M. Dzurinda, poslanec: (2006-10-24):
Po prvé, niet najmenších pochýb, že dnes čelíme rastúcemu tlaku niektorých členských štátov, aby priame dane harmonizované boli, aby zošnurovali tie krajiny, ktoré najmä vďaka niekedy riskantným, niekedy odvážnym, niekedy možno aj trafeným zásahom začali získavať razantné investície. Nebudem naťahovať čas, niektorí z vás ste o tom hovorili. Klaďme si poctivé otázky, prečo KIA – Hyundai, prečo Peugeot trafil na Slovensko, nie do Čiech alebo do Poľska, do Maďarska. Nechcem vás zabávať s vymenúvaním ďalších firiem. Myslím si, že pravdivá odpoveď bude znieť, že je to aj a možno najmä vďaka týmto daňovým postojom. Ale dovolím si povedať, že je absolútne obhájiteľný výrok, že tie tlaky po zošnurovaní, zvlajšachtovaní, slušne, harmonizácii priamych daní sa stupňujú a budú sa stupňovať, to jednoducho je tak. Po druhé, čiastočne obstojí aj argument, že vo vládnom programe nie celkom uspokojilo, aj pre mňa je formulovaná pozícia vlády, keď sa tu píše, že vláda bude veľmi pozorne sledovať vývoj v oblasti daní v európskom priestore a v rámci neho najmä snahy členských štátov EÚ o harmonizáciu daňového základu, k týmto návrhom uplatní veľmi opatrný prístup a bude starostlivo zvažovať svoje stanovisko. Nie je to zlé, treba povedať, ale možno to nie je tak uspokojivé, aby sme sa naozaj neobávali toho, o čom hovoril pán poslanec Urbáni, že keď sa Európa rozhodne, no tak bude to tak, skôr by sa človeku žiadalo povedať, že zrazíme opätky. No je tu ešte aj tretí dôvod, o ktorý sa s vami chcem podeliť. A úplne otvorene sa priznám, že najmä kvôli nemu zahlasujem za tento dokument. Týmto dôvodom je správa z návštevy predsedu vlády pána Fica v Taliansku 3. októbra 2006, ktorú prerokovala vláda Slovenskej republiky dňa 12. októbra 2006. Je to oficiálny dokument, môžete si ho aj teraz na internete pozrieť. Romano Prodi, teda taliansky predseda vlády, povedal, že: „Pokiaľ ide o zahraničné investície, talianski podnikatelia sú spokojní s rovnou daňou v Slovenskej republike, aj keď na druhej strane to určite spôsobuje problémy štátnemu rozpočtu,“ rozumej slovenský štátny rozpočet, „Robert Fico vyjadril názor, že daňový dumping je najhoršie riešenie pre ekonomiku vo fáze transformácie.“ Zhrniem to veľmi jednoducho. Romano Prodi hovorí, vďaka rovnej dani sa Taliani nahrnuli na Slovensko a sú spokojní, a teraz neviem, či Taliansko je druhý alebo tretí najväčší investor, a na to slovenský premiér hovorí, že daňový dumping, to nie je to najlepšie pre naše ekonomiky. Opakujem ešte raz, dávam si záležať, je to oficiálny materiál, ktorý prerokúva vláda vždy po zahraničnej ceste premiéra. Tak verím, že vám nemusím siahodlho vysvetľovať, aký som bol zarazený a prekvapený, keď som počúval v súvislosti so Slovenskom o daňovom dumpingu. Verím, že vás neurazím, ak poviem veľmi stručne, že nie som si istý, či daňový dumping, obstojí v teórii. Ale naozaj začal sa používať na politickom poli najmä vtedy, keď sú krajiny upodozrievané z toho, že znížia dane z príjmov. Potom, samozrejme, im to chýba v štátnom rozpočte, ako presne hovorí pán Prodi. A o to viacej potom ťahajú peniaze z európskych fondov. A niektorí populistickí politici v bohatých krajinách, v starých členských krajinách Európskej únie, hovoria: „No tak vy nám kradnete fabriky a ešte pýtate potom aj peniaze z európskych fondov, lebo vám chýbajú peniaze v štátnom rozpočte.“ Toto je, zjednodušene povedané, schéma daňového dumpingu. Najvypuklejšie by to bolo, keby sme dali nulové dane z príjmov, samozrejme, je to atraktívne pre podniky, ale naozaj by nám to potom chýbalo v štátnom rozpočte. A tak som si teda pozrel, ako to je s výnosmi z daní z príjmov právnických osôb aj s celkovými daňovými výnosmi na Slovensku od roku 2003, pretože, ako viete, rovná daň bola zavádzaná k 1. januáru 2004. Osem čísiel vám ponúknem, ospravedlňujem sa, že vám ponúkam čísla. Daň z príjmov právnických osôb v miliardách sa vyvíjala takto: V roku 2003 to bolo 32 mld., v roku 2004 to bolo 33,16 mld., v roku 2005 to bolo 40,93 mld., predpoklad tohto roku je 44,26 mld. A ak dovolíte, ešte štyri čísla uvediem. Daňové príjmy spolu v roku 2003 predstavovali 217 mld., v roku 2004 to bolo 239,88 mld., 240 mld., v roku 2005 to bolo 268 mld. a tento rok sa očakáva ich výška 277 mld. Zhrniem a podčiarknem pritom len dve čísla, v roku 2003 pred zavedením rovnej dane 217 mld., hneď v ďalšom roku po zavedení rovnej dane 240 mld. Nedošlo k poklesu daňových príjmov. K akému daňovému dumpingu dochádza? Môžem dlho rozprávať o tom, prečo sa tie dane zvýšili. Tak trošku sme sa tu aj nádejali, aj dúfali, ale nebudem príliš zaťažovať čas. A myslím si, že ani to nie je teraz meritum veci. Meritum veci je, že  na Slovensku nedochádza k nijakému daňovému dumpingu, ľudia jednoducho začali platiť dane, pri 19 % sa neoplatí špekulovať. Vďaka tomu, že je atraktívne investičné prostredie, máme viac fabrík, jednoducho dane z príjmov sa plnia dobre, daňové príjmy sa plnia dobre. Hovoriť o Slovensku v súvislosti s daňovým dumpingom je teda v prvom rade vecne neopodstatnené a nepravdivé. Teda je mi veľmi ľúto, že predseda vlády Slovenskej republiky hovorí zrejme nekompetentne, a hlavne nerozumiem, prečo hovorí tak politicky neprezieravo. Viete veľmi dobre, že označovať krajiny, ktoré sa odhodlali zavádzať reformy, zavádzať reformy v daniach, ako krajiny, ktoré dumpujú, vo Francúzsku hovoria o delokalizácii, také slušné slovo sa stalo módou, ktorá potom, samozrejme, vplýva na rastúce tlaky o zošnurovaní daní alebo o tej daňovej harmonizácii, považujem to za veľmi nezodpovedné od slovenského premiéra, pretože to je naozaj poškodzovanie reálnych záujmov Slovenska. V tej istej správe, keď si ju prečítate, potom budete čítať, že hovorí pán predseda Fico kolegovi Prodimu, že Slovensko bude dobiehať tých najlepších za 35 – 40 rokov. No ak si necháme zobrať takéto nástroje, tak ani za 35, ani za 40 rokov to nebude. A naozaj som to ani vo svojej praxi nezažil, keď vlastne predstaviteľ krajiny hovorí proti záujmom svojej vlastnej krajiny, proti záujmom svojej vlasti. Po stretnutí s Prodim sa stretol pán predseda vlády Fico aj s pánom Bertinottim, to je šéf dolnej komory. A predseda poslaneckej komory parlamentu povedal pánovi premiérovi Ficovi o. i. aj takú vetu, opäť je to v tej správe, keď ako jeden z dôvodov krízy Európskej únie označil odcudzenie občanov kvôli prehlbovaniu rozdielov spôsobených aj daňovou politikou niektorých štátov. To povedal predseda snemovne v Talianskej republike. Pán predseda vlády Slovenskej republiky Fico o takejto daňovej politike slovenskej vlády hovorí ako o daňovom dumpingu. Je to normálne? Čiže, kolegyne, kolegovia, toto sú dôvody, a ja neskrývam, že toto boli pre mňa dôvody, ktoré sú popudom, že podporím túto deklaráciu, pretože som hlboko presvedčený o tom, že Európska únia potrebuje dve veci, na jednej strane viac spolupráce, ale na strane druhej aj viac vnútornej konkurencie. Je habadej oblastí, kde by sme mali viac spolupracovať. Teraz bol summit venovaný energetike, veľmi vážna vec. Nemôžeme robiť diverzifikáciu každá krajina na vlastnom piesku. Ale Európa by to mala zvládnuť. Boj s medzinárodným terorizmom, nelegálna imigrácia, všade tam potrebujeme viac spolupráce, ak chcete, viac Európy. Ale potrebujeme aj vnútornú súťaž, potrebujeme aj vnútornú konkurenciu, ktorá umožní aj nám, mladým, ktorí sme nemali Marshallov plán, utekať rýchlejšie, aby to netrvalo 35 až 40 rokov. Povedzte mi, či nájdete v Európe dve krajiny, dva rovnaké modely s rovnakou ekonomicko-sociálnou históriou. Prečo teda nás nenechajú robiť ten svoj? Toto nie je antieurópske, toto je normálne. Pozrite sa na iné veľké krajiny, ktoré majú podobný charakter, k akému sa dopracúva aj Európa, že si nástroje vnútornej konkurencie ponechávajú. Toto nie je proti Francúzom ani proti Nemcom, keď pôjdeme rýchlejšie. O to skôr sa my staneme čistými platcami, nie prijímateľmi, o to viac sa aj my budeme môcť solidarizovať s Chorvátmi, ktorí čakajú, verím, časom aj so Srbmi, verím, časom aj s Ukrajincami a ďalšími národmi, ktoré nepochybne do Európskej únie patria. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)