V. Veteška, podpredseda NR SR: (2006-02-02):
J. Banáš, poslanec: Vážený pán minister, pán podpredseda, kolegyne, kolegovia, nemal som ani nejako v úmysle debatovať, lebo tá správa je veľmi konzistentná, dobrá, ale vyprovokoval ma tak nejako pozitívne náš predseda Paľo Paška. A musím ti dať za pravdu, je mi naozaj ľúto, že v tejto snemovni dokážeme debatovať pol dňa o zimných pneumatikách a hodinu venujeme takej závažnej problematike, ako je zahraničná politika, aj to za dosť tristnej účasti, keby tu neboli traja kolegovia, tak ma láka parafrázovať Ľudovíta XIV. a povedať, že „koalícia som ja“. Dovoľte preto len zopár poznámok, námetov, pretože pán minister najlepšie vie, že na každej medzinárodnej konferencii, samitoch a podobne vždy upúta ten, kto príde s nejakým originálnym nápadom alebo s niečím, čo posunie celú problematiku ďalej. To mi tak troška v tomto materiáli aj chýbalo. Najprv poviem tú moju istú kritiku – a súhlasím s Borisom Zalom aj s Paľom Paškom –, priznám sa, že nerozumiem dobre, a to by som možno poprosil pána ministra o nejaký komentár, našej angažovanosti špeciálne v Bosne a Hercegovine. To, že sme v peacekeepingových misiách v Bosne, v Kosove, v poriadku. Ale myslím, že to je, a to tu už zaznelo, príliš veľká ambícia, príliš veľký batoh brať si ešte aj Bosnu a Hercegovinu, ktorá je mimoriadne zložitá problematika. Máme na to zopár schopných diplomatov, mená, samozrejme, nebudem hovoriť, ale neviem, či to nie je príliš veľa. Ale je hádam jediná istá kritická pripomienka. Priority. Samozrejme, je ich veľa – od boja proti terorizmu, šírenie zbraní hromadného ničenia, transatlantická relácia atď. Ale chcem zdôrazniť to, čo tu už bolo tiež povedané – naši susedia. Ukrajina, dokonca nám vyplýva dobrý vzťah s Ukrajinou i z koncepcie európskych susedských vzťahov alebo európskej susedskej politiky, môžem povedať, že Ukrajina pozerá na nás dosť s veľkou nádejou a sme im dosť istou takou posilou. Keď som bol začiatkom novembra na Ukrajine z titulu mojej funkcie ako viceprezidenta PZ NATO, tak nás prijal dokonca aj prezident Juščenko a všetci najvyšší ústavní činitelia, a mal som ten pocit aj z tých kuloárnych debát, že veľmi ich zaujímal ten model ešte svojho času rozchodu Česko-Slovenska, mierový, bezproblémový. Ale chcem tu, na tejto pôde jasne povedať, že naše pocity, ktoré som nadobudol na Ukrajine, a boli sme dokonca prvýkrát pustení ako „naťácka“ delegácia do Sevastopoľa, kde sme debatovali s najvyššími dôstojníkmi Čiernomorskej ukrajinskej flotily, nemal som ten pocit, že by tam bola nejaká osobitná tenzia, animozita medzi Ukrajincami a Rusmi. A myslím si, že to je dosť chybné hodnotenie namýšľať si, že môže dôjsť k nejakému konfliktu medzi Ukrajinou a Ruskom. Je tam istá tenzia z dôvodov, ktoré sú známe, ale tieto národy sú možno tak blízko ako Česi a Slováci. Samozrejme, naša ambícia dostať Ukrajinu do Member-ship Action Plan v roku 2006 je, alebo pomôcť im, je veľmi oprávnená, oni na to doslova aj čakajú a dúfajme, že sa to vo Viľňuse podarí. Energetická závislosť, energolínie, energotrasy cez Ukrajinu, nemusím o tom hovoriť, aké je dôležité, aby sme mali väzby s touto krajinou, dobrý a vyvážený vzťah, a svojím spôsobom by Ukrajina mohla byť aj istým príkladom pre Rusko. Ja som povedal Juščenkovi, že čo sa bojíte toho Ruska, však pritiahnite Rusko bližšie k Únii a NATO, tam tí starí generáli pomaly budú odchádzať a nová veliteľská generácia, tá už má iné myslenie. Maďarsko. Ja som už raz v tejto snemovni povedal, prečo my si nedáme ambíciu pokúsiť sa minimálne o niečo podobné, čo spravili de Gaulle a Adenauer – historické zmierenie. Ak to dokázali dva také národy ako Nemci a Francúzi, ktoré sa doslova stáročia vyvražďovali, a vzťah Slovákov a Maďarov zďaleka nebol taký animózny, myslím si, že by to bol skvelý signál Únii, že tieto dva národy dokážu bez problémov v mieri, v pokoji koexistovať. Ja mám dokonca pocit, že národy si to želajú, už menej si to želajú politici. A musím povedať, že mám ten pocit, že na obidvoch stranách Dunaja. Ešte uniká nám trošku aj Rakúsko, lebo Rakúsko je, či chcem, či nie, krajina, ktorá, nielenže máme teraz blízko, čo sa týka privatizácie letísk, ale je to proste predsednícka krajina Únie. Rakúsko rozhoduje až do polovice tohto roka. Rakúsko revitalizuje opäť debatu o Európskej ústavnej zmluve. Nazdávam sa, že i tá blízkosť geografická, i tá blízkosť, tam je podobná vláda pri moci ako u nás, myslím, že toto by sme mali využiť, dokonca, poviem otvorene, aj veľmi blízke osobné vzťahy kancelára Schüssela s premiérom Mikulášom Dzurindom. Ešte k tej Ukrajine – otázka Schengenu. Od 10. mesiaca 2007 sme v Schengene. Teraz sme otvorili malý priechod v Slemenciach, ale viem, tak reglement Únie hovorí, že keď už bude schengenská hranica, tak môžu byť len veľké medzinárodné priechody podľa medzinárodných štandardov. Tak neviem, či teraz Slemence budeme nejako zase modifikovať, alebo čo s tým urobíme. Samozrejme, prioritou, jasné, to už bolo niekoľko ráz zdôraznené a je to veľká česť a výzva, naše členstvo v Bezpečnostnej rade OSN. Ja to skôr považujem za výzvu a, pán minister, vy dobre viete, že najmä ten mesiac február 2007, keď budeme predsedať, to je absolútna šanca, keď môžeme takmer, by som povedal, vstúpiť do histórie. Treba pripraviť nejakú rezolúciu, slovenskú rezolúciu, ktorá keď sa prijme, tak proste už v tej histórii ostane. Ja by som mal taký námet, keď sa už angažujeme dlhšie a úspešne, hoci len v podstate ako poskytovateľ priestorov v Cypre, prečo by sme sa nemohli pokúsiť ako malá krajina, ktorá nie je v konflikte zaangažovaná, posunúť Cyprus. K parlamentnej diplomacii. Paľo Paška to už začal. Ja si myslím, a to sme už aj ponúkli pani štátnej tajomníčke, keď sme boli u nej na obede, tu je celý rad poslancov, ktorí sú v parlamentných delegáciách. Ono to nominálne vyzerá tak, že to sú len také nejaké delegácie, ktoré sa zídu, prediskutujú problém a ideme domov. Ale tam sú kľúčovou záležitosťou osobné kontakty v tých delegáciách. Každý z nás pozná celý rad významných poslancov z rôznych politických strán. U mňa to napríklad funguje tak, keď sa niečo deje v krajine ix, tak proste kolegovi zavolám a ten mi povie, že ako to naozaj vyzerá. Toto je úžasná zbraň a pomoc aj pre exekutívu, čo sa týka lobovania za slovenské záujmy, a myslím si, že toto môže Národná rada poskytnúť. Ešte jeden námet by som mal. Neviem, či som to tu už aj nespomínal. Pán minister, v rámci Únie fungujú autonómne inštitúcie, tzv. agentúry zo starej pätnástky, okrem Belgicka, Holandska, Švédska, Fínska, v každej členskej krajine, niekde dokonca dve, sú agentúry. Teraz sa vo Švédsku etabluje Agentúra pre prevenciu epidémií, vo Fínsku, pokiaľ viem, Európsky úrad pre chemické látky, mám pocit, že by mohla byť aj na našej strane istá ambícia dostať nejakú agentúru, trebárs navrhujem pre integráciu národnostných menšín, do Slovenskej republiky. Na záver jednu poznámku, tým ukončím, je to zároveň aj výzva, nadviažem opäť na nášho predsedu Paľa Pašku, ktorý povedal, že v zahraničnej politike je rozhodujúca kontinuita. Vyzývam túto Národnú radu, keďže v Európe fungovali tri štandardné dvojice premiér, alebo kancelár a zaminín, to bol Schröder – Fischer, tí sú preč, Blair – Straw a Dzurinda s Kukanom, tak vyzývam Národnú radu, aby sme urobili všetci spoločne pre to, aby dvojica Kukan – Dzurinda pokračovala aj po voľbách. Ďakujem vám pekne.