T. Galbavý, poslanec: (2003-03-06):
Na úvod by sme si teda mali vyjasniť, o čom je dnešná schôdza, som už asi posledný, takže vás poprosím o pozornosť, a čo je jej cieľom. Pán poslanec Madej zo strany Smer sa pred týždňom provokačne pýtal predsedu vlády, či spoluprácu s bývalým ministrom jeho kabinetu považuje za svoj boj proti korupcii. Pán poslanec, je vari bojom proti korupcii dnešná schôdza? Všetci veľmi dobre vieme, že nie. Pamätáš, Robert, asi pred voľbami odpovedal si na novinárske otázky o tvojich volebných ambíciách. Ak nie, dovolím si ti ich pripomenúť. Citujem: „Chcem byť premiérom, nepracujem 16 hodín len tak pre nič za nič,“ povedal si vtedy. Nie som zlomyseľný, ale aké muselo byť tvoje sklamanie, keď z tohto postu nič nebolo. Nakoniec, stretával som ťa tu aj po voľbách na chodbách, bolo mi ťa tak trošku ľúto, si bol celý zarastený, opustený, (Smiech. Potlesk.), ale to je normálna vec. Preto ak dnes nezmieriteľne brojíš proti „doprivatizácii“ štátnych firiem, nebude to preto, že sa nemôžeš dívať na to, ako o majetku, o ktorom si chcel rozhodovať ty, rozhodujú iní a definitívne sa stráca z dosahu anonymného a nie vždy hospodárneho štátu, do rúk konkrétnych vlastníkov? Vážené dámy a páni, politik Robert Fico sa pred voľbami prepočítal, tak neochvejne rátal s vládnym kreslom, že na prípadnú opozičnú politiku ani nepomyslel. Dnes pôsobenie jeho strany v opozičných laviciach postráda akúkoľvek koncepciu. Robert, mám aj na niečo lepšie, ale počúvaj ma. Celé to možno, alebo nemožno nazvať inak ako výstižným slovenským príslovím: Kto chce psa biť, palicu si nájde. A Robert Fico ju nachádza v čomkoľvek, čo táto vláda predloží. Úspešná a skorá európska integrácia bola jedným z predvolebných sľubov aj jeho strany. Z opozičných lavíc však skepticky a nedôverčivo pozerá na našu európsku budúcnosť. Pozvanie totiž dostala Dzurindova, a nie jeho vláda. Dlhoročne presadzuje absolútny trest, trest smrti. Doživotné väzenie po treťom závažnom trestnom čine však považuje za pritvrdé. Navrhuje ho totiž Dzurindova, a nie jeho vláda. Hlása poriadok a spravodlivosť, no pohoršuje sa nad neústupčivým stanoviskom vlády proti bezprecedentnému štrajku železničiarov, o desiatky miliónov korún denne totiž prichádza krajina, ktorej vládne Dzurindova, a nie jeho vláda. Včera aj dnes sme si opäť vypočuli celý rad obvinení s dôkazmi a faktmi. Ako mnohokrát predtým, predstavitelia Smeru sa nezaťažujú. Opäť sa iba domnievajú, predpokladajú a myslia si. A ako mnohokrát predtým sa potom ukryjú do právnických kľučiek, ktoré im umožnia vydávať dojmy za pojmy. Postavili sa pred nás, aby súdili a odsudzovali. Nejde však o fakty a o podstatu veci, čiže odstránenie alebo aspoň zjavný úbytok korupcie z nášho verejného života. Aj korupcia je totiž len ďalšou vhodnou palicou na mlátenie okolo seba. Najviac pritom udierajú do tých, ktorí na rozdiel od iných konajú menej, rozprávajú a svoje podozrenia a poznatky poskytujú orgánom činným v trestnom konaní, ktoré jediné môžu podozrenia overiť a dokázať, a súdom, ktoré jediné majú právo vynášať rozsudky. Biblia pritom už celé dve tisícročia pripomína: Nesúďte, lebo budete súdení. Robert Fico sa práva nebojí, ak sa jeho obvinenia nepotvrdia, skryje sa za slobodu slova, za právo vysloviť názor či právnickú domnienku. Tým sa to pre neho skončí. Obvinenia poslúžili, ak sa dokážu, dobre, ak sa nedokážu, tiež dobre. Nie som ten, kto môže vzhľadom na informácie, ktoré mám, stopercentne ukázať, kde je pravda, ale ani o to nejde, ani Robertovi Ficovi a jeho strane absolútne nejde. Ide o preferencie, ktoré by im dali do rúk vytúženú moc. Už raz voličov nepresvedčili, dnes sa do boja o ich priazeň vrhli ešte strmhlavejšie. Keď Robert Fico a jeho strana Smer pochopili, že po voľbách 2002 im zostanú len opozičné kreslá, nechal sa šéf Smeru počuť, že naším protivníkom je vláda z rokov 1998 až 2002 za nesplatené účty, akými sú klientelizmus či korupcia. Minulá vláda, vládna koalícia, ktorú si ako protivníka dnes stavia proti sebe, pritom na rozdiel od neho vždy konala už len pri podozreniach vyvodzovala dôsledky, veď vládu opustilo päť jej členov. Robert Fico však predkladá znova len slová, žiadne fakty či dôkazy. Heslá ako poriadok, spravodlivosť a slušný život či boj proti korupcii sa stávajú frázami, ktorých cieľom nie je nič iné ako zabávať verejnosť. Chladnokrvne a vypočítavo pritom kalkuluje s tým, že v dnešnej hektickej dobe drvivá väčšina ľudí nejde pri zisťovaní pravdy do hĺbky, ale uspokojí sa s povrchnou informáciou, najmä ak je zabalená do príťažlivého obalu. Takou bola aj minuloročná poslanecká iniciatíva pána Fica súvisiaca s predložením návrhu zákona o preukazovaní pôvodu majetku. Podľa legislatívnej rady vlády, citujem: „V každom paragrafe zákona sa vyskytuje ustanovenie obsahujúce rozpor s ústavou.“ Koniec citátu. Prvý paragraf Ficovho zákona bol retroaktívnym ustanovením, ktoré zakotvovalo spätnú pôsobnosť zákona. Išlo o retroaktivitu, ktorá bola v rozpore nielen s našou ústavou, ale aj s dodatkovým protokolom k Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd. Druhý paragraf návrhu zakotvoval princíp prezumpcie viny, teda domnienku o nestatočnosti, nepoctivosti alebo protiprávnosti pôvodu a spôsobu nadobudnutia majetku, ktorý dotknutá osoba musí vyvracať, čo je takisto v rozpore s ústavou. Tretí paragraf prenášal dôkazné bremeno na žalovaného, čím sa popiera princíp zakotvený v Občianskom súdnom poriadku. Obdobné ustanovenie, ktoré už raz prenášalo bremeno na žalovaného, bolo zrušené nálezom Ústavného súdu Slovenskej republiky. Nesúlad štvrtého paragrafu Ficovho zákona s ústavou vyplýval z toho, že zakotvoval princíp odňatia majetku, čo nedovoľujú články 20 až 49 základného zákona republiky. Iba piaty paragraf v ústave neodporoval, lebo sa týkal otázky, odkedy bude zákon účinný. Strana Smer je typická tým, že sa vyjadruje zásadne vždy a ku všetkému obsiahlo, ale spravidla bezobsažne. Rešpektujem, že je právom opozície sa kriticky vyjadrovať k jednotlivým krokom vládnej väčšiny. Dokonca opozícii prisudzujem povinnosť dozerať na vládu a poukazovať na prípadné pochybenia. To však vyžaduje aj schopnosť uznať dobré a vedieť navrhnúť konštruktívne riešenia na zlepšenie menej vydareného. To vyžaduje vzdať sa prázdnej všehokritiky a mať nezaujatý pohľad na podstatu riešení, pohľad, ktorý nezohľadňuje politickú príslušnosť predkladateľa, ale snahu o čo najlepšie riešenie. To by však bolo o čosi náročnejšie a predovšetkým nie také populárne. Tu však nejde o zodpovednosť ani o úprimnú snahu niečo riešiť. Našej opozícii stačí živiť sa a udržiavať v čo najširšej verejnosti pocit neúspechu, pesimizmu a skepsy a zároveň ponúkať veľmi vágne recepty, ktoré všetko vyriešia, takmer ako v rozprávke. To je však zavádzaním a nezodpovednosťou najhrubšieho zrna voči voličom, ktorí si vodenie za nos za svoju dôveru odovzdanú vo voľbách nezaslúžia. Parafrázujúc tvoje obvyklé vyjadrovania, Robert, vyslovujem vážne podozrenie, že táto schôdza s najväčšou pravdepodobnosťou neprinesie nič, čo by pomohlo riešiť problematiku korupcie na Slovensku. Dáva však dostatočný priestor na fabulovanie, prezentovanie rôznych narážok, náznakov, ničím nepodložených predstáv a obvinení. Tak ako ich tu pravdepodobne nikto nebude vedieť preukázať, nebudú sa dať ani vyvrátiť. Táto schôdza naozaj nič nevyrieši, verejnosti zostane len pocit špiny a znechutenia. Namiesto toho, aby táto špina naším pričinením zmizla, rozstriekli ste ju po celej verejnosti. Verejnosti, ktorú korupcia ukrutne trápi a bolestivo jej zasahuje do života. Namiesto toho sa necháme brať za rukojemníkov akémusi anonymovi, ktorý do pľacu z času na čas pohodí takú či onakú nahrávku s údajnými odposluchmi. Bol som veľmi prekvapený, ak niektorí politici, vrcholní predstavitelia politických strán, dokázali promptne, bez akejkoľvek informácie o pôvode a dôveryhodnosti anonymných, podvrhnutých materiálov rozvíjať teórie, žiadať vysvetlenia, ba dokonca naznačovať sankcie. Bol som naozaj prekvapený istotou a suverenitou, s akou dokázali niektoré médiá vyvodzovať závery, o čo ide, o koho ide a čo sa tu dokazuje. Ak sa pár nepodpísaných, údajne ťažko čitateľných a nezrozumiteľných strán textu stalo verejným obvinením najťažšieho kalibru, obvinením niektorých ľudí, celej politickej strany, div že nie obvinením celého politického systému. Za celé dva týždne som sa však nedozvedel nič viac, nijaké fakty a nijaké dôkazy. Ja som tie papierové podvrhy nedostal, ale počul som, že sa v nich autor pokúšal namočiť do špiny aj predstaviteľov, dokonca menovite iných politických strán, ale z akéhosi dôvodu sa spomína iba jedna. Na otázku prečo si logicky v tejto chvíli nedokážem odpovedať. Skladal som sľub, že budem vykonávať svoj poslanecký mandát v súlade so zákonmi, v najlepšom záujme Slovenskej republiky. Hystériu dokázala vyvolať jedna anonymná a dodnes nepotvrdená provokácia a ktorej sme zvolaním tejto schôdze, možno nechcene, podľahli. Však podľa môjho najhlbšieho presvedčenia nielenže nie je v najlepšom záujme tejto krajiny, ale práve naopak, v jej najhoršom záujme. Korupcia je pritom vážna vec. Vážny problém tejto krajiny. A nielen jej. Obludnosť rozmerov, do akých dokáže dorásť, je odstrašujúca. Veľké Rusko napríklad dnes korupcia ohrozuje viac než vojna v Čečensku. V ruskej televízii sa nedávno objavil autobus, ktorý jazdí medzi Groznym a Moskvou, teda práve ten autobus, čo do Moskvy doviezol 125 kg výbušnín použitých pri obliehaní divadla Dubrovka, v ktorom pri pokuse o vyslobodenie rukojemníkov zomrelo toľko ľudí. Nikto totiž dnes autobusy nekontroluje. Vodič, ktorý netušil, čo vezie, povedal, že ho polícia počas cesty zastavila 50-krát. Vždy sa však odohralo to isté. Policajt sa opýta, viete koľko? Isteže, povie vodič. Odovzdá úplatok a ide ďalej. Bez úplatku by sa pri každom zastavení autobus zdržal niekoľko hodín, za celú cestu niekoľko dní. Na konci cesty tohto autobusu bola celým svetom sledovaná moskovská dráma a stovka zbytočne vyhasnutých životov. Korupcia má vždy a všade svoje obete. Možno nie natoľko viditeľné, možno neznáme, možno skryté. Korupcia je vážna vec. Smrteľne vážna vec aj na Slovensku. Namiesto toho, aby sme proti nej radikálne a konkrétne zakročili, Robert, používaš ju, či skôr zneužívaš na priehľadnú sebaprezentáciu. Je to nebezpečná a zbytočná hra s ohňom, aspoň taká nebezpečná, ako je korupcia sama. Dovoľte, aby som moje vystúpenie ukončil osobne. Táto schôdza, Robert, mi totiž pripomína futbalové zápasy, ktoré sme spolu hrávali každú stredu v minulom volebnom období. Pamätáš? Kedykoľvek si mal loptu, nikdy si neprihrával, ale strieľal si sám aj vtedy, keď bolo jasné, že nemôžeš dať gól. Ako by ti nešlo o výsledok mužstva, ale len o to, aby si sa predviedol. Táto schôdza, skutočne, mi pripomína to isté. Odporúčam mojim kolegom, aby na mňa nereagovali kvôli krátkosti času. Ďakujem pekne. (Smiech.) (Potlesk.)