I. Mikloš, podpredseda vlády a minister financií SR: (2004-03-16):
Takže toľko k tým dopadom. Ešte čo sa týka dopadov daňovej reformy a daňových reforiem. Bolo tu zase viackrát tvrdené, že daňová reforma znížila životnú úroveň a znížila príjmy nízkopríjmových skupín. Nie je to pravda. Dopad daňovej reformy bol taký, že vplyvom zjednotenia dane z pridanej hodnoty a zvýšenia spotrebných daní vzrástli náklady, ale vplyvom zásadného zníženia daňového zaťaženia z priameho zdanenia nízkopríjmových skupín je ten celkový dopad aj pre nízke príjmové skupiny pozitívny. A to je dané tým, že sa zvýšila, výrazne odpočítateľná položka, ktorá sa nezdaňuje, konkrétne je to 81 000 korún, z ktorých sa platí nulová daň. A teda tí, ktorí zarábajú zhruba 55 % priemeru, priemerného platu, a menej, neplatia žiadnu daň, platia nulovú daň, kým predtým platili 10-percentnú daň. A teda vďaka tomuto sa daňové zaťaženie znižuje. Dovoľte mi vyjadriť sa teraz k tomu, čo zaznievalo ohľadom minulého roka, ohľadom toho, že minulý rok bol deficit nižší, ako bol predpoklad štátneho rozpočtu, o tých zhruba 16,7 mld. korún. Áno, je to pravda, deficit minulý rok bol nižší, čo ale považujem za pozitívne, jednoducho to, že to bolo preto, že bol nižší dlh, ktorý sa vytvoril. Ten pôvodne predpokladaný deficit vo výške 4,97 % by znamenal takmer 60 mld. korún nového dlhu, ktorý by narástol oproti tomu, aký už doteraz existoval. Tých 3,6 % znamená 42,8 mld. korún, takže je to menej o 16,7 mld. korún, ale stále dlh vznikol. Vznikol dlh vo výške 42,8 mld. korún, ktorý, samozrejme, budú musieť budúce generácie zaplatiť. Takže samotný fakt, že deficit je nižší, je, myslím si, pozitívnym faktom. Takže síce možno, samozrejme, mať výhradu, ktorá je relevantná z hľadiska toho, že ten odhad nebol presný, ale samotný efekt a dôsledky nižšieho deficitu sú pozitívne, a nie negatívne. Zároveň chcem povedať, že je to bežné aj vo vyspelých krajinách, že dochádza k rozdielom, väčšinou dochádza k opačným rozdielom, že tie deficity sú vyššie, a ani keď sú vyššie, dokonca o viac, lebo u nás je to tých 1,3 % až 1,4 %, tak kvôli tomu nedochádza k odchodu ministrov financií. Ako príklad uvediem Francúzsko vlani, ktoré malo deficit vo výške 4,1 %, plánovaný bol 2,6 %, takže skutočnosť bola horšia o 1,5 %, ako bol plánovaný deficit, napriek tomu to odchod ministra neznamenalo. V Nemecku to bolo o 1,2 %, v Holandsku to bolo o 1,4 % horšie, ako bol predpoklad. Pri odhadoch chcem ešte uviesť, že odhady sú, samozrejme, vždy odhadmi a k istej diferencii dochádza vždy. Tá diferencia v tomto roku ale bola väčšia, aká by mala byť bežná. A ja som nikdy, a to by som rád povedal aj na margo všetkých vystúpení, nehovoril, že som bezchybný a že ministerstvo financií ani vláda nerobí chyby. Každý, kto niečo robí, robí aj chyby. Zároveň robíme hlboké zmeny, ktoré prinášajú vyššiu mieru neistoty, ako by bola, keby sa tieto zmeny nerobili. Ale mohol by som odcitovať z vystúpení pána poslanca Kozlíka, ale aj pána poslanca Maxona pri rozpravách o štátnych rozpočtoch v roku 2001, v roku 2002, aké boli ich tvrdenia, aký bude vývoj daňových príjmov, nedaňových príjmov, výdavkov. A ako sa ukázalo, ten vývoj bol úplne, ale úplne iný, ako predpokladali. Ale nebudem to robiť, pretože nechcem vás unavovať zbytočne viac, ako je nevyhnutné. Nebudem to robiť, ale len na ilustráciu uvediem, že hneď pán Kozlík v rozprave o štátnom rozpočte na rok 2002 začal tým, a mal tam viacero prognóz, ktoré sa nenaplnili, že hneď jeho prvá prognóza bola tá, že povedal: „O rok o takomto čase na mieste predkladateľa návrhu štátneho rozpočtu na rok 2003 bude sedieť minister financií zastupujúci v budúcej vláde Hnutie za demokratické Slovensko – Ľudovú stranu.“ Nielen táto prognóza, ale i ďalšie prognózy, ktoré sa týkali daňových a iných príjmov, ostali nenaplnené, čo tak býva. A musím povedať, že dokonca vývoj v mnohých ukazovateľoch ekonomických bol úplne opačný ako si ty, Sergej, predpokladal a prognózoval. Tým len chcem ilustrovať, že sú to vždy prognózy a istá miera neurčitosti tam vždy je. Dovoľte teraz vyjadriť sa k Slovenskému plynárenskému priemyslu a k jeho privatizácii, pretože to bola ďalšia taká veľmi častá, spoločná téma, ktorá tu zaznievala. Zase jednu skupinu názorov sme si vypočuli, ja zase budem citovať a citovať uznávanú, nezávislú, renomovanú inštitúciu, Organizáciu pre ekonomickú spoluprácu a rozvoj. OECD o privatizácii SPP tvrdí vo svojej správe, z ktorej tu citoval aj pán poslanec Maxon, na strane 124, ak by si to chcel niekto pozrieť, nasledovné veci: „Vysoká cena získaná za predaj podniku, asi 13 % z hrubého domáceho produktu, z krátkodobého hľadiska predstavuje značný prílev kapitálu. V dlhodobej perspektíve by sa mali prejaviť viaceré ďalšie prínosy privatizácie Slovenského plynárenského priemyslu, po prvé, urýchlenie dôchodkovej reformy, po druhé, zníženie verejného dlhu, po tretie, obmedzenie priestoru pre politické vplyvy a zásahy, ktoré sa v minulosti ukazovali byť problematické, zvýšenie efektivity a kvality služieb tohto podniku a umožnenie rozvoja Slovenského plynárenského priemyslu na čoraz väčšmi sa liberalizujúcom európskom trhu.“ Takže sú na jednej strane názory opozície, že privatizácia bola úplne zlá, na druhej strane názor renomovanej medzinárodnej inštitúcie združujúcej 30 najvyspelejších ekonomík sveta. Čo sa týka tej kurzovej straty a ďalších vecí, ktoré tu odznievali. Často tu zaznievali veci veľmi historické, ku ktorým by som sa mohol vyjadrovať, ale ja si myslím, že odpoveď na vyvodenie politickej zodpovednosti za či už reálne problémy a kauzy alebo umelo vytvorené alebo kvázi kauzy dali voľby v roku 2002. Veď vaša kritika spôsobu privatizácie SPP, kurzovej straty bola jedným z nástrojov predvolebného boja v roku 2002. My sme to vtedy vysvetľovali, môžeme to vysvetľovať aj teraz. Ale na ilustráciu veľmi zjednodušeného, veľmi jednostranného a nepravdivého interpretovania privatizácie SPP by som chcel povedať novú vec, ktorá sa vyskytla až po voľbách. A to je otázka zmluvy s SPP, vraj nevýhodnej, tým, že vraj, čo aj tu zaznelo, akcionári tunelujú SPP cez konzultačné služby. Chcem povedať, že je to nezmysel. Je to nezmysel, tá zmluva je dobrá, zmluva je dobrá v tom, že takéto služby, ak si akcionári účtujú konzultačné a iné služby spoločnosti, musia byť schvaľované dozornou radou, kde má štát väčšinu. A, samozrejme, došlo k problému, došlo k problému preto, že minoritní akcionári chceli obísť toto ustanovenie, ale štát sa jasne postavil a zabránil tomu. Ale samotný fakt, že si firmy účtujú akcionári, že si účtujú poskytované konzultačné firmy, je úplne normálny, štandardný a legitímny. Veď aj preto to ustanovenie v tej zmluve je. Je to úplne štandardné, pretože oni, samozrejme, zvyšujú hodnotu firmy, ktorá nie je 100-percentne v ich vlastníctve, ale len čiastočne v ich vlastníctve. Takže oni prinášajú know-how a zhodnotenie vlastne akcií nielen svojich, ale aj akcií, ktoré im nepatria. A preto je úplne normálne a legitímne, že si tieto veci účtujú. Dôležité je, aby boli účtované v korektnej výške. A tam je poistka štátneho akcionára a štátu v tom, že má väčšinu v dozornej rade. A kým štátni zástupcovia štátu nebudú súhlasiť s touto sumou za konzultačné služby, tak nemôže byť realizovaná. Dokonca aj firmám, ktoré sú 100-percentne vlastnené jedným alebo tými istými akcionármi, ak tí akcionári poskytujú nejaké služby, dnes v čoraz väčšej miere zavádzajú platenie v skutočnej cene, v skutočnej hodnote, pretože to zvyšuje transparentnosť a zvyšuje to náročnosť a efektívnosť v tých firmách. Takže na tomto príklade chcem povedať, že aj to údajné tunelovanie je nezmysel. A je to ošetrené v zmluve práve preto, že zmluva je dobrá. A práve preto štát bol schopný nekorektné konanie investorov alebo zámer, ktorý bol v rozpore so štandardnými podmienkami, zastaviť a upraviť. K výhradám, ktoré zazneli, začnem pánom poslancom Maxonom, a teda tým, čo bolo aj v tej správe, v tom písomnom odôvodnení návrhu na moje odvolanie. Po prvé. Bolo konštatované v tomto návrhu, že reformy sú nedostatočne koordinované. Samozrejme, pravdou je, že keď sa robia tak hlboké reformy, aké sa robia, tak vždy sa vyskytnú aj problémy, vždy sa vyskytnú aj veci, ktoré je potrebné dorábať pomerne narýchlo. A príkladom takých zmien boli vlastne tie dve zmeny, ktoré sa tu minulý týždeň schvaľovali, v mojich zákonoch, ktoré sa ukázali z dôvodov praktických nevyhnutné na doladenie a dopracovanie týchto zmien. Takže tu musím povedať, áno, istá kritika v tomto zmysle, si myslím, je relevantná, ale treba brať do úvahy aj to, že hĺbka a šírka zmien, ktoré v krátkom čase robíme, jednoducho neumožňuje, aby sa všetky veci dali predvídať 100-percentne. A niekedy to vyžaduje, aby sa tie veci ešte dopracovali a docizelovali. Na druhej strane ale zase si pomôžem citáciou zo správy OECD, ktorá hovorí, o reformách a ich koordinácii: „Každá z individuálnych reforiem je sama osebe dôležitá, ale vplyv na celkový ekonomický úspech bude zvýraznený a znásobený vzájomnými väzbami a koordináciou medzi nimi.“ Tým jasne hovorí o tom, že dochádza k tej koordinácii, dochádza k nej najmä prostredníctvom verejných financií, pretože všetky reformy sa nakoniec prejavujú spoločne v dopadoch na verejné financie. A napr. to, čo spomínal aj pán poslanec Mikuš, daňový bonus je dobrým príkladom prepojenia a koordinácie reformy daňovej a reformy sociálneho systému a reformy rodinnej politiky tak, aby to nielen viedlo k tomu, že sa dostanú tieto peniaze k deťom, ale aby to zvyšovalo aj tlak na aktivitu a aby to zmenšovalo možnosť na zneužívanie dnešného systému. K zhoršeniu sociálnej situácie som sa vyjadroval a vyjadroval som sa k nej na základe čísiel a na základe odhadov. Čo sa týka ďalšieho konštatovania, ktoré pán poslanec Maxon povedal, musím na tomto konštatovaní ilustrovať, ako sa niekedy naozaj, neviem, či vedome alebo nevedome, ale nepravdivo, vytrhávajú veci z kontextu a vkladajú do úst napr. mne. Pán poslanec Maxon povedal, že som tvrdil, že spotrebiteľské ceny potravín sa zvýšia maximálne o 1 % až 1,5 % a že v januári došlo k ich zvýšeniu o 4,4 %. Spojil dve veci, ktoré som ja nikdy nepovedal v jednej súvislosti. Povedal som, že v súvislosti so vstupom Slovenska do Európskej únie v máji 2004 môžu ceny potravín stúpnuť o 1 % až 1,5 %. Keďže sme ale v marci a on porovnal toto 1 % až 1,5 %...