Šípošová, Janka, poslankyňa NR SR (2014-09-18):
Ďakujem pekne, pani predsedajúca. Vážený pán predseda, konečne sme sa dostali k vašej správe. Chcela by som ako prvé povedať to, že toto schvaľovanie vôbec všetkých výročných správ takmer už v októbri sa mi zdá ako úplne zbytočné, ak chápeme výročné správy a ich prerokovávanie aj ako príležitosť povedať, čo by tam mohlo byť inak v budúcnosti alebo čo by sa mohlo zmeniť, je to na poslednú chvíľu. Je to nedôstojné. Je to nedôstojné aj preto, čo hovorila pani podpredsedníčka Jurinová, že ľudí, ktorí naozaj pracujú, sú odborníci, sú vyťažení, sú zodpovední za chod veľkých inštitúcií tu naťahujeme po chodbách nie dni, ale mesiace fakticky, takže to sa mi úprimne nepáči. Druhé, čo sa mi nepáči, považujem za nedôstojné, je také pohrávanie sa v tomto prípade s Ústavom pamäti národa. Prvá vec sa týka personálneho obsadenia. Ja si myslím, lebo v správe sa píše aj o tých sporoch, ktoré ste si všetci asi všimli, ktoré vyplývajú podľa mňa aj z toho, že je nesúlad alebo nie sú kompatibilní niektorí ľudia, predovšetkým členovia správnej rady a predseda správnej rady. Je to predsa aj zodpovednosť Národnej rady. Aj správna rada, aj predseda sú volení v Národnej rade, tak by mala mať Národná rada toľko chochmesu, aby ich navolila tak, aby ten ústav pracoval tak, ako by to malo byť. Nemôžeme sa teda tváriť, že s tým nič nemáme. Ja som sa zúčastnila na tých hearingoch, keď kandidáti na funkciu predsedu správnej rady vystupovali pred výborom pre ľudské práva. No, viete, zdá sa mi, že tie diskusie a tie prejavy tých kandidátov ukázali v mnohých prípadoch buď nepochopenie, alebo, alebo totálnu aroganciu. Tváriť sa, že to je nejaký výskumný ústav, ktorého vedúci má na starosti veľmi štandardné a bežné spracovanie historických údajov, to nemôžeme. Je to naozaj, ja sa už nejdem vracať k tým výrokom ani nemám rada také patetické vyjadrenia o tom, ako čo je s národom, ktorý si nepamätá svoju históriu, ale na tých vypočutiach pred výborom pre ľudské práva to bolo naozaj veľmi trápne. Ústav pamäti národa nie je obyčajný výskumný ústav. Druhé, čo sa mi zdá mimoriadne nedôstojné, tiež už tu o tom bola reč, je to materiálne zabezpečenie a to sídlo. Samozrejme, vieme, že sa týka aj iných inštitúcií, tieto inštitúcie boli zriadené zákonom. To znamená, že tiež sa nemôžeme tváriť, že sa to netýka nikoho alebo netýka sa to štátu. Je to naozaj hanba, nič iné sa na to nedá povedať, že sa k tomu tak staviame, akože ak niektorý minister povolí, tak dá nejaké priestory, ale čo, to nie je len o tom, že kam pôjde, ide aj o to, že koľkokrát sa ešte bude sťahovať. Veď to nie je len preniesť si tak ako v amerických filmoch krabicu s kancelárskymi potrebami, veď tam sú archívy, ľudia boží, majme rozum! Ešte chcem sa zmieniť aj o tom, v tej správe bol zmieňovaný akýsi nesúlad medzi predpismi, zhrnuto povedané, teda že stanovy Ústavu pamäti národa nie sú plne v súlade s platnými právnymi predpismi Slovenskej republiky, čo je teda zákon o pamäti národa, Zákonník práce, Občiansky zákonník, a že teda v správnej rade alebo neviem kde presne ešte panuje neochota na zmenu stanov. Pýtam sa, či nie je možné nejakým spôsobom to riešiť, napríklad novelizáciou zákona alebo nespoliehať sa len na to, že to nejako sa utrasie a život to vyrieši. Ja by som bola rada, keby takúto stať, ktorá tam bola dosť veľká, o tých názorových a vlastne aj reálnych faktických problémoch činnosti následne ústavu, keby sme to už v budúcej správe nemuseli čítať. A čo sa týka toho finančného zabezpečenia ústavu, neviem, či to tu niekto spomenul, ale je vlastne verejným tajomstvom, hovorí sa o tom mnoho, že odmeny členov správnej rady sú neštandardné, poviem, neštandardne vysoké. A možno aj preto a možno aj to môže byť motívom a zdrojom tých konfliktov, ktoré tam sú. Nedalo by sa na nich ušetriť? A financovať z toho niečo iné? Ďakujem pekne za pozornosť.