V. Veteška, podpredseda NR SR: (2004-03-17):
V. Tkáč, poslanec: Ďakujem, pán predsedajúci, za slovo. Nechcem zdržiavať. Dovoľte mi skutočne len niekoľko poznámok k celej tejto záležitosti. Chcem predovšetkým povedať také zásadné vyjadrenie, že som presvedčený, že aj po tých dvoch dňoch odvolávania zásadným spôsobom, ako koordinovať reformy na Slovensku, je prísť do referenda a dať svoje áno na to, aby boli predčasné voľby. Myslím si, že toto je základ, pretože tá situácia, ktorá je dnes aj v parlamente, aj vo vládnej koalícii a aj v opozícii, vyžaduje, aby volič zobral svoje práva do svojich vlastných rúk. Druhú poznámku chcem v tejto súvislosti uviesť, že, samozrejme, je možné diskutovať o inštitúciách v rámci Národnej rady. Viete dobre, že taká zásadná otázka, ako je novela ústavy, ktorá podľa mojej mienky posúvala slovenskú štátnosť dopredu tým, že vyjasnila jasné stanovisko parlamentu voči vláde práve v čase, keď máme strácať suverenitu v Európskej únii, že to bolo podmienené zriaďovaním vyšetrovacích výborov. Bol som za to, aby vyšetrovacie výbory, alebo boli sme za to, aby vyšetrovacie výbory boli schválené a je, žiaľ, chybou aj koalície, aj opozície, že sa slovenská štátnosť zastavila na takomto detaile. Tretia poznámka je o tom, že existujú aj iné inštitúcie a myslím si, že postupne by sme sa už tiež mali o tom začať baviť v parlamente, a to je otázka výboru pre procedúry. Je to bežný výbor, ktorý funguje v iných inštitúciách, a mohol by riešiť celý rad takých problémov, ktoré v podstate nerieši ani rokovací poriadok s tým, že najmä pri absencii podpredsedov Národnej rady, ktorá jasne dokumentuje neúctu k slovenskej štátnosti a k štátnosti prezentovanej v Národnej rade, že je tento výbor tiež opodstatnený. Ale to už je vec druhého alebo ďalšieho kola. Pokiaľ ide o koordináciu reforiem, viacerí sme pracovali aj na federálnej úrovni v minulosti po roku 1990 a spomeňte si, že prakticky do vzniku samostatnej Slovenskej republiky bolo prijatých 620 reformných zákonov, ktoré mali mimoriadne závažný aspekt. V podstate transformovali socialistické spoločenské zriadenie na trhovú demokraciu, na trh ekonomiky i  parlamentnú demokraciu a v žiadnych z týchto reforiem, pričom išlo o šokovú terapiu veľmi často, nedochádzalo k takým sociálnym záležitostiam a dopadom, ako sme toho svedkami v súčasnosti. Ja skutočne nepreháňam, keď poviem, že administratívne sa dnes odoberajú percentá miery funkčnej poruchy občanov. To, že 21 rokov človek, ktorý neprehovorí ani slovo, dostane písomné rozhodnutie, že mu znižujú percento funkčnej poruchy a že môže ísť pracovať po 21 rokoch mlčania a dostane písomne papier, že musí odovzdať preukaz zdravotne ťažko postihnutého občana, nie je populizmus ani môj výmysel. To sú fakty. Chcem tým uviesť, že v súčasnosti koordinácia skutočne nefunguje. Ak si spomeniete 90. roky, v tom čase prakticky koordináciu medzi ekonomickými a sociálnymi reformami cez scenár ekonomickej reformy a scenár sociálnej reformy v auguste 1990, keď sa o tom diskutovalo, robil podpredseda vlády, ktorý nemá podľa mňa konkurenciu v obidvoch štátoch odvtedy, a to bol pán Valeš. Pán Valeš vedel zladiť ako vicepremiér obidva prúdy, aj sociálnu a ekonomickú reformu tak, že jednoducho zvolával porady ministrov, zvolával porady sociálnych partnerov, založila sa v tom čase tripartita ako nie zanedbateľný orgán. Táto inštitúcia sa dnes absolútne ignoruje a jednoducho sa skúmali aj dopady takýchto reformných krokov, pričom išlo o masové prevody vlastníctva o bilióny korún z hľadiska privatizácie. Menil sa charakter štátu, menili sa politické a sociálne inštitúcie. Myslím si v súčasnosti, že ak tento výbor vznikne, a nemyslím si, že je tu príliš silná vôľa ho zriadiť, že naozaj v tejto súvislosti sa treba jasne pýtať aj vlády, ako ona koordinuje tieto záležitosti, pretože je jednoznačne vecou exekutívy, aby tieto záležitosti koordinovala. Môžeme z výboru pre sociálne veci a bývanie povedať tisíc faktov bez politického dresu, akým spôsobom sa vlastne ignoruje rozhodnutie vlády v sociálnej legislatíve, keď do výboru poslancom koalície donesú desiatky, ba až stovky pozmeňujúcich návrhov, ktoré dokonca menia charakter právneho predpisu tak, že už by ho táto vláda, keby spätne mala o tom rokovať, ani nepoznala. A v tejto súvislosti sa naozaj pýtam, na čo je funkcia podpredsedu vlády na Slovensku v slovenskej vláde? Funkcia podpredsedu vlády je podľa mojej mienky absolútne zbytočná. Začína to byť reálny archaizmus v tom zmysle, že podpredsedovia vlády nezvolávajú ministrov, rušia sa koordinačné útvary, ako bol koordinačný výbor pre otázky žien, ako bol koordinačný výbor pre otázky zdravotne postihnutých občanov, s ktorými sme veľmi tvrdo pracovali v 90. rokoch. Rokovali sme s týmito inštitúciami aj na pôde takzvaného sociálneho parlamentu. Zvolávali sme stretnutia občianskych združení zdravotne postihnutých občanov, v tom čase ich bolo 194 evidovaných na ministerstve vnútra, zhruba asi 60 týchto ustanovizní občianskych združení v sociálnej sfére zdravotne postihnutých mali svoj jasný výkon, dostávali granty, pracovali dokonca aj v priestoroch ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny. Chcem ďalej uviesť aj to, že otázka podpredsedu vlády je na Slovensku jednoducho obrovským luxusom. Ak podpredseda vlády nezvládne agendu, ako to bolo pri reforme verejnej služby, tak jednoducho vyhlási verejne, že sa vzdáva tejto agendy bez toho, aby sa mu niečo stalo, aby to malo dôsledky alebo aby si teda zobral všetko tak vážne a odstúpil z funkcie. Takže toto je zásada, akým spôsobom koordinovať tieto veci, lebo veľmi často sa už v materiáli dokumenty, návrhy zákonov, ktoré prichádzajú do parlamentu po rozhodnutí vlády, koordinovať dajú zložito. Chcem ešte upozorniť na jednu skutočnosť, a to je otázka skúseností aj z Európskej únie. Všimnite si všetky správy, ktoré chodili z Bruselu na Slovensko, v podstate sa venovali okrem iného najmä dvom podstatným veciam. Po prvé, je to otázka existencie a budovania administratívnych kapacít. My sme veľmi ťažko dešifrovali tieto slová. V podstate bola to otázka tvorby legislatívy, tvorby inštitúcií a podobne. Ale čo je dôležitejšie, to je otázka implementácie, uvádzania týchto záležitostí do spoločenskej praxe. A tam je obrovský problém v súčasnosti s tým, že jednotlivé inštitúcie, úrady práce, Sociálna poisťovňa a ďalšie inštitúcie jednoducho majú taký chaos, že v súvislosti s tým je tento systém zložitý. Dovolím si tiež na záver znovu zopakovať, že si myslím, že zásadným spôsobom tento koordinačný výbor nie je existenčnou nutnosťou, ale vzhľadom na súčasný stav práce vlády podporím tento návrh, aby tento výbor vznikol a verím, že rozhodujúci krok v oblasti koordinácie reformných krokov dajú občania 3. apríla tým, že prídu do referenda a vymenia túto vládu. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)