D. Lipšic, poslanec: (2007-01-30):
Štvrtá pripomienka sa týkala otázky procesno-právnej, či vôbec existovala sporná vec. Piata sa týkala akceptovania podnetu Jaroslava Svěchotu. Jaroslav Svěchota nepodal sťažnosť proti rozhodnutiu o začatí trestného stíhania, teda nebola splnená jedna zo základných podmienok na prijatie jeho podnetu – a to je vyčerpanie opravných prostriedkov. Senát Ústavného súdu sa nevyčerpaním riadnych opravných prostriedkov vôbec nezaoberal, pričom dosiaľ boli z uvedeného dôvodu odmietnuté desiatky až stovky podnetov. A prečítam záver. Záver analýzy zrejme nespochybniteľných kapacít ústavného práva, nie politikov: „Ústavný súd, ktorý je orgánom ochrany ústavnosti, svojím rozhodovaním v uvedených prípadoch porušil ústavnosť a ohrozil jej ďalšiu stabilitu. Aj keď ústavní sudcovia podľa čl. 134 ústavy skladajú sľub, že budú chrániť princípy právneho štátu, rozhodovanie I. senátu Ústavného súdu negatívne zasiahlo do prirodzenej spravodlivosti a slušnosti v práve, do princípu právnej istoty a dôvery v právo, do princípu zákazu zneužívania práva, do princípu vylúčenia štátnych funkcionárov z udelenia amnestie a narušilo aj iné princípy vnútroštátneho a medzinárodného práva, ktorým je Slovenská republika viazaná. Rozhodovanie I. senátu Ústavného súdu, ktoré vyvrcholilo rozhodnutím zo dňa 20. decembra 1999, vracia slovenskú spoločnosť a slovenské právo do obdobia spred novembra 1989, keďže je aktom bezprávia a zneužitia verejnej moci. Rozhodovanie I. senátu Ústavného súdu v uvedených prípadoch zníži prirodzenú autoritu a dôveryhodnosť ústavného súdnictva, ktoré sa formovalo v náročných podmienkach ústavného vývoja Slovenskej republiky.“ Toľko text, pod ktorým je podpísaný, ako som spomínal, prof. Prusák, prof. Mathern, doc. Orosz, doc. Kresák. Pár vyjadrení ešte z minoritného volta doc. Kľučku, ktorý je dnes naším sudcom na Európskom súdnom dvore. Takisto spochybňuje vôbec procesno-právne podmienky na konanie o podnete, a to, že sa toto rozhodnutie odklonilo od celej doterajšej judikatúry Ústavného súdu, a v závere konštatuje, že navodilo stav právnej neistoty: „Nakoniec je potrebné zdôrazniť, že takýto odklon od terajšej judikatúry Ústavného súdu nebol vyvolaný ani ústavnou a ani zákonnou zmenou úpravy kompetencií orgánov činných v trestnom konaní a Ústavného súdu pri zabezpečení základných práv a slobôd osôb v trestnom konaní a nebol ani inak racionálne zdôvodnený. Nakoľko účelom rozhodovacej činnosti Ústavného súdu je vytvárať právnu istotu a nie právnu neistotu, je mimoriadne žiaduce, aby právna neistota vzniknutá v dôsledku nálezu Ústavného súdu v prípade podnetu Jaroslava Svěchotu bola čo najrýchlejšie odstránená.“ Ďalšie perly z nálezu Ústavného súdu, napríklad o tom, že odloženie veci v trestnom konaní vytvára prekážku veci rozhodnutej, ani komentovať nebudem. Nejde o tento konkrétny príklad. Ide o to, aká je úloha Ústavného súdu v našej spoločnosti. Určite by Ústavný súd nemal tvoriť text ústavy. To je vecou ústavodarcu. Je to aj otázka deľby moci, aby sme na Ústavnom súde nemali sudcov, ktorí budú mať ambíciu tvoriť text ústavy, a tak zasahovať do ústavodarnej kompetencie Národnej rady. Navrhnutý kandidát, ktorý bol na Ústavnom súde sedem rokov, preukázal svojím rozhodovaním, že text platnej ústavy pre neho nie je záväzný. Preto si myslím, že by nemal ďalej pokračovať na Ústavnom súde. Myslím si, že v minulých kolách voľby boli zvolení aj mnohí kvalitní kandidáti a potom, samozrejme, aj kandidáti, o ktorých kvalite je možné pochybovať. Myslím si však tiež, že by sme pri voľbe kandidátov na sudcov Ústavného súdu, ktorými ovplyvníme 12 rokov ústavného práva na Slovensku, mali viac dbať na odbornosť a menej na politiku. A preto verím, milé kolegyne, vážení kolegovia aj z vládnej koalície, že pri vašom rozhodovaní v tajnej voľbe preváži odbornosť nad politickými špekuláciami, nad politickými dohodami. Bola by to dobrá správa pre Ústavný súd na ďalších 12 rokov. Ďakujem. (Potlesk.)