M. Dzurinda, predseda vlády SR: (2003-02-06):
Hneď na úvod by som sa vám všetkým chcel srdečne poďakovať za diskusiu k tejto téme, ktorá je veľmi komplikovaná, neľahká, zložitá. Navzdory tomu drvivá väčšina príspevkov boli príspevky racionálne, nepochybne hovorené v úsilí ponúkať argumenty aj východiská. Niet najmenších pochýb, že vaše rozhodovanie o niekoľko chvíľ bude mimoriadne závažné a ďalekosiahle. Pravdu podľa môjho názoru majú tí, ktorí hovoria, že dnes nediskutujeme iba o Iraku, nediskutujeme o súvislostiach, rozhodnutiach, ktoré vám navrhuje vláda, ale že rozhodujeme a budeme rozhodovať o ďalekej budúcnosti a perspektívnom vývoji našej vlasti. Vaše rozhodovanie o niekoľko chvíľ bude nielen výkonom ústavných právomocí Národnej rady Slovenskej republiky, bude nielen rozhodnutím, ktoré sa dotkne našich vojakov, veliteľov našich vojakov, rodín našich vojakov, pripravenosti, poslania, na ktoré sa naši vojaci dlhodobo pripravujú, a odhodlania plniť to, čím ich poverí ich vlasť. Bude rozhodnutím nielen o tom, či sa Slovensko zapojí do síl medzinárodnej koalície pripravených vymôcť plnenie rezolúcií Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov. Bude to predovšetkým rozhodovanie Slovenska o jeho zodpovednosti, o potrebe čeliť hrozbe zbraní hromadného ničenia. Bude to rozhodovanie Slovenska o tom, že zlu, akokoľvek silné by sa zdalo byť, je potrebné postaviť sa na odpor. Bude rozhodovaním o tom, či Slovensko je pevnou súčasťou demokratického sveta, ktorý je odhodlaný ubrániť spoločne zdieľané hodnoty, predovšetkým právo na život, právo na život človeka v pokoji a slobode. Stanovisko vlády Slovenskej republiky k týmto neľahkým otázkam je jasné a vy ho poznáte. Pán minister Šimko ho odôvodnil, myslím, veľmi precízne a zrozumiteľne. Prvoradým, rozhodujúcim kritériom nášho rozhodovania boli záujmy našej vlasti, toto bolo základné kritérium, záujmy Slovenskej republiky. Ja si myslím, že prvoradým záujmom Slovenskej republiky je naša bezpečnosť, bezpečnosť Slovenskej republiky, všestranné podmienky na slobodný, pokojný život občanov Slovenskej republiky. Preto chceme, aby sa Slovenská republika stala členom Európskej únie i Severoatlantickej aliancie. Preto chceme rozvíjať spolužitie v rámci stredoeurópskeho priestoru, v ktorom sa nachádzame, ktorého tvoríme srdce, preto nám nesmierne záleží na veľmi úzkej súčinnosti, spolupráci v rámci višegrádskeho zoskupenia. Preto chceme, aby sa rozširovalo pásmo stability a bezpečnosti nielen v regióne, ale aj vo svete. Vychádzam z predpokladu, že po revolúcii v roku 1989 sme sa dobrovoľne otvorili svetu. Stále viac so svetom obchodujeme, stále viac cestujeme, naša mládež študuje na univerzitách európskych miest, ale aj v Spojených štátoch amerických. Preto ohrozenie globalizujúceho sa demokratického sveta je ohrozením aj nás, občanov Slovenskej republiky. Vychádzam aj z predpokladu, že nám nesmierne záleží na stále užšej spolupráci krajín regiónu, tak ako som povedal, strednej Európy, ale aj konkrétne na spolupráci višegrádskeho zoskupenia. Tu je potrebné si uvedomiť, že naši partneri v krajinách Višegrádskej štvorky k irackej kríze už zaujali jasné stanoviská, prijali jasné rozhodnutia, ktorými sa jasne zapojili do medzinárodnej aliancie proti režimu Saddáma Husajna. Iste viete, že v Maďarskej republike sa cvičia príslušníci irackej opozície, tisíce týchto príslušníkov. Iste viete, že Poľská republika je jedným z najsilnejších spojencov Spojených štátov amerických v tejto téme. Nepochybne viete aj to, že Česká republika odpovedala na podobnú nótu Spojených štátov amerických už pred viacerými týždňami. Česká republika už rozhodla, že do Iraku pošle svoju protichemickú jednotku, približne päťnásobne väčšiu, alebo aj viacnásobne väčšiu, ako zamýšľame my. Čo sa mi zdá ako nesmierne dôležité a zreteľa hodné, je to, že demokratický svet sa v úsilí o odzbrojenie Iraku nerozchádza, ale postupne stále viac zjednocuje. Berie na seba zodpovednosť, uvedomujúc si aj ohrozenie teroristov, ale ako som už povedal, ohrozenie tejto časti sveta je aj ohrozením Slovenska. Dúfam, že mi nebudete mať za zlé, keď to zahustím a skonkretizujem napríklad do takéhoto konštatovania: Iba na Karlovej univerzite v Prahe študujú tisíce Slovákov a ako som už povedal, Česká republika sa už rozhodla. Ak bude teda ohrozená Česká republika, budú ohrozené priamo aj tisícky našich mladých ľudí a bude ohrozené aj Slovensko. Toto je myslím, základná odpoveď na mnohé falošné ilúzie, že nás sa to netýka, že my sa môžeme odpovediam na tieto výzvy v súvislosti s Irakom vyhnúť. Panie poslankyne, páni poslanci, toto sú okolnosti, ktoré viedli k rozhodovaniu vlády a aj k mojím osobným postojom. Rozhodovali sme dobrovoľne, bez nátlaku, s plnou zodpovednosťou, počúvajúc hlas svojho svedomia. So zodpovednosťou za dnešok, so zodpovednosťou za zajtrajšok, ale aj za dlhodobejšiu budúcnosť našej vlasti. Pán poslanec Urbáni má absolútne pravdu, rozhodujeme o budúcnosti Slovenska na dlhé roky, od nášho dnešného postoja závisí vývoj Slovenska nielen v najbližšej budúcnosti, ale na mnoho rokov, možno na mnoho desaťročí. Naše rozhodovanie bude dnes o záujmoch Slovenska, ale aj o našej vernosti hodnotám, na ktorých stojí naša civilizácia, na ktorých stojí demokracia ako taká. Bude to rozhodovanie o tom, či sme schopní prispieť k obrane týchto hodnôt, teda aj k obrane života na našej planéte. Prednedávnom mi ktosi povedal, že nič nie je také obdivuhodné ako umenie byť slobodným, ale nič nie je ťažšie ako roky priúčania sa slobode. Trinásť rokov, ktoré uplynuli od novembra 1989, nám každý deň túto pravdu pripomína. Pripomína nám, aká drahá bola naša sloboda, aké krehké boli hranice slobody a otroctva v roku 1938, ako bezmocne sme sa cítili, keď na nás mierili hlavne tankov v roku 1968, a akú úľavu a vyslobodenie pre nás priniesol november 1989. A ak sme kedysi zápasili o vlastnú slobodu, počas týchto trinástich rokov sme viedli zápas o to, čo ruka v ruke kráča so slobodou, za našu vlastnú zodpovednosť. Myslím, že popri mnohých chybách sme veľa aj dokázali. Fundamentálne sa zmenil náš politický systém, ekonomika prešla radikálnou transformáciou, zrodila sa silná občianska spoločnosť. V minulom roku sa nám otvorila reálna šanca byť členom európskej a transatlantickej rodiny. Na dosah ruky sa dostali nielen naše sny o jednotnej a slobodnej Európe, ale aj o Slovensku ako o rovnocennom a dôstojnom partnerovi svetového diania. Toto všetko si vyžadovalo mandát a podporu našich občanov, ktorí chápali, že bez počiatočnej bolesti sa nové Slovensko nezrodí. Naším spoločným poslaním dnes je odstrániť hrozbu zbraní hromadného ničenia predstavovanú irackým režimom a zabezpečiť jeho odzbrojenie, tak ako o ňom rozhodla Bezpečnostná rada Organizácie Spojených národov. Hovorí sa, že despotizmus sa často vydáva za naprávateľa zla, obhajcu spravodlivosti, ochrancu utláčaných a za toho, kto nastolil poriadok. Saddám Husajn sa rád vidí v takomto svetle. Svedectvo amerického ministra zahraničných vecí Colina Powella počas jeho včerajšieho vystúpenia pred Bezpečnostnou radou OSN však hovorí inou, jasnou rečou. Slovensko nemôže zatvárať oči pred takýmito hrozbami, nemôže byť ani ticho, ani byť hluché a myslím, že nemôže ani nekonať. Čím viac krajín sa spojí a čím urgentnejší tlak dokážu vyvinúť na iracký režim, tým väčšie sú šance, že Saddám Husajn nebude zavádzať, klamať a ignorovať medzinárodné spoločenstvo a Bezpečnostnú radu OSN a najmä, že nebude ohrozovať svet. Naše rozhodnutie vo vláde a naše dnešné rokovanie v Národnej rade a hlavne vaše rozhodovanie bude, verím, súčasťou spoločného tlaku na Irak, aby sa podriadil rezolúciám Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov. To je aj moja meritórna odpoveď tým, ktorí sa pýtajú, prečo práve dnes, prečo tak skoro, nehovoriac o tom, samozrejme, že sme dostali legitímnu nótu a na takúto je potrebné v primeranom čase aj odpovedať. Iracký režim nebude spolupracovať, ak sa tlak nebude stupňovať, ak nebude výraznejší. Naopak, čím bude demokratický svet jednotnejší, tým bude tlak na odzbrojenie Iraku silnejší a rovnako silnejšia bude aj šanca na jeho odzbrojenie. Ak chceme byť skutočne slobodní, sme zodpovední za našu slobodu a bezpečnosť a sme spoluzodpovední za slobodu a bezpečnosť iných. Sme tiež povinní nezabúdať na to, že nám v časoch našej neslobody boli mnohí iní oporou. Tak to býva, že sloboda sa zvyčajne rodí v búrkach. Ako ukazujú skúsenosti, sloboda rastie s ťažkosťami uprostred občianskych sporov a požehnanie, ktoré prináša, vidno len po dlhom čase. Myslím, že máme skúsenosti, ani v deväťdesiatom deviatom sa nám v tejto snemovni nerozhodovalo ľahko, ale vďaka pevnému postoju demokratického sveta - a dovolím si povedať - aj vďaka pevnému postoju demokratického Slovenska - majú dnes národy Balkánu šancu. Vlani som sa o tom dvakrát presvedčil v Belehrade, ale aj vo Vojvodine, aj medzi Slovákmi v Báčskom Petrovci, v Kovačici a v iných osadách a celkom nedávno aj v Kosove, aj keď cesta k prosperite a naozajstnej demokracii bude ešte dlhá. A ani v Iraku to nebude inak. Niektorí vyčítali vláde, aj dnes ste o tom hovorili, že sme bojachtiví, akoby sme boli jastrabmi, ktorí chcú Slovensko zatiahnuť do vojenského konfliktu. Počul som, že sme vojnychtiví, takýto výrok považujem za veľmi, veľmi nespravodlivý. Nie je to pravda. Nechceme konflikt, odmietame utrpenie, nerozdúchavame vojnu, práve naopak, chceme mier a stabilitu pre našu vlasť, pre Slovensko, pre Európu a, samozrejme, chceme mier a stabilitu pre svet. Chceme mier a stabilitu aj pre Irak a pre celý priľahlý región, ktorý sa dlhé roky kolíše na nepokojných vodách. Chceme Irak bez hrozby zbraní hromadného ničenia a podpory terorizmu, chceme slobodu a perspektívu slobodného života pre Iračanov a chceme im v tomto pomáhať tak, ako iní pomáhali nám. Nepriateľom ľudu Iraku nie je demokratický svet ani medzinárodná koalícia bojujúca proti terorizmu, nepriateľom ľudu Iraku je Saddám Husajn a jeho nedemokratický režim. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, vaše dnešné rozhodnutie o návrhu vlády nebude iba ústavným rozhodnutím o vyslaní slovenských vojakov do zahraničia. Domnievam sa, že bude odrážať to, či a do akej miery si je Slovensko vedomé globálnych hrozieb terorizmu a zbraní hromadného ničenia. Či Slovensko dokáže konať ako slobodná krajina a pomáhať neslobodným, či Slovensko dokáže konať zodpovedne a ako krajina vyznávajúca zdieľané hodnoty. Ako krajina, ktorá si zaslúži byť súčasťou národov a štátov, ktoré sú schopné tieto zdieľané hodnoty aj ochraňovať. Panie poslankyne, páni poslanci, verím, že Slovensko v tejto ťažkej skúške obstojí. Chcem vás požiadať, aby ste vyslanie našej vojenskej jednotky podporili. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)