Valášek, Tomáš, poslanec NR SR (2021-06-18):
Veľká vďaka, pán predsedajúci. A poďakovanie patrí tiež prítomným europoslancom za tú iniciatívu. Možno škoda, že sa stretáme v piatok poobede, lebo to prakticky garantuje, že budete hovoriť k poloprázdnej sále. A budúcnosť Európskej únie je príliš vážna téma na to, aby to išlo tak trošku do stratena. Takže možno také zamyslenie, že či tie diskusie budeme robiť ďalej, čo pevne verím, že áno, aby sme nastavili možno trochu lepšie aj ten formát a čas. Dve poznámky. Pôvodne som plánoval iba jednu. Ale neodpustím si aj tú prvú, a hovorím to s plným vedomím, že sa nechcem vrátiť k tým kultúrnym vojnám a prestrelkám, ktoré tu prebehli či včera, či k pôvodnej diskusii k uzneseniu pani poslankyni Záborskej. Ale keďže to už otvorili iní, poviem to. A to, čo poviem, poviem so všetkou úctou k pani poslankyni Lexmann či k pánovi europoslancovi Štefancovi, ktorých si nesmierne vážim za ich prácu, či je to na slobode a demokracii, čo sa deje vo východnej Európe, či je to na otázkach hoaxov a iných, s ktorými máme v týchto veciach častú spoluprácu. Ale cítim z toho argumentu o subsidiarite, poviem to otvorene, takú neúprimnosť. Neúprimnosť preto, lebo to nesedí logicky. Európsky parlament je politickou inštitúciou. Ste volení priamo ľuďmi, logicky sa budete vyjadrovať k politicky citlivým veciam. Nepovažujem to za nič nezvyčajného. Navyše platí to, čo povedal môj kolega v Progresívnom Slovensku Michal Šimečka, ktorý s nami nemohol byť zo zdravotných a rodinných príčin, že tá rezolúcia, ktorú sme včera schváleným uznesením skritizovali, nič nenariaďuje, ani nemá právo nariaďovať. Nič. V úvode, v preambule jasne konštatuje, že subsidiarita musí, aj bola dodržaná. A jediné, čo odporúča, jediné, čo robí, dáva nám odporúčania. Za týchto okolností poprieť a hlasovať proti nej a dať si ten čas, že schválime osobitné uznesenie Národnej rady, ktorými kritizujeme, a tváriť sa, že to o subsidiarite jednoducho neprejde tým testom logiky, úprimne by ma zaujímalo, a tu privítam vašu odpoveď, že či by sa rovnako vehementne postavili tí ľudia, ktorí sa za to včerajšie uznesenie, schválené tu, postavili aj za uznesenie, ktoré by kritizovalo rozhodnutie národnej, pardon, rozhodnutie Európskeho parlamentu, ak by sa tá škála posunula smerom ku konzervativizmu. Inými slovami, ak by aj politicky to uznesenie Európskeho parlamentu išlo úplne opačným smerom. Neotváram to preto, že chcem polemizovať alebo hádať sa. To sme fakt robili včera dosť. Otváram to preto, lebo keďže sa teraz bavíme o tých témach, tak sa o nich bavme otvorene. A nie pod zásterkou subsidiarity. Ja vítam úprimnosť pána europoslanca Štefanca, ktorý nakoniec povedal otvorene, a fakt si to vážim, že toto je o tom, či sa Európska únia má vrátiť ku kresťanským hodnotám alebo nie. A presne na to si dovoľujem reagovať, lebo o tomto tá diskusia je. A dovolím si zareagovať so znepokojením, úprimne, nad tými slovami. Samozrejme, že Európska únia je z veľkej časti postavená na kresťanských hodnotách, ale postaviť to na báze exkluzivity je, úprimne povedané, cesta do pekla. Európska únia funguje dobre a môže fungovať iba, ak sa v nej budú cítiť rovnako dobre slovenskí konzervatívni kresťania, socialisti na ľavom brehu Seiny niekde v Paríži, bavorskí sociálni kresťania, či proste dánsky liberáli. Iba ak bude vedieť byť Európska únia domovom pre nás všetkých, ktorá si nebude kádrovať, že vy ste menej európski, lebo ste málo konzervatívni, vy ste príliš európski, lebo ste príliš liberálni. Iba taká Európska únia má budúcnosť. A mňa úprimne mrzí, že sa to v takej veľkej časti politického spektra na Slovensku u nás rozmýšľa v takýchto exkluzívnych vymedzeniach, že buď ste takí alebo takí. A podotýkam tiež, že to oslabuje vplyv Slovenska na európskej pôde, pretože ak sme ako krajina vnímaní ako súčasť nejakého bloku, ktorého hlavnými prioritami je návrat v tejto exkluzívnej forme kresťanskej identity Európskej únie, plus, samozrejme, opozícia voči migrácii, no tak samozrejme, že to oslabuje našu schopnosť presadiť iné nápady, ktoré sú úprimne pre našu budúcnosť či ekonomickú, či, ako spomenul pán kolega Martin Hojsík, ekologickú budúcnosť oveľa dôležitejšie. A oslabujeme sa tým, že sme vnímaní len ako krajiny, ktoré otvárajú kľúčovo tieto dve hlavné témy. Toľko k tej téme. Opäť privítam vašu reakciu. Ešte jeden postreh, pán predsedajúci, k tomu, prečo tu vlastne sme, budúcnosť Európskej únie a k tej samotnej konferencii. Taký jeden postreh. Nakoniec už tu odznel na výbore pre európske záležitosti. Je aj v inštrukciách, aj v postoji slovenskej vlády naznačený. Ale chcem, aby odznel explicitne, pretože s ním hlboko súhlasím. Áno, som za diskusiu o budúcnosti Európy, pretože máme skutočne štrukturálne problémy, ktoré väčšinou práve takéto podujatia konventného typu rieši. Najlepšie máme s tým skúsenosti, či z Lisabonskej zmluvy, či z iných predošlých konverzácii. Nenechajme sa však pritom v tej diskusii uniesť len víziami. Nezabúdajme na tie nedokončené ponaučenia z tých predošlých kríz, či to bola ekonomická kríza, takmer kolaps eura v roku 2010 – 2011, či to bola následne potom, samozrejme, migračná kríza z roku 2015, či to je, samozrejme, tá nedávna kríza stále pretrvávajúca. Ešte stále sme zďaleka nedokončili to, čo sme si v už v tom roku 2010, v roku 2015, a aj v minulom a v tomto roku povedali, že musíme dokončiť. Ešte stále nemáme poctivo nastavené bankové garancie pre pôžičky alebo banky v iných členských krajinách EÚ. Ja tomu rozumiem, že je to citlivá téma, ale každý ekonóm sa zhodne, že proste bez nejakej poctivejšej formy bankovej garancie, kde si vieme vzájomne aj garantovať vklady, asi ako banková alebo menová únia nemáme celkom šancu v budúcnosti. Ešte stále nemáme, toto viete vy najlepšie, vy to riešite, vy to máte na pretrase v Európskom parlamente oveľa častejšie ako my tu, ešte stále nemáme dohodu v rámci tej dvadsať sedmičky na poctivých pravidlách hry o migrácii. A vy viete lepšie ako ja, ako hlboko sme zasekaní v tých rozdieloch medzi južanmi, stredoeurópanmi a inými. Ale samozrejme to nemôže byť nedôvodom na nejakú dohodu. Pretože ak sa stane, že sa nám vráti to, čo sa stalo v roku 2015, takéto, také to viditeľné zlyhanie, tak potom nás, samozrejme, voliči vytrestajú za to, že čo sme tých predošlých päť rokov, šesť rokov neurobili. Jednoduchá pointa opäť. Áno, pracujme na budúcnosti Európy, ale nie za cenu toho, že zabudneme na to, čo sme si ešte už pred dekádou zadefinovali, že musíme urobiť a stále sme nedokončili. Vďaka.