D. Lipšic, poslanec: (2007-02-07):
Je fajn, že sme si všimli ten písomný „pozmeňovák“, lebo inak by sme boli odkázaní na faktické poznámky. K novele zákona o slobodnom prístupe k informáciám. Zaujímalo by ma, pán minister, či súhlasíte s rozšírením po tom, keď bude návrh predložený vašej novely zákona o reklame. O čom je táto novela zákona o slobodnom prístupe k informáciám? Je o jednom. Vláda má strach pred občanmi. Pred voľbami boli obavy z rušenia ekonomických reforiem. Najohrozenejšie sú však reformy v oblasti práva a poriadku. Prvý a doposiaľ jediný návrh, na ktorom pracovalo ministerstvo spravodlivosti od vymenovania novej vlády, bol návrh zrušiť Špeciálny súd a Úrad špeciálnej prokuratúry. Vládna koalícia návrhom, ktorý budeme prerokúvať onedlho, chce utajovať informácie z rokovania vlády, aby občania, aby nikto nemohol vedieť, aký bol priebeh rokovania vlády. A teraz prichádza ďalší návrh. Oklieštiť právo občanov dozvedieť sa informácie od  úradov, ktoré občania platia z vlastných daní. A akým spôsobom tento návrh prichádza? Neprichádza ako vládna novela ani ako poslanecká novela. Prichádza ako pozmeňujúci návrh v druhom čítaní bez diskusie tak, aby si to takmer nikto nevšimol. Považujem to, pani poslankyňa, za hanebné a vy ste sa nechali zneužiť, zneužiť niekým iným a je mi to veľmi ľúto. Pani poslankyňa, vy nie ste právnička, a preto si myslím, že ste sa nechali zneužiť, ale predseda vlády je právnik. Minister spravodlivosti je právnik. Minister vnútra je právnik. Ako je možné, že takýto návrh dnes vládna koalícia v tomto parlamente vie predložiť? Poviem vám, akým smerom v oblasti slobodného prístupu k informáciám išla vláda minulá. A tento smer veľmi jasne naznačuje, že váš návrh je zlý a okliešťuje práva občanov na informácie. Najskôr 23. 6. 2004 vláda prijala na návrh ministerstva spravodlivosti právnu analýzu k zverejňovaniu materiálov na rokovanie vlády. Išlo o zverejňovanie investičných zmlúv, pretože boli dovtedy pochybnosti a mnohé inštitúcie aj ministerstvá si vykladali zákon príliš obmedzujúco a nezverejňovali podstatné časti investičných zmlúv. To sa zmenilo v roku 2004. V roku 2005 sme urobili rozbor, právny rozbor, ktorý ste zrejme nečítali, o možnostiach novelizácie zákona o slobodnom prístupe k informáciám a ja z tohto rozboru budem citovať a dávam ho k dispozícii. „Pri žiadostiach, kedy sprístupnenie požadovaných informácií vyžaduje veľké úsilie pracovníkov povinnej osoby, môžu povinné osoby zistiť, či ide o naozaj o informácie, ktoré majú k dispozícii, lebo len tie informácie je povinná osoba povinená zverejňovať. Podľa § 3 ods. 1 zákona je povinená osoba povinná poskytovať len informácie, ktoré má k dispozícii. Zákon č. 211/2000 Z. z. neukladá povinnej osobe povinnosť vytvárať na základe žiadosti žiadateľov informácie, ktoré v momente podania žiadosti neexistujú.“ K prípadom obťažovania povinných osôb možným zneužívaním táto analýza uviedla. „V súvislosti s niektorými prípadmi zasielania žiadostí o informácie zo strany niektorých žiadateľov o informácie, ktoré podľa názoru pracovníkov povinných osôb sledovali obťažovanie týchto povinných osôb sa objavili úvahy o tom, či by tento problém bolo možné vyriešiť zakotvením nového ustanovenia,“ podobného, ktoré teraz budete navrhovať vy. „Pracovníci povinných osôb pritom majú na mysli najmä žiadosti o informácie požadujúce sprístupnenie takých druhov informácií alebo takého množstva informácií, pri ktorých pracovníci povinnej osoby na základe exitujúcich okolností prídu k záveru, že žiadateľ  informácie v skutočnosti nepotrebuje a že ich požaduje iba za účelom zaťažiť povinnú osobu. Možnosť tohto riešenia treba preskúmať z dvoch hľadísk. Z hľadiska prípustnosti takéhoto opatrenia z pohľadu ústavy a z hľadiska dôsledkov aplikácie predmetného ustanovenia v praxi.“ Ďalej sa analýza vyjadruje k ústavnosti podobného riešenia, kde konštatuje: „Ústavné právo na informácie v sebe zahŕňa právo na prístup k obsahu určitej informácie a právo na prístup k tejto informácii určitým spôsobom, resp. na základe určitého procesu. Tieto dva aspekty rozlišuje v judikatúre aj Ústavný súd, ktorý vo viacerých nálezoch konštatuje, že zamedzenie prijímania informácií spôsobom, ktorý si oprávnená osoba zvolí, je obmedzením ústavného práva na informácie. Tieto dva aspekty práva na informácie sú prítomné pri každej realizácii práva na informácie. Obmedzenie, čo len jedného aspektu práva na informácie je obmedzením práva na informácie. Hneď na úvod treba uviesť, že z ústavného hľadiska nemožno zakotviť také ustanovenie, ktorého aplikácia by spôsobila zamedzenie prístupu k samotného obsahu takej informácie, ktorej utajenie nie je zabezpečené žiadnym zákonom a ktorej zverejnenie nemôže ohroziť alebo poškodiť záujmy uvedené v čl. 26 ods. 4.“ Analýza pokračuje ústavnoprávnymi argumentmi a na záver k tejto oblasti uvádza. „Z vyššie uvedených dôvodov vyplýva, že zakotvenie ustanovenia, ktoré by povinnej osobe umožňovalo úplne zamietnuť žiadosť o informáciu, ak sa domnieva, že cieľom žiadosti o informácie nie je získanie informácie, ale zaťaženie povinnej osoby by nebolo v súlade s Ústavou Slovenskej republiky a ústavnými podmienkami obmedzenia základných práv. Ochrana pred neprimeraným zaťažením štátneho aparátu nie je totiž ochranou práv a slobôd iných, bezpečnosti štátu ani ochrana verejného poriadku alebo verejného zdravia a mravnosti, kedy je možné obmedziť slobodný prístup k informáciám podľa našej ústavy.“ Na záver sa potom ešte venuje analýza, aké praktické dôsledky by takéto ustanovenie malo, že by záviselo od čisto subjektívneho hodnotenia štátnych úradníkov, ktoré informácie poskytnú a ktoré informácie občanovi neposkytnú. Zrejme ste, pani kolegyňa, túto analýzu vôbec nečítali, inak by ste podobný návrh vôbec nemohli podať. No a posledná vec bola novela zákona o slobodnom prístupe k informáciám zo 14. decembra 2005, ktorá stanovila povinnosť zverejňovať prevody nehnuteľností zo strany štátu a samosprávy, zverejňovanie platov verejných funkcionárov a vysokých štátnych úradníkov, čo vaše ministerstvá nerešpektujú, platné znenie zákona, ako aj zakotvila povinnú verejnosť rokovaní samosprávnych zastupiteľstiev. Za návrh novely rozširujúcej právo na informácie hlasovala celá vtedajšia opozícia vrátane vás, pani poslankyňa Angyalová. Vo vašom návrhu uvádzate, že bude možné odmietnuť žiadosť, ktorá bude zjavne nerozumná. Bolo by trochu eufemistické označiť váš návrh za zjavne nerozumný, ale on je škandalózny. A je hanebne predložený pred záverečným hlasovaním o zákone, ktorý nijako nesúvisí so slobodným prístupom k informáciám. Táto vláda má plné ústa občana, v skutočnosti sa však občana bojí. Každý občan môže byť v situácii, kedy potrebuje od štátneho úradu informáciu. Kedy zákon o slobodnom prístupe mu umožňuje o túto informáciu žiadať a kedy nie je vystavený svojvôli štátneho úradníka, či posúdi jeho žiadosť ako zjavne nerozumnú, alebo ako rozumnú. (Potlesk.) Ja na záver už spomeniem len jedno, pani kolegyňa – rád by som vás vyzval, keby ste tento návrh nakoniec nepredniesli a od neho upustili. Slová sa potvrdzujú skutkami a skutky my, poslanci, prejavujeme hlasovaním, nie peknými rečami. Ak tento návrh dnes schválite, bude to dôkazom, že o občanovi iba hovoríte. V skutočnosti vám o občana vôbec nejde. Ďakujem, pani predsedajúca. (Potlesk.)