L. Nagy, poslanec: (2001-10-24):
Predmetný návrh zákona bol doručený poslancom Národnej rady dňa 28. septembra 2001, čím boli splnené podmienky určené § 72 ods. 1 zákona o rokovacom poriadku, to znamená doručenie návrhu zákona najmenej 15 dní pred schôdzou Národnej rady, na ktorej sa uskutoční jeho prvé čítanie. Ako spravodajca určený navrhnutým gestorským výborom si osvojujem stanovisko predsedu Národnej rady obsiahnuté v jeho rozhodnutí č. 1317 z 2. októbra 2001, podľa ktorého uvedený návrh z formálnoprávneho hľadiska spĺňa všetky náležitosti uvedené v § 67 a v § 68 zákona o rokovacom poriadku Národnej rady, ako i náležitosti určené v legislatívnych pravidlách tvorby zákonov. Nakoľko prijatie zákona o verejnom ochrancovi práv priamo predpokladá Ústava Slovenskej republiky, nemôžu vzniknúť pochybnosti o vecnej opodstatnenosti predloženia návrhu. V súčasnosti je inštitút verejného ochrancu práv čiže ombudsmana zakotvený v právnych úpravách viac ako 50 krajín rôznych kontinentov. Slovenská republika vychádzajúc z pozitívnych skúseností s využitím tohto inštitútu v krajinách, kde už bol zriadený, pristúpila k jeho zakotveniu aj vo svojom systéme. Ústavný základ na zriadenie inštitútu verejného ochrancu práv vytvoril ústavný zákon č. 90/2001 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa Ústava Slovenskej republiky č. 460/1992 Zb. v znení neskorších predpisov. Novelizovala sa ôsma hlava ústavy, teda hlava Prokuratúra a verejný ochranca práv, konkrétne čl. 151a zakotvil inštitút verejného ochrancu práv. Podľa tohto článku, teda čl. 151a ústavy je verejný ochranca práv nezávislý orgán, ktorý sa podieľa na ochrane základných práv a slobôd fyzických osôb a právnických osôb pri konaní rozhodovaní, alebo nečinnosti orgánov verejnej správy, ak je ich konanie, rozhodovanie alebo nečinnosť v rozpore s právnym poriadkom alebo s princípmi demokratického a právneho štátu. Ústava odkazuje na podrobnú úpravu v zákone vydanom na základe tohto ústavného splnomocnenia. Ako vyplýva zo zaradenia inštitútu verejného ochrancu práv do ôsmej hlavy ústavy spolu s úpravou Prokuratúry Slovenskej republiky, má tento inštitút pôsobiť popri prokuratúre v Slovenskej republike. Zopakujem myšlienku, ktorú už aj sám predkladateľ pán podpredseda vlády podčiarkol, že z právneho rámca, ktorý vymedzuje postavenie verejného ochrancu práv a prokuratúry, vyplýva, že kým prokuratúra je konštituovaná ako univerzálny orgán ochrany zákonnosti, orgán ochrany objektívneho práva a ako orgán, ktorý koná vo verejnom záujme, verejný ochranca práv čiže ombudsman, je konštituovaný ako orgán ochrany subjektívnych práv. Zároveň je určitým spôsobom doplnením už existujúcej súdnej kontroly dodržiavania zákonnosti orgánov verejnej správy. Poslaním verejného ochrancu práv je najmä poskytovanie neformálnej pomoci osobám nespokojným s vybavením veci, ktorá bola predmetom konania orgánov verejnej správy, alebo osobám, ktorých nespokojnosť smeruje proti konaniu alebo nečinnosti orgánov verejnej správy, alebo, ktoré sú nespokojné so správaním zamestnancov týchto orgánov. Verejný ochranca práv poskytuje pomoc aj osobám, ktoré nemôžu využiť všetky zákonné možnosti poskytované správnym konaním, nakoľko sú pre ne procesné podmienky tohto konania veľmi komplikované a náročné na ich pochopenie. Verejný ochranca práv je nezávislý orgán. Táto nezávislosť je však relatívna vo vzťahu k Národnej rade Slovenskej republiky, ktorá ho volí, môže odvolať z funkcie a ktorú je povinný informovať o svojej činnosti. Úplne je nezávislý od moci výkonnej. Naopak, orgány verejnej správy majú ustanovenú povinnosť voči verejnému ochrancovi, ktorá spočíva v predkladaní materiálov, vyjadrovaní sa k veci a v umožnení vstupu do svojich objektov. Nezávislosť a objektivita verejného ochrancu práv je zabezpečená aj presným vymenovaním nezlučiteľnosti výkonu tejto funkcie s výkonom určených funkcií. Pôsobnosť verejného ochrancu sa v zásade vzťahuje na celú verejnú správu vrátane obcí a vyšších územných celkov. Zákon zároveň taxatívne vymenúva tie orgány, ktoré sú vylúčené z jeho pôsobnosti. Je to zákonodarný zbor, prezident, vláda, Najvyšší kontrolný úrad, Ústavný súd, spravodajské služby, rozhodovacie právomoci vyšetrovateľov Policajného zboru, prokuratúra a súdy s výnimkou štátnej správy súdov. Verejného ochrancu práv volí Národná rada z kandidátov, ktorých jej navrhne najmenej 15 poslancov Národnej rady. Za verejného ochrancu práv možno zvoliť občana Slovenskej republiky, ktorý dosiahol vek 35 rokov, má spôsobilosť na právne úkony v plnom rozsahu, je bezúhonný a jeho vzdelanie, schopnosti, skúsenosti a morálne vlastnosti dávajú záruku, že funkciu verejného ochrancu práv bude riadne vykonávať. Kandidát nemá byť členom politickej strany ani politického hnutia, má mať trvalý pobyt na území Slovenskej republiky a súhlasiť s voľbou za verejného ochrancu práv. Funkčné obdobie verejného ochrancu práv je 5 rokov, pričom tá istá osoba môže byť zvolená najviac v dvoch po sebe nasledujúcich funkčných obdobiach. (Hlasy z pléna.) M. Andel, podpredseda NR SR: Prosím o pokoj v rokovacej miestnosti. Spravodajca vystúpi s tým, čím ho poveril gestorský výbor a čo uzná za vhodné.  Priatelia, kľud. Ak sa vám nepáči, nech sa páči, môžete opustiť rokovaciu miestnosť. Pán kolega, pokračuj.