Tankó, Viliam, poslanec NR SR (2023-12-19):
Vážený pán predsedajúci, vážení kolegovia, vážené kolegyne, čo všetko ste schopní urobiť pre svojich ľudí? Meníte zákon o tajnej službe kvôli poslancovi Gašparovi, meníte zákon o špeciálnej prokuratúre kvôli pánovi Lipšicovi a kvôli, ako vy hovoríte, porušenie základných ľudských práv vašich nadľudí. Meníte zákon, na základe ktorého sa môže korupčník rozkrádajúci verejné zdroje vykúpiť zo svojho trestu. Toto je tá odbornosť, toto je eliminácia populizmu, toto sú tie vaše istoty a koniec amaterizmu na Slovensku. Váš priateľ pán podpredseda parlamentu Danko doslova obťažuje verejný diskurz svojimi myšlienkami o zrušení všetkého špeciálneho, pretože ako hovorí: Všetko špeciálne je choré. Zabudol však, že si týmto výrokom, s týmto výrokom sype popol na hlavu, pretože sa domnievam a nie som tomu určite sám, že pán Danko podľa jeho verbálneho prejavu, ak by bol aktuálne žiakom základnej školy, tak jedine so špeciálnymi potrebami. Pán Danko, ak tu ste prítomný, čo asi nie ste, máme tomu v preklade asi rozumieť, že, že ste chorý. Čo sú dôvody pre zriadenie ministerstva športu zatiaľ nevieme, v čí prospech vznikne nový rezort so stovkami zamestnancov, čo budú robiť, aké budú ich kompetencie, ako to vyrovná rozdiely v podpore individuálnych a kolektívnych športov. Je nevyhnutné opätovne ignorovať komunikáciu s ľuďmi, ktorí športu rozumejú? Alebo stačí, ako je to na Slovensku zvykom, že tu je každý fanúšik, tréner, zároveň expert na šport, prípadne profesionál, ktorý všetkému a všetkým rozumie. Mám veľmi veľa otázok. Povieme si opätovne, čo píšete v programovom vyhlásení vlády k oblasti športu, lebo v aktuálnej dôvodovej správe som o športe nieže takmer, vôbec nič nenašiel. Pozitívom je, že chcete byť pri rozdeľovaní finančných prostriedkov spravodlivejší. Dokonca budovanie športovej infraštruktúry bude podľa tohto dokumentu príbehom úspechu. Chcem tomu veľmi veriť. Zatiaľ to vyzerá na úspech pána Danka. Ten doteraz v politike veľmi úspešný nebol, tak sa to snažíte týmto krokom zrejme kompenzovať. Nevadí, že na úkor verejných zdrojov. Aj keď podľa vášho, vašej dôvodovej správy nemá to žiadny vplyv ani na túto časť zdrojov. Chcem veriť tomu, že budete pozornosť venovať viac individuálnym športom, pretože sú dlhodobo finančne podvyživené, že sa nebudú stavať, prípadne upravovať len futbalové plochy. A to len preto, lebo veď my sme futbalový národ. A pán Danko má rád futbal. Nezabúdajme, že dosahujeme vynikajúce výsledky vo viacerých individuálnych a kolektívnych športoch. A nezabúdajme, že aby sa z nás a našich detí stali vrcholoví športovci a športovkyne, nestačí byť hrdý len na štátny symbol na hrudi, pri zápase, lebo to už len výsledok. Zamerajme sa na proces, ako sa k tomu výsledku dopracovať. Neoceňujme s patričnou úctou len vrcholových športovcov, na Slovensku máme tú tendenciu takú, že oceňujeme a ukazujeme tých našich úspešných športovcov, ale nemyslíme na to, ako tých športovcov vychovať, ako ich pripraviť na to, aby sa vedeli vyrovnať s európskou alebo svetovou špičkou. Aby mohli zbierať medaily na medzinárodnej úrovni. Viete, ja som trojnásobný bronzový medailista z majstrovstiev Európy, víťaz a medailista z viacerých prestížnych medzinárodných turnajov, 16-krát som vyhral titul, titul majstra Slovenska, a to v každej vekovej kategórii. V tejto chvíli to úprimne nevravím kvôli potlesku, ktorý by mohol prísť, ale skôr kvôli paralele, na ktorú nadviažem jedným príbehom. V pondelok som bol totižto vo svojej rodnej obci Tomášikovo, kde som strávil detstvo, našiel si kamarátov, s ktorými sa stretávam aj doteraz. Jedným z nich sme, s jedným z nich sme začali v obecnom boxerskom klube, ja som mal v tej dobe osem rokov, on desať. Časom sa ukázalo, že je to jeden z najväčších talentov na Slovensku. Bol z nás prvý, ktorý reprezentoval obec a Slovensko na medzinárodnom turnaji v Litve, na jednom z najtradičnejších turnajov v Európe. A tento človek, tento mladý športovec vyhral tam striebro. Bola to pre nás obrovská motivácia, bol viacnásobným majstrom Slovenska a prebojoval sa aj do reprezentácie. Ale, bohužiaľ, kvôli generačnej chudobe nikdy nedokázal ozaj preraziť vo svete, aj keď na to mal. Chudoba bola silnejšia ako jeho túžba. Ešte ako tínedžer musel predčasne svoju kariéru bez toho, aby ten svoj športový vrchol vlastne dosiahol, musel ukončiť. Samozrejme, najväčším problémom boli financie. Bolo potrebné pomáhať otcovi, zabezpečiť rodinu o ďalší, hoci len o malý príjem. Ukončil tak svoju kariéru športovca, ukončil svoje školské štúdium a vyzerá to tak, že jeho život sa bude točiť okolo zabezpečenia príjmu pri výkone príležitostných prác. Pokiaľ nebola zima a nemrzlo, tak pre jednu firmu kopal stupne, má mladú rodinu a snaží sa ich zabezpečiť. Ale tie ich, tie jeho sny už asi sa rozplynuli. Prečo tento príbeh? Ministerstvo bude pracovať iba s hotovými ľuďmi, ktorých bude podporovať, či bude talenty vyhľadávať? Ak ich vyhľadá, bude ich podporovať? Ja som nikde, vôbec nikde nenašiel spomenuté vyhľadávanie a podporu športových talentov z chudobného prostredia. Právo na šport pre všetkých je známy pojem už asi nejakých 50 rokov, u nás sa však vníma iba ako právo na šport pre vyvolených. Budeme podporovať deti našich kamarátov? Okej, iba tie pomyselné talenty, ktorých rodičia si vedia z vlastných zdrojov dotovať drahú výstroj? Budú ministerstvom podporované miestne obce, miestne obecné športové kluby, ktoré vychovávajú reprezentantov tejto krajiny? Môj kamarát ako jediný skončil na najprestížnejšom boxerskom turnaji so striebornou medailou na hrudi a dnes, ak nie je zlé počasie, nemrzne, tak kope stupne. Nie, neznehodnocujem túto manuálnu prácu, skôr ma zaráža, ako táto krajina neuveriteľne ignoruje ľudí s talentom. A za všetkým, ako vždy, sú peniaze. Ak by niekto finančne podporil jeho kariéru, dnes by ste tu v zápase proti svetovej špičke boxerov možno tlieskali doma pred telkou s plným nadšením. Mimochodom, miluje box, napĺňa ho, rád by aj trénoval, nemá však kde, nemá podporu, nemá financie, chýba vlastne tá infraštruktúra v športe. Pevne verím, že ministerstvo pána Danka a strany SNS bude myslieť aj na takéto situácie a nedovolíte mrhať talentom takýchto výnimočných mladých ľudí. Teraz poviem aj niečo politické, takže máme 100 mil. eur pre úradníkov a dobrých kamarátov, alebo je to na rozvoj športu? Bol by som veľmi šťastný, ak by tie peniaze cielene pomohli športovcom, malým športovým klubom. A taká malá paralela, chudoba ohrozuje 900-tisíc ľudí, hovorí sa o šetrení, o konsolidácii verejných zdrojov, my ale ideme zriadiť ministerstvo športu za stovky miliónov eur. Máte plné ústa všetkého, ale zároveň ničoho. Púšťate sa do revolučných akcií, ale skončí to ako vždy. Nabalíte sa, dáte pomyselne najesť tým svojim a ostatné hodíte, ak niečo zostane, ľuďom. Okrem toho, že sme krajinou, kde si politici a političky myslia, že peniaze vyriešia všetko, zmenia všetko a zlepšia všetko, zabudnite, že to môže byť pravda iba vtedy, ak ich budete prerozdeľovať efektívne. Čo však má tento krok spoločné s efektivitou naozaj neviem. Možno to nevie pán Danko, ani SNS, ale prečo sa tým trápiť. Hlavne, že pán Danko dostal tzv. funkciu, a tie má on veľmi rád. To už dnes vieme. Slovensko nie je krajina, kde viac peňazí vyrieši žalostný stav športu. Slovensko je krajina, kde viac neefektívne vynaložených peňazí prehĺbi žalostný stav športu. Moment, niečo sa mi... (Rečník ťuká do notebooku.) Ešte mi dovoľte malú reklamu na samého seba. 30. 12. mám proti zápas tu v Bratislave, ak sa naši vrcholoví politici nebudú slniť niekde v Karibiku, určite prídu podporiť svojho kolegu profesionálneho boxera, teraz pracuje, pracujúceho, že, doteraz pracujúceho za minimálnu mzdu, aby mu dali najavo, ako im záleží na športe a podpore mladých športovcov v tejto krajine. Ak ešte mi dovolíte, nechce mi to fungovať, neviem prepnúť, ešte mám dosť času, tak snáď sa to vyrieši... (Rečník ťuká do notebooku. Reakcia z pléna.) Nie nabíjačku, nefunguje mi klávesnica. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)