Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2014-10-17):
Ďakujem za slovo, ospravedlňujem sa ešte raz, vážené pani kolegyne, kolegovia, vážený pán minister, v úvode predsi ešte len jedna taká drobná poznámočka. Tu sa hovorí veľmi často o tom, koľko tej vody, teda sa obávame, že sa vyvezie aj v tých obaloch spotrebiteľských, či náhodou nie priveľa, ale napadá ma trocha možno mierne ironicky, ale nie celkom neopodstatnene, že koľko sa jej dovezie, keď sa pozrieme na tie jednotlivé regály, koľko máme tej cudzej vody, možnože by malo byť oveľa viacej tej našej, a napadlo mi to len kvôli tomu, že včera sme mali rokovanie tu vzadu s pánom ministrom ohľadom nejakého konsenzu vo veci tohto práve zákona, ktorý prejednávame, ústavného, o zmene ústavy a na stôl sme dostali ponuku, ja som tam bol prvýkrát, neviem, či to bola výnimka alebo je to tu obligátne, pekné fľaštičky Radenskej, slávnej to slovinskej vody, nuž ja si myslím, že keď už tak bojujeme za tú našu vodu, aby neodchádzala, tak by bolo možno dobré, keby sme bojovali aj za to, aby sa dostávala na slovenské spotrebiteľské stoly tá nejaká, nechcem menovať žiadne konkrétne, aby som nerobil reklamu, ale aby to nebola slávna Radenska, na ktorú sú Slovinci, na tie tri srdiečka hrdí, ale ja nevidím dôvod na to, aby sa pila v Národnej rade Slovenskej republiky. Ale chcem povedať niečo, niečo iné. Trocha ma zaráža jedna vec, že teda keď som už povedal, že sme rokovali pri tej Radenskej, tak sa tam dojednalo, že v podstate sme ochotní nájsť ten kompromis, ktorý vyplýva z toho, čo sa tu už viackrát zmienilo, že Jazykovedný ústav Ľudovíta Štúra nám potvrdil našu pravdu, a tak som si myslel, že pozmeňujúci návrh, ktorý vypracovali poslanci vládneho SMER-u, zaznie medzi prvými, že aby sme už teda vlastne už mali jasné, že sa táto vec uznala a že ako keby je už za nami. Som si uvedomil túto svoju chybu kvôli tomu, že je nespochybňujem, pán Puci, že sa chystáte, pán poslanec Puci, ale predsi len, nemalo to byť hneď v úvode, že teda takto sme to zvážili, uznali sme opozičné pripomienky, lebo ja som nieže veľkoryso, ale ja som naivne vypustil zo svojho pozmeňováku tú časť, lebo som predpokladal, že už nemá význam ju ani prednášať, nakoľko je dojednaná zmena, ale som si uvedomil, že som bol nefér voči mojim kolegom, ktorých budem za chvíľočku čítať, ktorí vlastne podpísali tento pozmeňujúci návrh, takže aké právo mám ja, poviem to tak ako politicky, veriť, že naozaj vystúpite s touto zmenou, aj keď ja nespochybňujem, že ste prihlásený. Viem ja, čo poviete? Čo keď alebo... (Smiech v sále.) No v tomto ja nepreháňam, ale v tomto je ten istý taký zmysel, že taká extra elegancia fair play mi velila povedať to možno medzi prvými, ale dobre. Ja teda kvôli poriadku, keďže je to moja povinnosť, tak som teda zaviazaný a nie som jediný predkladateľ, ja prečítam ten pozmeňujúci návrh, ktorý sme pôvodne predkladali, a je to pozmeňujúci návrh poslancov Národnej rady Martina Fecka, Jána Mičovského, Mikuláša Hubu, Igora Hraška, Igora Matoviča, Richarda Vašečku, Heleny Mezenskej, Eriky Jurinovej, Janky Šipošovej, Evy Horváthovej, Miroslava Kadúca, Jozefa Viskupiča, Štefana Kuffu a Petra Polláka k vládnemu návrhu ústavného zákona, ktorým sa dopĺňa Ústava Slovenskej republiky č. 460/1992 Zb. v znení neskorších predpisov, a to takto: V čl. I v čl. 4 ods. 2 prvej vete sa za slová „pitnú vodu“ vkladajú slová „balenú do spotrebiteľských obalov na území Slovenskej republiky“ a slová „a poskytnutie“ sa nahrádzajú slovami „a na poskytnutie“ a v druhej vete sa vypúšťajú slová „o podmienkach prepravy vody na humanitárnu pomoc a pomoc v núdzových stavoch“. Odôvodnenie nečítam, zaznelo viackrát a 2. bod je ten, ktorý som už prečítal, ale kvôli právnej čistote ho čítam ešte raz, opäť bez odôvodnenia: V čl. 1 sa doterajší text označuje ako bod 1, za ktorý sa vkladá nový bod 2, ktorý znie: 2. V čl. 44 ods. 1 sa na konci pripájajú tieto slová „a predovšetkým na vodu, ktorá ako životodarný prírodný zdroj, základná hodnota pre každého a spoločné dedičstvo všetkých, je vecou spoločného záujmu a majetkom uvedeným v čl. 4 tejto ústavy a nie bežne obchodovateľnou komoditou“. Opäť som už hovoril, že je tam súlad s európskou smernicou o vode, nebudem odôvodnenie čítať a využijem ešte v závere tohto druhého vystúpenia túto možnosť na to, aby som dopovedal niektoré veci, ktoré zazneli vo faktických poznámkach a ja už som na to nemal možnosť na to dostatočne reagovať. Je to otázka toho možného predaja, kolega Martinák povedal, nikdy viac nepredáme, pretože vždycky tá slovenská voda nech ostane u nás. Naozaj nesmieme byť, nieže nesmieme, ale môžeme byť, ale bude veľmi vhodné, keď si to pozrieme na to s tým pohľadom, že ak dnes je ústavný zákon, ako som sa vyjadril, tým najlepším riešením z tých, ktoré máme k dispozícii na to, aby sme ozaj sa uistili o tom, že sa nebude môcť voda vyvážať, pretože správne, Helenka aj ostatní, spomínate, že tie bilancie nemáme k dispozícii, nie je tu istota nielen o množstvách, ani o kvalite, ani o vývoji klimatických zmien, ktoré budú mať dopad na vodný režim. No ak toto tu je, tak najlepším riešením je práve predložiť ústavnú zmenu, ktorá týmto pádom podľa mňa sa zdá pri tých všetkých debatách, ktoré máme, ako niečo, čo je riešením našich pochybností. No a prečo ešte ten predaj spomínam, no ak sa raz ozaj tie bilancie presne napočítajú, ak my naozaj sa utvrdíme, že sa nám klimatický cyklus prestal blázniť, že máme istotu, že máme tých 90 % prebytočnej vody, no prečo by raz tí, čo prídu po nás, ja nevravím, že to bude o štyri roky, nemohli povedať, dozrel čas, Ústavu Slovenskej republiky meníme, tento článok nám už vadí, chceme obohatiť k dispozícii prostriedky, ktoré majú mať občania na rôzne účely, predajme. Lebo viete, keby takto podobne na to pozerala Saudská Arábia a povedala, len pre nás a pre naše deti, alebo Nóri, no tak možno by nám odkázali, že jazdite si na vodu alebo proste tú ropu vám nedáme. A pritom tá ropa je zdroj, ktorý nie je obnoviteľný na rozdiel od vody. Takže si myslím, že možno také rigorózne stanovenie, že nikdy viac, nie je správe, pretože ak dozrie čas a naša istota bude istotou, ktorú dnes nemáme, ako sa k tomu prihlásime a hlásime, tak by bolo veľmi dobré, keby sme si povedali, a prečo na tom férovým spôsobom na svetovom trhu nezarobiť, zvlášť keď tu spomínal kolega Hlina a ďalší, že už dnes sú krajiny, ktoré by si s radosťou túto vodu kúpili. Dnes im nedáme okrem humanitárnej pomoci, ale v budúcnosti vďaka tomu, že sme tou strechou Európy a že sme vodnou veľmocou, a vodné veľmoci nahradia ropné veľmoci v budúcnosti, no prečo by sme to neurobili. Tobôž keď my lesníci vieme, že tou veľmocou sme vďaka kvalitnému spravovaniu lesov posledných 700 rokov. A to je možno všetko, čo som chcel k tomu povedať. Ešte neviem, či som si nejakú poznámočku nenapísal. Ale už len tu otázka toho hradenia tých služieb. No myslím, že komplexná hodnota lesa, ako to spomínal i pán poslanec Huba, s ktorým sme to predkladali, prichádza ten čas, aby sme sa pozreli na lesy komplexne, a nielen vodu, ale aj ďalšie ich produkty, ktoré vôbec nie sú začínajúce drevnou produkciou, tá je kdesi na konci, aby boli reálne ohodnocované a aby raz tu pán minister financií Kažimír alebo jeho nástupca povedal, HDP lesné hospodárstvo neobohacuje o 0,13 %, ale možno o 13 %. Pretože to, čo dostáva táto krajina, nie je zadarmo, ale zatiaľ sa to tak zdá. Verím, že práve učením o komplexnej hodnote lesa, ktoré má obrovskú tradíciu, keď spomeniem prof. Papánka, prof. Zachara alebo prof. Čabouna, sme v tomto svetová alebo európska špička a nemáme čo čakať na Európsku úniu, že nám to v roku 2020 povie, ako na to. My na to, ako možno vieme už dnes. Ďakujem pekne.