J. Berényi, poslanec: (2008-09-16):
Po prvé. Tento konflikt znovu otvára na medzinárodnej scéne otázku princípu územnej celistvosti štátu a relevancie medzinárodného práva v tejto oblasti. Pri tejto príležitosti môžeme konštatovať, že Ruská federácia je v tomto konflikte agresorom a porušuje medzinárodné právo, a to nielen od začiatku augusta, ale od roku 1991, keď Gruzínsko vyhlásilo svoju samostatnosť. Rusko od osamostatnenia Gruzínska vojensky podporovalo separatistov z Abcházska a z Južného Osetska. Čo viac, vydávaním ruského pasu pre obyvateľov separatistických regiónov Rusko de facto už v deväťdesiatych rokoch uznalo nezávislosť Abcházska a Južného Osetska a porušilo medzinárodné právo a ešte dávno pred vypuknutím kosovského problému. Je pravda, že Gruzínsko vedené prezidentom Saakašvilim prekvapivým spôsobom vojensky zaútočilo na separatistické regióny začiatkom augusta, ale Gruzínci neurobili vlastne nič iné, len sa pokúsili v úvodzovkách obnoviť ústavný poriadok na území štátu presne tak, ako zdôvodňujú Rusi vojenskú intervenciu v Čečensku v roku 1994. Preto podľa mojej mienky Gruzínsko môže nazvať agresorom alebo provokatérom len ten, kto neuznáva súčasné medzinárodné právo a územnú celistvosť Gruzínska. Po druhé. Ten druhý pohľad sú skôr mocenské záujmy na Kaukaze a možný vstup Gruzínska do NATO. Saakašvilimu po nástupe na prezidentský post sa podarilo vytvoriť za pomerne krátke obdobie z Gruzínska pomerne úspešnú krajinu so značným ekonomickým rastom a s prilákaním zahraničných investorov, najmä zo Západu. A to všetko prakticky bez podpory Ruska, dokonca skôr v protiklade s nimi. Je logické, že pre Moskvu je to nežiaduce, aby bez ich podpory v postsovietskom území existoval úspešný, prozápadne orientovaný štát. Bol by to nebezpečný precedens pre ostatných z tohto regiónu. Práve preto si myslím, že tento vojenský konflikt si Rusko želalo. Táto krátka, ale krvavá vojna veľmi spochybnila ambície Gruzínska stať sa členom Severoatlantickej aliancie. Zároveň však vyslala signál všetkým štátom postsovietskeho regiónu z Moskvy, neposlušní budú potrestaní. Po tretie. Ten tretí pohľad na tento konflikt vyplýva z hospodársko-energetických záujmov. Cez územie Gruzínska vedie dôležitý ropovod Baku Cejhan z Azerbajdžanu do Turecka. Už aj tento ropovod do určitej miery oslabuje monopol Ruska na dodávky energetických surovín do Európy. Zároveň vieme, že aj plánovaný plynovod Nabuko by išiel cez Gruzínsko. Vieme, že v blízkej minulosti Rusi často siahali po čiastočnom zastavení alebo prerušení dodávok energie do Európy pri riešení rôznych sporov so susedmi. Energetická závislosť Európy posilňuje pozíciu Ruska voči Európe neuveriteľným spôsobom. Túto pozíciu si chcú pochopiteľne silou-mocou držať preto Rusi a žiadali oslabenie súčasného vedenia Gruzínska, dezintegráciu štátu v prospech ich záujmov. Z tohto všetkého vyplýva, že stanovisko Slovenskej republiky v rusko-gruzínskom konflikte nemôže byť iné ako podpora územnej celistvosti Gruzínska s výzvou, aby ruské vojenské jednotky opustili celé územie Gruzínska. Po nastolení územnej celistvosti Gruzínska ich podpora vstupu do Severoatlantickej aliancie, po tretie je urýchlenie výstavby plynovodu Nabuko. K vyhláseniu Národnej rady Slovenskej republiky k udalostiam v Zakaukazku predloženého pánmi poslancami Palkom a Minárikom mi dovoľte poznamenať, že SMK nemá problém v prípade hlasovať za body číslo 2, 3, 4, 6 a 9. Ostatné body však neodzrkadľujú náš názor. V prípade kompromisu môžeme ešte prijať bod prvý, ale bez bodu číslo štyri, nakoľko bod prvý a bod štvrtý sú v protirečení v našom poňatí. Bod prvý vníma územnú celistvosť Gruzínska len od roku 1992. De facto uznáva vyčlenenie separatických regiónov z Gruzínska. Ale bod 4 deklaruje princíp nemennosti hraníc. To je podľa nás protirečenie. Ďalej. Nemyslíme si, že členské krajiny NATO sa angažovali v zmene hraníc Srbska. Viackrát sme deklarovali, že zmena hraníc Srbska bola vyvolaná nacionalistickou politikou Slobodana Miloševiča a vyvraždením desaťtisíc kosovských Albáncov. Veľkým rozdielom medzi Kosovom a Južným Osetskom je najmä to, že v prípade Kosova štátne orgány a srbské vedenie zlyhalo v národnostnej politike a nebolo schopné vytvoriť vhodné podmienky na spolunažívanie väčšiny a menšiny, kým Gruzínsko takúto šancu ani nedostalo, nakoľko hneď po osamostatnení v roku 1991 sa separatistické územia odtrhli. Gruzínsko podľa našej mienky by malo dostať šancu, aby dokázalo, že vie vytvoriť demokratický štát s tolerantnou národnostnou politikou pre všetkých. Chcel by som zdôrazniť, že stanovisko Strany maďarskej koalície k rusínsko-gruzínskemu konfliktu znovu dokazuje, že nie je naším úmyslom podporovať separatistov v Európe s cieľom dezintegrovať stredoeurópsky región. Opakujem, nie je naším cieľom podporovať separatistov v Európe s cieľom dezintegrovať stredoeurópsky región, ako to pripisujú niektorí kolegovia poslanci politikom Strany maďarskej koalície viackrát. Pre nás ako pre zástupcov menšinovej strany je v takýchto konfliktoch smerodajné vždy, po prvé, rešpektovanie medzinárodného práva, po druhé, konkrétny postoj štátu k menšinovému obyvateľstvu. Len tie štáty si zaslúžia mať územia s menšinovým obyvateľstvom, ktoré vedia vytvoriť vhodné podmienky pre mierové spolunažívanie a hospodársky rozvoj. Srbsko takýmto štátom nebolo. Gruzínsku zase Rusko neumožnilo, aby sa stalo takýmto štátom. Zodpovednosťou medzinárodného spoločenstva je, aby Gruzínsko šancu dostalo. Na prvý pohľad sa mi zdá, že návrh SDKÚ – DS, ktorý prezentoval pán poslanec Kubovič, je vhodný na možný kompromis v parlamente, aj keď to musíme ešte raz preštudovať, ale zdá sa mi, že je to vhodnejší text na kompromis ako ten pôvodný s tým zase, že som uviedol body, ktoré sú pre nás prijateľné aj z pôvodného textu. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)