P. Kresák, poslanec: (2001-10-04):
Áno, pani poslankyňa, nebudem konštatovať, že predmetný návrh spĺňa z formálnoprávnej stránky všetky náležitosti uvedené a požadované v § 67 a § 68 zákona Národnej rady o rokovacom poriadku v znení neskorších predpisov, ako aj náležitosti určené v legislatívnych pravidlách, lebo tomu tak nie je. Reagovať však nebudem citátmi z novín. Myslím si, že to nie je hodné tohto pléna. Sme právnici, predsa musíme používať iné argumenty. Začnime ale trošička s vážnou témou. Kolegyne, kolegovia, ako ste si určite všimli, pod zmienenou tlačou 1091 možno nájsť 2 rôzne legislatívne návrhy pani poslankyne Tóthovej. Jej prvý návrh bol podaný dňa 27. júna 2001, druhý označený ako nové znenie dňa 2. júla 2001. Medzi pôvodným a tzv. novým znením pani poslankyne Tóthovej pritom existujú tak zásadné rozdiely, tak skutočne zásadné rozdiely, že v prípade toho tzv. druhého návrhu skutočne v žiadnom prípade nemožno hovoriť o novom znení návrhu, ale iste máte ten návrh pred sebou, môžete si to konfrontovať. Iba si dovolím z tohto miesta pripomenúť, že pokiaľ jej tzv. pôvodné znenie navrhovalo, dovolím si citovať, „aby do nadobudnutia účinnosti čl. 127 ústavného zákona č. 90/2001 Z. z. sa postupovalo podľa čl. 127 Ústavy Slovenskej republiky“, tzv. nový návrh navrhuje, aby sa do nadobudnutia účinnosti čl. 127 ústavného zákona č. 90/2001 Z. z. postupovalo podľa čl. 130 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky. Myslím si, že to je skutočne v podstate dosť dôležitý rozdiel, dovolím si poznamenať. Už tento samotný fakt totižto hovorí, že pani poslankyňa ako predkladateľka buď nepozná, alebo nerešpektuje legislatívne pravidlá, a to aj napriek tomu, že z tohto miesta sa veľmi často prezentuje ako odborník na legislatívu a dokonca aj z titulu bývalej podpredsedníčky vlády predsedala tomuto orgánu. Nuž ale aj z uvedeného dôvodu je potrebné na tomto mieste venovať pozornosť tak obsahu, ako aj legislatívnej kvalite 1. aj 2. legislatívneho návrhu. Ovšem asi to niečo hovorí aj o tých dôvodoch, prečo nebol nikto ochotný sa podpísať pod tieto návrhy, prečo tam figuruje pani poslankyňa sama. K obsahu prvého návrhu. V čl. I svojho prvého návrhu pani poslankyňa navrhovala vloženie nového čl. 157 do ústavného textu, podľa ktorého sa do nadobudnutia účinnosti čl. 127 ústavného zákona č. 90/2001 Z. z. má postupovať podľa čl. 127. Ono v podstate aj veselé, aj žartovné, ale hlavne smutné na tom návrhu bolo, že táto formulácia, ako aj celý tento tzv. 1. návrh len potvrdzoval už existujúci právny stav. Každý právnik totiž vie, že do nadobudnutia účinnosti novej právnej normy je účinná právna norma predchádzajúca, teda platí, že do nadobudnutia účinnosti čl. 127 ústavného zákona č. 90/2001 Z. z. je účinný čl. 127 Ústavy Slovenskej republiky č. 460/1992 Zb. a podľa toho sa aj postupuje, však. Vzťah navrhovateľky ale k právnej realite azda možno demonštrovať aj na ďalšej zaujímavosti, ktorá sa týka navrhovanej účinnosti prvého návrhu. Ústavný zákon mal podľa čl. II tohto svojho textu nadobudnúť účinnosť 1. júla 2001, 1. júla 2001, to znamená 5 dní po podaní pôvodného návrhu do Národnej rady, 5 dní po podaní návrhu do Národnej rady. Netreba na tom opakovať, že ani pri expresnom schválení Národnou radou tohto pôvodného návrhu, ktoré by muselo, samozrejme, predpokladať skrátené konanie a vlastne nerešpektovanie všetkých termínov, nebolo by možné dodržať 15-dňovú lehotu, ktorú vyžaduje ústava na to, aby pán prezident mohol vzniesť svoje pripomienky. Prvý návrh teda už vopred 15-dňovú lehotu pre pána prezidenta ignoroval. Okrem toho, samozrejme, vieme, že parlament v čase od 23. do 30. júna 2001 nerokoval a schôdza pokračovala ešte 2. až 4. júla. Samozrejme, dalo by sa rozmýšľať o tom, že by sa prerokoval tento návrh na mimoriadnej schôdzi, ale aj tak by sa nedala dodržať spomínaná lehota. Poďme ale k legislatívnej kvalite tohto návrhu. Dovolím si upozorniť a musím upozorniť na niektoré legislatívnotechnické otázky. Názov ústavného zákona i úvodná veta v čl. I by v súlade, pani navrhovateľka, v súlade s legislatívnymi pravidlami, na ktoré vy sama tak často a rada poukazujete, mala znieť „ústavný zákon, ktorým sa dopĺňa Ústava Slovenskej republiky“, pretože súčasné znenie sa dopĺňa o nový článok, inak sa podľa vášho návrhu doterajší text nemenil. Po druhé, pred samotné znenie, ktoré má byť obsahom nového navrhovaného čl. 157, vo vašom 1. návrhu bolo treba, bolo potrebné a bolo nevyhnutné vložiť označenie. Poznáte to, pani kolegyňa: úvodzovky, článok, bodka, 157 v súlade s legislatívnymi pravidlami. Nie je to tam. Po tretie, doložka zlučiteľnosti k návrhu, ktorá musí byť podľa § 68 ods. 3 rokovacieho poriadku súčasťou návrhu zákona, v 1. návrhu nespĺňala ani formálne, ani obsahové náležitosti, ktoré vyžadujú legislatívne pravidlá na tvorbu zákonov, a, samozrejme, ani príloha č. 1 k týmto zákonom, už ani nehovorím o tom, že ten druhý návrh túto doložku vôbec neobsahuje. Tá nezmyselnosť toho znenia obsiahnutého v čl. I vlastného 1. návrhu si zrejme pomerne skoro uvedomila aj samotná navrhovateľka, pretože už po 6 dňoch podala nové znenie vlastného návrhu ústavného zákona. Dovoľte niekoľko poznámok k tomuto novému zneniu, aj keď musím opakovať, že sa jedná o nový legislatívny návrh. Ani toto tzv. nové znenie v žiadnom prípade nezaostáva za svojím predchodcom, musím povedať, dokonca ho aj v tej právnej abstrakcii a, musím povedať, žiaľ, aj v nezmyselnosti prekračuje. Nový čl. 157, ktorý pani kolegyňa navrhuje v tom znení, ktoré je tzv. nové znenie a podľa ktorého by sa malo postupovať, žiaľ, poukazuje a odvoláva sa na čl. 130 ods. 3, ktorý v našom právnom a ústavnom poriadku neexistuje, neexistuje. Avšak všetci vieme, že pôvodné znenie čl. 130 ods. 3 už v platnom a účinnom znení Ústavy Slovenskej republiky neexistuje, pani poslankyňa, ako sa dá navrhovať, aby sa postupovalo podľa takéhoto ustanovenia, ktoré predsa bolo, ako všetci kolegovia a kolegyne vedia, poslednou novelou ústavy zrušené. Samozrejme, toto stanovisko zaujala aj vláda, to je konštatované v stanovisku vlády, takže ťažko sa asi dá o tom polemizovať. Okrem toho každý právnik to, samozrejme, vie a dokonca nielen právnik, ale každý, kto si pozrie ústavný text. Znamená to teda, že v tzv. druhom návrhu pani poslankyňa navrhuje predĺženie účinnosti ustanovenia, ktoré stratilo platnosť aj účinnosť, a teda nie je súčasťou právneho poriadku, právne neexistuje. Z uvedeného dôvodu, samozrejme, ani nie je možné na toto ustanovenie odkazovať, nie je možné. Musím aj pri tejto príležitosti konštatovať, že podľa čl. 11 legislatívnych pravidiel tvorby zákonov – a to ustanovenie má nadpis Novelizácia zákona – sa konštatuje: „Ak sa mienia obnoviť právne vzťahy podľa už zrušeného zákona aj právneho predpisu, treba príslušné ustanovenie upraviť znova v podávanom zákone, ich platnosť nemožno obnoviť vypustením pôvodného zrušovacieho ustanovenia.“ Z uvedeného, samozrejme, môže iba vyplývať aj vyplýva, že takéto vzťahy nemožno, nemožno obnoviť odkazom na zrušené ustanovenia, nemožno. Nie je to môj výmysel, konštatovala to, samozrejme, aj vláda, ale tam škrabanie asi nepomôže. Aj druhý legislatívny návrh, musím konštatovať, pani poslankyňa, teda nie je ničím iným než legislatívnym nepodarkom. A teraz by som samozrejme mohol venovať pozornosť aj dôvodom, ktoré sa spájajú s obhajobou tohto, musím povedať, právne zmätočného konania. K dôvodom zrušenia čl. 130 ods. 3 v schválenej novele Ústavy Slovenskej republiky je potrebné z tohto miesta najmä s ohľadom na záujmy občanov Slovenskej republiky konštatovať niekoľko vecí. Už sme to hovorili a budeme to veľmi pokojne opakovať stále, pretože zdá sa, že niekto to ťažko chce pochopiť. Zrušený podnet podľa čl. 130 ods. 3 nebol účinným prostriedkom ochrany základných práv, nebol. Toto nie je konštatovanie, ktoré by si vymysleli tvorcovia ústavy alebo tvorcovia novely ústavy, ale to je proste konštatovanie, ktoré prišlo z Európskej komisie aj z Európskeho súdu pre ľudské práva, pretože v opakovaní viacerých prípadov tento orgán konštatoval, že tento postup podľa čl. 130 ods. 3 nie je možné považovať za účinný ochranný prostriedok. Samozrejme, mohli by sme tuná ako na seminári vysvetľovať prečo, predpokladám, že pani kolegyňa to vie, my to vieme tiež, ale asi je teraz zbytočné o tom hovoriť. Čo je ale osobitne významné, a toto treba povedať pre každého občana, na ktorého sa vy odvolávate a na ktorého sa musíme aj my odvolávať, pretože my sme tí, ktorí mu chcú pomôcť, a nie vy, pani poslankyňa, to je skutočnosť, že Ústavný súd v prípade podnetu, pani kolegyňa, a teraz dobre počúvajte ako navrhovateľka, v prípade podnetu nezrušoval... (Výkriky z pléna.) Môžem hovoriť aj pre vás, samozrejme, ja hovorím. Verím, že ma počúvate. Som rád, keď ma počúvate, diskutujem aj s navrhovateľkou, môžem si to dovoliť. Ďakujem pekne. ... nezrušoval napadnuté rozhodnutie, nezrušoval, to je strašne dôležité. Prečo? Lebo iba konštatoval porušenie práv, nič viac sa neurobilo. Nuž a môžeme sa pýtať, ako sa pomohlo a v ktorých prípadoch sa pomohlo občanom tým, že Ústavný súd povedal – áno, porušili sa vaše práva. Ale nič viac nemohol urobiť podľa čl. 130 ods. 3. Občan alebo dokonca v niektorých prípadoch možno aj právnická osoba mohli dostať satisfakciu. To je všetko. Nový čl. 127, ktorý sme prijali v novele ústavy, podstatným spôsobom rozširuje a zefektívňuje tú ochranu. A teraz tiež si dovolím upozorniť na niektoré veci. Osobám, ktoré v čase od 1. júla 2001 sa nemohli obrátiť na Ústavný súd prostredníctvom podnetu, ktorý bol zrušený a vypustený, sa novelizáciou o konaní pred Ústavným súdom, tú budeme prerokúvať za chvíľočku, umožní uplatniť túto rozšírenú právnu úpravu aj spätne – čo je klasický postup, na to sme upozorňovali – po 1. januári, ak došlo k porušeniu ich práv v čase od 1. júla do 31. decembra. Nestratili žiadnu lehotu. A čo získajú? Čo bude možné urobiť podľa čl. 127 v platnej dikcii Ústavy Slovenskej republiky? Po prvé, Ústavný súd bude môcť už zrušiť rozhodnutie, opatrenie alebo iný zásah, ktorým boli porušené práva a slobody občanov, nie iba konštatovať, ale priamo zrušiť – veľmi významný rozdiel. Po druhé, bude môcť rozhodnúť o protiústavnosti aj nekonania orgánov verejnej moci. Doteraz podľa čl. 130 ods. 3 to nebolo takto možné. Po tretie, bude môcť vrátiť vec na ďalšie konanie. Tiež to nebolo možné. Po štvrté, bude môcť zakázať porušovanie základných práv a slobôd alebo práv a slobôd, ktoré vyplývajú z medzinárodnej zmluvy. Dokonca, ak je to možné, bude môcť prikázať, Ústavný súd priamo, aby ten, kto porušil práva alebo slobody, obnovil stav pred porušením. A čo je ešte veľmi významné, to je skutočnosť, že Ústavný súd bude môcť dokonca nariadiť, aby, ak vyhovie sťažnosti, áno, priznal odmenu alebo satisfakciu tomu, koho práva boli porušené. Ak by som to mal zosumarizovať, tak by som si dovolil teda uviesť jeden taký veľmi jednoduchý príklad. Mohol by som povedať, že pokiaľ zrušená právna úprava, ktorej zavedenia sa pani poslankyňa, aj keď legislatívne nešťastne, ale predsa len, dovoláva, ak by to bolo možné, tak by sme sa dostali k tej situácii, že Ústavný súd by mohol každému občanovi povedať dve slová: „Máte pravdu.“ Ak sa uplatní to, a, samozrejme, že sa to uplatní, čo hovoríme my, tak Ústavný súd za tú dobu tých 6 mesiacov po 1. januári našim občanom bude hovoriť: „Máte pravdu, verejná moc sa pomýlila, omyl bude odstránený a budete za to odškodnení.“ Nuž myslím si, že tu je podstatný rozdiel. V žiadnom prípade, samozrejme, nemôže byť ani reči o tom, ako spomínala navrhovateľka, ako sa to často medializuje, absolútne nepochopením tej situácie, že by boli odňaté práva. Nie, je tam posun 6 mesiacov, áno. Áno, hovoríme hej, ale my ten posun vyvažujeme a naprosto, naprosto inou satisfakciou, naprosto inou odmenou. Nikto o nič nepríde, ale vy to veľmi dobre viete. Nuž čo teda povedať na záver. Možno dalo by sa tiež citovať z tých vecí, ktoré sú v návrhu a ktoré skutočne z pohľadu legislatívneho sú veľmi ťažko pochopiteľné, azda možno iba tým, že to neurobil naschvál ten, kto to písal pre pani predkladateľku. Možno citovať napr. z bodu 4 tej tzv. doložky, kde sa konštatuje, že návrh ústavného zákona je súladný s textom ústavy Slovenskej republiky a nevyvolá žiadne problémy, naopak, odstráni právny problém, ktorý by nastal jeho neprijatím. Nuž ak je toto kvalifikovanou súčasťou doložky zlučiteľnosti, tak ozaj k tomu niet čo dodať. Takže neviem koľko riešení ešte pani kolegyňa poskytne, lebo teraz som bol svedkom tiež toho, že vlastne už sa nejaké ďalšie riešenie malo sem dostať v druhom čítaní, ale, vážené dámy a páni, kolegyne a kolegovia, myslím, že na základe toho, čo som povedal, bolo toho akurát dosť na to, aby ma to oprávnilo na to, aby som navrhol tejto ctenej snemovni, aby rozhodla alebo aby akceptovala to, čo navrhujem vzhľadom na nové oprávnenia, ktoré pre mňa ako spravodajcu výboru vyplývajú z § 73 zákona Národnej rady v znení neskorších predpisov, aby sa Národná rada uzniesla v zmysle § 73 ods. 3 písm. b) na tom, že po rozprave nebude pokračovať v ďalšom rokovaní o predmetnom návrhu zákona. Ďakujem pekne. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Prosím, aby ste zaujali miesto pre spravodajcu. Pani navrhovateľka požiadala o slovo. Má na to právo, samozrejme, ako navrhovateľ. Nech sa páči. Potom otvorím rozpravu. (Hlasy z pléna.) Faktické nemôžeš mať k spravodajcovi, predsa sme neotvorili rozpravu.