P. Hrušovský, predseda NR SR: (2004-12-03):
J. Ševc, poslanec: Vážený pán predseda, vážené kolegyne, kolegovia, vážený pán predseda vlády, vážený podpredsedovia vlády, vážení členovia vlády, žiada sa od nás, aby sme schválili predložený návrh zákona o štátnom rozpočte na rozpočtový rok 2005 a súčasne vzali na vedomie návrh rozpočtu verejnej správy na roky 2006 až 2007, ktorý je síce orientačný a bude sa spresňovať v ďalšom rozpočtovom roku, ale len v odôvodnených prípadoch. Je v tom určité riziko, ale nie neprekonateľné. Pre poslanecký klub KSS je kameňom úrazu predloženého návrhu to, že je založený na politike súčasnej koalície a že spája výdavky s politickými prioritami vlády v rámci tvrdých rozpočtových obmedzení, najmä v sociálnej oblasti, v oblasti školstva, vedy, kultúry, dopravy a rozvojových programov na celoštátnej a regionálnej úrovni. Preto je pre nás neprijateľný. Je v rozpore s našou politikou a našou filozofiou hospodárskeho a sociálneho rozvoja slovenskej spoločnosti. Treba tiež otvorene povedať, že návrhy programového rozpočtovania, tak ako sú predložené, až na svetlé výnimky, sú skôr pokusom na programové rozpočtovanie. Ale na druhej strane sa žiada privítať zavedenie systémovej možnosti čerpania a vykazovania prostriedkov štátneho rozpočtu aj v nasledujúcom roku. Sme toho názoru, že stojí za opätovné zváženie zrušenie samostatnej rozpočtovej kapitoly Súhrnný finančný vzťah k obciam a vyšším územným celkom. Ide o veľmi dôležitý finančný vzťah celku k základným územným celkom, ktorý by mal byť predmetom sústavnej pozornosti a starostlivosti aj Národnej rady najmä v situácii, keď sa nový fiškálny systém iba rozbieha a budú s tým ešte veľké problémy. Zrejme to si vláda uvedomuje. Nové vymedzenie porušovania disciplíny vrátane sankcionovania je dôležitý prvok. Vyžaduje však jednoznačne pravidlá, aby sa tým predišlo subjektivizmu v rozhodovaní a uplatňovaní. Len prax a čas ukážu, aké korekcie budú potrebné. Za najväčšie riziká predloženého návrhu rozpočtu Slovenskej republiky na rok 2005 ako aj návrhu rozpočtu verejnej správy na roky 2006 až 2007 považujeme po prvé neadekvátny prístup k riešeniu problému nezamestnanosti, sociálne dôsledky pauperizácie obyvateľstva. Po druhé, nepretržitý rast zadlženosti, po tretie, sústavne rastúce pnutie medzi rastom HDP a jeho užitím, po štvrté, hrubé až trestuhodné zanedbávanie takých kľúčových oblastí pre dynamický rozvoj každého štátu ako je vzdelanie, najmä vysoké školstvo, veda, výskum a kultúra, po piate, zaťažovanie verejných financií nákladmi na vytváranie, prípravu, výzbroj a poskytovanie bezplatných služieb, vojenských, po šieste, nepriaznivý vývoj zamestnanosti vo verejnej správe, po siedme, obstarávanie kapitálových aktivít, po ôsme, nedostatok prostriedkov na zabezpečenie výkonu právomocí obcí a vyšších územných celkov a po deviate, spoľahlivosť v základných predpokladoch pre vypracovanie predložených návrhov. Každý z uvedených fenoménov má svoj hlboký obsah, ktorý charakterizuje podstatu určitej stránky našej súčasnej spoločnosti. Najsyntetickejšie podstatu súčasného vývoja u nás vyjadruje nezamestnanosť. Je plodom tohto systému a súčasne najvšeobecnejším a najobjektívnejším hodnotením politiky všetkých ponovembrových vlád a jej dôsledkov za uplynulých 15 rokov. Je agregátnym vyjadrením všetkých foriem odcudzenia majetku ľudu a jeho prechodu do cudzích rúk a celej takzvanej reštrukturalizácie hospodárstva. Nezamestnanosť je prejavom parazitickej podstaty súčasnej spoločnosti, ktorá nielen ekonomicky paralyzuje a sociálne rozkladá Slovensko, ale ho devastuje kultúrne, vzdelanostne, zdravotne a psychologicky. Státisíce ľudí v produktívnom veku sa už roky nemôžu realizovať, naplňovať zmysel svojho života a sú odkázaní na almužnu. Slovensko v dôsledku toho prichádza každoročne o stovky miliárd, ktoré prevyšujú oveľa väčšie prostriedky, aké predložený návrh rozpočtu vyčleňuje na vysoké školstvo, vedu a kultúru. Šokuje, že táto strašná záležitosť sa už všeobecne prijíma ako osudové prekliatie, akoby. A ešte viac šokuje, že vláda nielenže nehľadá jej riešenie, ale sa všemožne usiluje o retušovanie a zľahčovanie reálnej skutočnosti. Dokonca aj klub bohatých považoval za potrebné verejne nás upozorniť, že vyššia nezamestnanosť ako na Slovensku spomedzi 30 členských krajín Organizácie pre hospodársku spoluprácu a rozvoj je už len v Poľsku. Medzinárodné porovnávanie miery nezamestnanosti na Slovensku sa už tradične oveľa vyššie, ako sa tvrdí Štatistickým úradom, v treťom štvrťroku 2004 úrady práce evidovali v priemere 384 428 nezamestnaných. Eurosat a OECD hovoria o nezamestnanosti 18,1 %, ktorá predstavuje vyše 470 000 ľudí bez práce. Rast ekonomiky spojený s prílivom zahraničných investícií a tvorbou nových pracovných miest podľa vlády by mal zabezpečiť v roku 2004 aj rast nezamestnanosti na úrovni 0,3 %. Predložený návrh rozpočtu verejnej správy na roky 2005 až 2007 predpokladá rast zamestnanosti v percentách podľa štatistického výkazníctva 0,7 % a v rokoch 2005 až 2007 o 1 % v porovnaní v roku 2007. Aj keby to bola pravda, pri takom tempe rastu zamestnanosti s rekordnou nezamestnanosťou by sa Slovensko nevyrovnalo ani za ďalších 15 rokov. Z tohto pohľadu vládne prognózovanie stabilného rastu životnej úrovne na obdobie 5 až 7, možno povedať, je to akoby holub na streche. Nie je to nič nového pod slnkom, všetky ponovembrové vlády sľubovali všeličo, od Švajčiarska, raji na zemi, dvojnásobných platov a všeličo iné. Žiaľ, realita je taká, že reálna životná úroveň je aj koncom roku 2004 stále ešte nižšia, aká bola v roku 1990. Ďalšie veľké a sústavne rastúce nebezpečenstvo pre Slovensko, ktoré stále viac redukuje možnosti vnútorného použitia príjmu štátneho rozpočtu vidíme v zadlženosti štátu. Podľa vládneho návrhu zákona o štátnom rozpočte na rok 2005 len objem záväzkov štátu na splátky istín štátneho dlhu v roku 2005 je 140 mld. a 631 mil. To znamená, že činí viac ako 54 % z celkových príjmov štátneho rozpočtu na rok 2005. V dôsledku schodku štátneho rozpočtu vo výške 61 mld. a úverov do Európskej investičnej banky, 650 mil. a Svetovej banky, 200 mil., zadlženosť štátu bude ďalej rásť aj o tieto sumy, treba povedať. Hrozivá podstata problému je nielen vo výške štátnej zadlženosti, ktorá už dávno presiahla úroveň, nielen celkové ročné príjmy a celkové ročné výdavky štátneho rozpočtu. Hlavne spočíva v dlhodobej tendencii štátneho hospodárenia. Pri vzniku samostatnej Slovenskej republiky náš podiel pohľadávok len voči Ruskej federácii činil viac ako miliardu dolárov. Okrem toho ponovembrové vlády rozpredali majetok ľudu za stovky miliárd korún. Prakticky sa vypredalo všetko, čo sa len dalo, vrátane národného striebra. Proste všetko, čo tu predchádzajúce generácie vytvorili a naakumulovali. Dnes už vláda sústavne stúpajúcou zadlženosťou štátu zaťažuje aj generácie, ktoré sa ešte nenarodili, možno povedať. Splátky istín štátneho dlhu a ďalšie položky dlhovej služby pohlcuje stále viac celkových príjmov štátneho rozpočtu. Kde sa len všetko skončí, položme si otázku alebo môže skončiť. Jedným z najväčších problémov Slovenska je narastajúci a prehlbujúci sa konflikt medzi rastom HDP a jeho užitím. Nie je pravdou, že hospodársky rast sa postupne premieta aj do životnej úrovne obyvateľstva. Štátny rozpočet za rok 2004 predpokladal pokles priemernej reálnej mzdy o 0,6 %. Východiská tiež pokles o 0,3 %. Teraz aktuálny odhad je síce 0,7 %, rast priemernej reálnej mzdy, aký bude výsledok, sa ešte nevie. Konečné účtovanie ukáže. To však neodráža životnú úroveň nezamestnaných a dôchodcov, ktorá sústavne klesá. Štátny rozpočet na rok 2004 počítal s poklesom nezamestnanosti o 1 % a s priemernou mierou evidovanej, zdôrazňujem iba evidovanej, 14,9 %. Teraz sa v predkladanej správe k návrhu rozpočtu hovorí, že sa evidovaná nezamestnanosť odhaduje pod 15 %. HDP na Slovensku rastie a rastú aj zisky. Len v Slovnafte za prvý polrok 2004 zisk bol vyšší ako 4 mld. Sk. Ide previerka, my sme takúto previerku žiadali už predtým, zrejme niečo z nej vznikne. Nechcem hovoriť o SPP, Slovenských telekomunikáciách a iných záležitostiach. Samozrejme, tieto zisky prúdia do zahraničia. Na Slovensku niet prostriedkov na nič, treba povedať. Taká je realita. Kedysi nás presvedčovali, že je nie dôležité, komu patria slovenské závody, teraz sa na vlastnom údele presviedčame o opaku. Niekoľko slov k vývoju zamestnanosti vo verejnej správe. Pod tlakom na znižovanie osobných výdavkov v štátnom rozpočte v predchádzajúcom období došlo k značnej transformácii medzi jednotlivými zložkami ústrednej správy a územnej samosprávy, bez vplyvu na celkový počet zamestnancov. Počet zamestnancov sa v sektore verejnej správy v rokoch 2001 až 2004 udržiaval v rozmedzí 412 až 408 000. Ani predložený návrh rozpočtu verejnej správy na roky 2005 až 2007 neodporúča znížiť počet zamestnancov v tejto sfére. Odporúča zachovať počet zamestnancov rozpočtových kapitol s výnimkou už, samozrejme, prijatých rozhodnutí a posilniť mzdový fond pre zlepšenie odmeňovania zamestnancov. V predloženom návrhu sa zdôrazňuje, že podstatou nového systému financovania obcí a vyšších územných celkov je posilnenie finančnej samostatnosti územných samospráv. Doterajší priebeh daňovej reformy od januára 2004, na ktorú nadväzuje fiškálna decentralizácia od 1. 1. 2005, varuje pred možnými katastrofálnymi dôsledkami tohto experimentu. Môže to mať nedozerné dôsledky najmä pre sociálne, zdravotnícke, školské a iné služby. V predloženom návrhu sa hovorí alebo tvrdí, že daňovými príjmami budú zabezpečené kompetencie obcí, výkon samosprávnych funkcií, mestská verejná doprava, školstvo a sociálne zabezpečenie, teda má sa na mysli opatrovateľská služba a kompetencie vyšších územných celkov na úseku činnosti úradov vyšších územných celkov. Všeobecne sa vie, že to je zatiaľ iba zbožné želanie. Už teraz zanikajú mnohé školské spoje, školy, zariadenia pre dôchodcov, pre deti a mnohé živoria, treba povedať. Je doslova ochromená ich existencia, na to upozorňujú starostovia obcí a miest, Hrozí aj nebezpečenstvo nadmerného daňového zaťažovania občanov zo strany vedenia obcí a vyšších územných celkov. Môže nastať, že obce si začne určovať výšku daní podľa toho, ako budú potrebovať. V návrhu rozpočtu verejnej správy na rok 2005 - 7 sa veľa miesta a pozornosti venuje vývoju priemernej ročnej miere inflácie. Štátny rozpočet a východiská na roky 2004 a východiská na roky 2005 predpokladali priemernú mieru inflácie 8,1 % Aktuálny odhad činí 7,8, prognóza ministerstva financií na rok 2005 až 7 počíta s priemernou ročnou mierou inflácie, ako tu bolo povedané pánom podpredsedom vlády, 3,3%, v roku 2005 - 2,8, v roku 2006 - 2,5 a 2,5 v roku 2007. Možno, že je to konštrukcia, ktorá má cieľ realizovať celý rozpočet, najmä jeho výdavkovú stránku, ale aká je táto konštrukcia. V priamom kontexte s touto prognózou sa zdôrazňuje, že ministerstvo financií predpokladá, že robustný rast ekonomiky nevyvolá významné inflačné tlaky na dramatické prehĺbenie deficitu na bežnom účte. Príliv zahraničných investícii spolu so štrukturálnymi reformami a využitím prostriedkov z rozpočtu Európskej únie by mali zvýšiť štrukturálnu zamestnanosť a zároveň postupne znížiť počet ľudí bez práce. Musím povedať, že citovaný predpoklad ministerstva financií mňa viac znepokojuje, ako presvedčuje, vyvoláva dojem účelovosti a evokuje myšlienku, že sa tým otvárajú zadné dvierka pre zdôvodnenie možných prepadov tak v štátnom rozpočte ako aj v rozpočte verejnej správy. O to viac, že podobných „hypotetických predpokladov“, na ktorých je predložený návrh založený, je viac ako presvedčivých faktorov. Miestami návrh rozpočtu verejnej správy na roky 5 až 7 pôsobí dojmom akejsi eufórie a možno povedať aj predvolebnými sľubmi, ako reálne východiská z krajne zložitej situácie, v ktorej sa Slovensko nachádza. Za želanie považujeme aj prognózu reálneho rastu tvorby hrubého fixného kapitálu v roku 5 až 7, ide o 9,3, 8,0 a 5,8%. reálnejšie sú prognózy medzinárodných inštitúcii. Platí to najmä o reálnom raste HDP indexe spotrebiteľských cien, deficity štátneho rozpočtu, teda v metodike EC 95. Vážená Národná rada, podľa štatistických údajov Slovensko sa nachádza na konci poradia členských štátov Európskej únie v podiele investícii do vysokoškolského vzdelania na HDP so svojimi 0-85 %. Z pohľadu rozpočtu verejnej správy sa predpokladá, že na vysokoškolské vzdelanie sa vynaložia v roku 2005 verejné zdroje v sume 12,8 miliárd Sk. Navrhovaný objem výdavkov sa zvýši z 0,85 % na 0,91 % HDP. Návrh rozpočtu verejne správy na vysoké školstvo v roku 2006 predpokladá 0-94 a v roku 7 pokles na 0-93. Pri takomto tempe rastu sa rozdiel medzi nami a ostatnými členmi Európskej únie prehĺbi ešte viac. Keby vláda sledovala zabezpečenie prístupu ku kvalitnému vysokoškolskému vzdelaniu každému, mohla by to urobiť cestou zvýšenia verejných investícii do ľudských zdrojov, ako sa to spravidla robí vo väčšine členských štátov Európskej únie. Lisabonské závery Európskej rady zdôrazňujú potrebu podstatného ročného nárastu investícií do ľudských zdrojov. Zatiaľ čo severské krajiny, predovšetkým Švédsko a Dánsko, vykazujú vysokú a stúpajúcu úroveň investícii do vzdelania, v súvislosti s inými krajinami Európska komisia vyslovuje opodstatnené obavy, že nedostatok investícií do vzdelania môže ohroziť rovnosť prístupu ku vzdelaniu a zabezpečenie kvalitného vzdelávania a prípravy. Toto nebezpečenstvo najaktuálnejšie hrozí Slovensku. V tomto zmysle predložený návrh je aj v rozpore so všeobecnou politickou v Európskej únii. Porovnateľné údaje OECD ukazujú podstatný rozdiel medzi severom a stredom Európy. Aj výrazne chudobnejšie baltické krajiny nasledujú severský príklad. Hoci sa ešte ťažšie vyrovnávajú s transformáciou ako Slovenská republika, ich verejné výdavky na vzdelanie ako percento z HDP v roku 1999 boli podstatne vyššie. Sústavne sa vláda „nejaksi“ pýši rastom HDP a pri výdavkoch na vzdelávanie Slovensko je poslednom mieste z nových členských krajín Európskej únie. Slovensku dokonca hrozí, že sa stane v aplikácii informačných a komunikačných technológii v školstve najzaostalejšou členskou krajinou Európskej únie. Podľa indexu politickej podpory vzdelávania, teda vládnej EPC, ktorý vyjadruje pomer verejných výdavkov na školstvo na hlavu, tak ako sme to robili na Slovensku, bolo v roku 2000 rovnako ako na poslednom mieste medzi kandidátskymi krajinami do Európskej únie. Zatiaľ čo tento index činil u Estónska 27,4, Lotyšska 26,9, ale poďme k Maďarsku - 20,9, v Česku - 20,2, u Slovenska je to iba 15,1. A tým, čo tvrdia, že treba spoplatniť vysokoškolské štúdium preto, že vo všetkých iných členských krajinách Európskej únie podiel súkromných výdavkov na vzdelávanie je vyšší, musím povedať, že je to číra demagógia. Podľa zdrojov OECD indikátory 2002 verejné súkromné výdavky na vzdelávanie ako percento HDP v roku 1999 činili v Holandsku verejne 6,5, súkromne 0,1 vo Fínsku 5,7 a 0,1 na Slovensku, verejné 4,6 a súkromné 0,1. Poslanci za KSS pri prerokúvaní návrhu rozpočtu na rok 2004, už minule sme dôrazne upozorňovali, že vláda síce proklamuje podporu vzdelania, ale rozpočet hovorí o opaku. Žiaľ, musíme to opakovať aj teraz. O nič lepšie je na tom ani veda a technika. Celkové výdavky na vedu a techniku z verejných strojov predstavujú 6,3 miliardy korún, čo predstavuje 0,45 % z predpokladaného HDP. Inými slovami, Slovensko vloží do vedy a techniky v roku 2005 o niečo viac ako 1 000 korún na obyvateľa. Niekoľkonásobne menej, ako sa ročne prestávkuje. Pre našu popolušku kultúru je horný limit výdavkov pre rok 2005 - 3,8 miliardy Sk. A pre rok 2006 už iba 3,7 miliardy, to asi preto, aby nám náhodou naša kultúra nespyšnela, z toho až 0,9 miliardy, to je skoro jedna štvrtina prísne účelovo smeruje pre cirkvi a náboženské obce. Zrejme aby si naši umelci uvedomili, že majú byť bohabojní a vďační všemocným aj za to. Literatúra ťahá za ešte kratší koniec ako ostatné oblasti kultúry a umenia. Slovenská profesionálna literatúra sa ocitla na hranici likvidácie. Prispieva k tomu aj prax uvoľňovania prostriedkov z ministerstva kultúry v prospech spisovateľských organizácií nie priebežne od začiatku roku, keď ich organizácia reálne potrebuje, ale až koncom roka. Pravdepodobne vychádza sa z toho, že umelcov netreba maznať, tak im asi zrejme treba. To, že sa v prehľade výdavkov kapitoly ministerstva hospodárstva len pre Pegueot, Citroen a Kia motors pre roky 2005 až 7 počíta s 3 miliardami a 120 miliónmi, nikoho z nás nevzrušuje. Naopak, podľa vlády treba si to vážiť, pretože nám pomôžu vyriešiť nielen nezamestnanosť, ale nás naučia aj kultúre. Hlavne to, ako stáť v predklone a kloniť sa pred chlebodarcami za naše peniaze. Sme toho názoru, že ak vláda nechce podporovať nositeľov slovenskej originálnej kultúry, nemala by ich aspoň oberať vo forme vysokej DPH. Na kultúru by mala Slovenská republika prispievať aspoň 1 % HDP ako v iných európskych štátoch a DPH na knihy by mala byť znížená z 19 na 6 %. Výdavky na obranu v roku 2005 až 7 pohltia spolu 84 miliárd a 263 miliónov korún. Medziročné prostriedky kapitoly ministerstva obrany porastu najrýchlejšie, až o 1,1 %. To, že Slovensko z toho nebude mať žiadny úžitok, nie je podstatné, podstatné je to, aby sme ako členská krajina NATO a verný spojenec boli vždy a perfektne pripravení, to, čo sa bude od nás vyžadovať. Po dôkladnom oboznámení sa s vládnym návrhom zákona o štátnom rozpočte na rok 2005 a s návrhom rozpočtu verejnej správy na roky 6 a 7 sme došli k záveru, že predložené návrhy nezohľadňujú prioritné záujmy Slovenskej republiky, ale hlavné záujmy koaličných strán. Vládna koalícia už v procese tvorby rozpočtu demonštrovala, že jej ide hlavne o svoje stranícke záujmy. Preferovala záujmy jednotlivých rezortov podľa toho, z ktorej strany bol menovaný príslušný minister. Všetko sa dokonca javilo tak, že im dokonca nešlo ani o rezorty, ale koľko získala tá či oná koaličná strana pre svojho ministra. Ešte horšie je to, že v pozadí zostavovania rozpočtu mali byť niektorí takzvaní nezávislí poslanci s rôznymi požiadavkami, ktorí sa však vzdali svojich požiadaviek v prospech Tatier. Nebyť ekologickej katastrofy, neviem, ako by sa zachovali. Len vážená snemovňa, len do pozornosti problém Vysokých Tatier. Odhad je, že 1 800 000 kubíkov dreva bude treba spracovať. Jeden kubík, uvažujú, že sa predá za 400 Sk, teda krát 400 to je 720 miliónov korún. Zrejme vládny výbor s týmito prostriedkami účelne naloží, včera nás pán predseda vlády informoval, že vláda nedovolí z Tatier nové Las Vegas, treba to len privítať a v tomto aj od nás dostane vláda podporu. Nezávidím zostavateľom štátneho rozpočtu, pán minister, nie je to jednoduchá záležitosť, a každému vyhovieť, o to viac. Navrhujeme pre budúce obdobie, za účelné by bolo, aby štátny rozpočet sa pripravoval s predstihom, nejakýmsi širokým konsenzom medzi koalíciou i opozíciou. Bolo by to prospešné pre Slovensko, pre nás tento návrh nedáva odpoveď na riešenie rôznych programov a že je reštrikčný a nezodpovedá potrebám, o tom netreba ani hovoriť. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)