na slovensky firemný sektor. Podniky signalizovali prepad tržieb o 10 %. S tržbami sa mala začať znižovať aj ziskovosť firemného sektora. To bolo vážne varovanie, keď sme zobrali do úvahy, že vtedajšie projektované dane z príjmov právnických osôb na úrovni 2,4 mld. eur mali tvoriť takmer 20 % všetkých daňových príjmov. S vývojom vo firmách úzko súvisí postavenie zamestnancov. Vlani v októbri podľa spomínaného prieskumu firmy avizovali pod vplyvom krízy prepúšťanie. A vyčíslili ho na úroveň 3,5 % z celkovej vtedajšej zamestnanosti. Finančná kríza sa mala prejaviť na mzdovej úrovni, ktorá mala stagnovať. Ak sa tak malo stať, ohrozeniu mala čeliť ďalšia položka príjmov, daň z príjmov fyzických osôb. Táto daň bola vtedy projektovaná na vyše 2 mld. eur, čo malo pri takmer 11-percentnom medziročnom raste pokryť 16 % všetkých daňových príjmov. Upozorňoval som, že negatívny vývoj vo výbere tejto dane nepostihne len štátny rozpočet, ale hlavne zneistí pozíciu samosprávy, pretože jej príjem je závislý práve od jej výberu. A kládol som otázku, čo bude vláda robiť, keď budúci rok župy a obce zaplačú a budú od nej pýtať ďalšie peniaze. Žiaľ, všetko negatívne sa naplnilo. Firmám klesajú tržby a zisky, čo sa prejavuje na zníženom výbere dane z príjmu právnických osôb. Stúpa nezamestnanosť takmer navlas rovnakým tempom, ako priniesol prieskum, rozpočtová položka dane z príjmu fyzických osôb sa nenaplňuje. Pociťujú to najmä obce a župy, ktorým sa výrazne znižujú zdroje. Ľudia strácajú prácu, v zamestnaní im stagnujú príjmy, banky sú opatrnejšie v poskytovaní spotrebných úverov, čo spôsobuje pokles tržieb obchodníkov. To zase vyvoláva krátenie príjmov štátu pri výbere dane z pridanej hodnoty. Na pochopenie týchto súvislostí netreba žiadne špeciálne vzdelanie, stačí, ak sa zodpovedne postavíme k východisku. A to vlani bolo jednoznačné. Tučné roky sa skončili, čaká nás hospodárske oslabenie a musíme sa uskromniť. Takéto signály vysielali vláde firmy. Ale ona radšej počúvala ubezpečenia bánk a vlastné sebauspokojenie. Hoci doteraz našťastie nepadla ani jedna slovenská banka, kríza Slovensko neobišla, dostala sa k nám cez našich obchodných partnerov v zahraničí a teraz sprostredkovane začína útočiť na samotné banky. Prečo vláda vlani pozornejšie nepočúvala podnikateľov? Ak by tak bola urobila a úplne by sa odhodlala popasovať s prichádzajúcou krízou, zmenila by pripravovaný rozpočet už vtedy. Ak by si to bola priznala, že v predpokladaných príjmoch je započítané vysoké riziko, siahla by na projektované čísla a upravila by ich smerom nadol. Nič také sa nestalo. Prečo? Odpoveď je jednoduchá. So znížením očakávaných príjmov by muselo prísť aj zníženie výdavkov. Neverím tomu, že by sa vláda vtedy bola odhodlala naprojektovať výdavky na dnešnej úrovni a pripustiť tak oveľa vyšší deficit verejných financií, ako bol vtedy predpoklad, teda 1,7 % HDP. Pár týždňov pred prechodom na euro by to bolo jednoducho nemysliteľné. Ďalšou pohnútkou bolo nafukovanie výdavkov z politických dôvodov, aby sa zalepili voličom oči, a to za akúkoľvek cenu. Napokon túto pohnútku donaha odhaľuje súčasný predložený zákon. Výdavky ostávajú napriek okresaným príjmom na vlaňajšej projektovanej úrovni, a to za cenu prudkého nárastu deficitu a zadlžovania krajiny. Vláde vyčítam absenciu akejkoľvek úprimnosti a zodpovednosti. Možno konala nevedome a signály z podnikovej sféry prehliadla alebo im venovala malú pozornosť. To však neznižuje jej vinu na súčasnom vývoji. V čase, keď na Slovensko naozaj dopadla hlboká hospodárska kríza, vláda situáciu nielenže neuľahčuje, ale aj svojím nezodpovedným konaním ju priam komplikuje. Ak sa nevytvárajú rezervy v časoch, keď hospodársky rast dosahuje dvojciferné hodnoty, je to nezodpovednosť. Ak sa nešetrí v časoch, keď ekonomika padá, je to sabotáž. Slovensku hrozí, že strmým zadlžovaním uviazne v začarovanom kruhu, v ktorom bolo v polovici deväťdesiatych rokoch. Vtedy sa vláda zadlžovala takým tempom, že úroky presiahli 30 %, vláda vytlačila domáce banky z úverového trhu, lebo pohltila väčšinu ich úverov a tie sa nedostávali k firmám. A ak sa tam aj dostali, úrokové sadzby boli vysoké a pre firmy likvidačné. Nedostatok kapitálu sa prejavil na poklese investícií a Slovensko zaznamenalo rekordnú, doteraz neprekonanú nezamestnanosť. Keď vidím návrh zmeny tohtoročného rozpočtu, vraciam sa viac ako o 10 rokov do minulosti a pýtam sa: Nevieme sa poučiť ani na vlastných chybách? Dnes sa za svetovú krízu skrýva kadečo. Aj tvorca tohto návrhu zákona sa odvoláva len na ňu. Treba však povedať, že nie za všetko môže kríza. Opäť sa vrátim k názorom podnikateľov. Podľa nich sa podnikateľské prostredie od roku 2006 stále zhoršuje. Kým v prvej polovici funkčného obdobia terajšej vlády vláda ťažila z reforiem svojich predchodkýň, ktoré podnikateľskú klímu zásadne zlepšili, v druhej polovici by sa bol v poľavovaní ekonomickej aktivity tak či tak odrazil odmietavý postoj vlády ku kultivovaniu podnikateľského prostredia. I keby sme nezaznamenali pokles hospodárskeho rastu, pri zotrvaní vlády na jej postojoch by sme sa postupnej stagnácie určite dočkali. Bolo by to len otázkou času. O to viac mrzí, že vláda v dobrých časoch nevytvorila podmienky na ďalší hospodársky rozmach, ale naopak, sama stavala pred podnikateľov nové prekážky. To sa zvlášť citlivo vypomstieva v dnešných ťažkých časoch, keď rast nezamestnanosti začína pripomínať neslávne deväťdesiate roky. Hoci sa na prvý pohľad nezdá, jedným z ďalších brvien, ktoré firmy pocítia pod nohami, je nezodpovedné míňanie, ktoré umožňuje tento predložený návrh zákona. Súvislosť je jednoznačná, ak plytvá vláda, klesajú investície, znižuje sa zamestnanosť, stagnujú mzdy a napokon životná úroveň všetkých obyvateľov. Ďakujem za pozornosť.