E. Angyalová, poslankyňa: (2005-05-12):
Jedna vec, ktorú hovorí, je, teda prvá vec, ktorú hovorí, že za chybu pri „maturách“ on vlastne vecne nemôže, takže urobil s tým, čo sa dalo, a nemá, toto nie je preňho dôvod, aby odstúpil. Druhú vec, ktorú hovorí, je, že reforma školstva prebieha hladko a dobre, akurát nerobí také isté veľké „píár“ okolo seba ako nejakí iní ministri, a tretí argument, ktorý hovorí, že to, že nedokáže reformu presadiť v parlamente, to nie je jednoducho dôvod na odstúpenie, že to je proste problém, ktorý sa vyskytol v koalícii a je v podstate mimo neho a že sa teda bude opätovne, opätovne snažiť. Prakticky asi v neobmedzenom počte tých pokusov. Tak som sa to rozhodla tak netradične poňať a som strávila asi tri hodiny na internete tým, aby som stiahla všetky možné prípady z internetu, informácie o tom, kedy a za akých okolností v západných kultúrach, ktorým verím, že sa chceme približovať, odstupovali ministri a pokúsila som sa z nich vyňať tie prípady, ktoré by mohli byť relevantné v tomto prípade pána ministra Fronca. Nebudem teda osobne hovoriť, ale určite si pamätáte, že kto tu na tomto mieste najmä na začiatku volebného obdobia povedal, že by sme sa radi približovali k tej politickej kultúre, ktorá je na západe, ja, naozaj, ju poľudštili a ja si myslím, navyše, že okrem toho, že to tu bolo povedané jedným konkrétnym človekom, tak navyše mám pocit, že by sme sa s tým do nejakej miery stotožnili všetci, ktorí sme tu. Alebo aspoň bola taká snaha na začiatku, takže tá západná kultúra. K prvému argumentu, že za chybu pri maturitách on vecne nemôže, a preto to nie je dôvod, aby odstúpil. V apríli 2004 vo Veľkej Británii ministerka pre emigráciu Beverly Huggisová odstúpila po tom, čo vysvitlo, že ľuďom z východnej Európy boli priznávané víza na základe falošných dokumentov, a to bolo možné preto, lebo ich, napriek upozorneniam ona dostatočne nereagovala, a podriadený, jej podriadený úrad jednoducho to nepreveroval. V Austrálii v októbri 2004 ministerka spravodlivosti Michael Robertsová odstúpila, keď zo súdu pri pojednávaní unikli štyria nebezpeční zločinci. Uniesli autá, pustili sa potom do kriminálnej jazdy a ona išla, napriek tomu, že už vedela o tom probléme, na jedno dohodnuté sedenie u zubára. Je to taká drobná paralela s tým Mexikom. Na Novom Zélande vo februári 2001 ministerka Marian Hopsová odstúpila po tom, čo bola podozrivá, že administratívne nedostatočne ošetrila svoju registráciu pri voľbách a že na základe tejto zlej registrácie si potom pýtala diéty, ktoré jej neprináležali, pričom tie administratívne veci nespôsobila naozaj ona. Potom v Belgicku, v Belgicku začiatkom roka 2004 pred časom utiekol z väzenia, konečne dnes už súdený, Marc Dutroux. Vtedy odstúpil belgický minister spravodlivosti aj šéf polície, hoci som o tom presvedčená, že vecne naozaj za to nemohol, že sa to stalo, a že to bolo v rukách polície. Tak toto bolo pár príkladov k tomu prvému argumentu. Západná kultúra v takýchto prípadoch, napriek tomu, bol tu ešte jeden prípad spomínaný, nech to poviem. Keď padol 116-ročný most, tak určite ho nestaval ten minister, ktorý vtedy odstúpil, ale jednoducho odstúpil, tak hovorí politická zodpovednosť. Takže to bolo k tomu prvému argumentu. K tretiemu argumentu a potom na záver k druhému. To, že nedokáže reformu v parlamente presadiť, tvrdí, že to, jednoducho, je otázka nejakých súvislostí a že sám vlastne za to nie je zodpovedný a že to nie je určite dôvod na odstúpenie. Tak v Izraeli vo februári 94 minister zdravotníctva Haim Ramon odstúpil, keď nebol schopný presadiť svoju verziu zákona o zdravotnom poistení. V Litve v roku 2000 premiér Andry Skele odstúpil po tom, čo mal nezhody vnútri vlastnej koalície o presadzovaných krokoch. V Portugalsku, v decembri 2004 Santana Lopéz, premiér rezignoval na svoj postoj po kritike prezidenta, že stratil kredibilitu po sérii administratívnych chýb. Mám ešte ďalej hovoriť? (Hlasy z pléna.) Mám tu strašne veľa tých prípadov, (Hlas z pléna: Hovorte!) keď v západných kultúrach ministri pochopili, čo je politická zodpovednosť, a išli preč. Strašne veľa. (Potlesk.) Minister, ktorý je z tej strany, ktorá bola nositeľom tej myšlienky na začiatku volebného obdobia, že by sme mali poľudštiť kultúru, teraz takúto západnú kultúru si nechce vziať za vzor. No a k tomu druhému argumentu, ktorý som spomínala, že reforma školstva prebieha hladko a dobre a že jednoducho on len nie je taký človek, ktorý robí také silné „píár“ okolo seba ako ostatní ministri. Ja by som chcela jeden príklad z praxe. Napísala mi jedna pani učiteľka. Napísala mi o tom, ako podľa, ako z jej pohľadu, proste na tej škole, kde ona pôsobí, prebiehala maturita. Píše: „Maturitná reforma je pripravená nedostatočne technicky a metodicky. Ešte v septembri nebolo jasné, ako sa bude maturovať zo slovenčiny, z matematiky a z odborných predmetov. Vedelo sa o novej maturite z jazykov, ale úroveň A alebo B bola odporúčaná podľa dotácie hodín. Tak napríklad sa hovorilo, že náš typ školy pripravuje úroveň B a aj skúšať bude z úrovne B, ak si chcel dať žiak úroveň A, potom bolo povedané, že maturitu urobí na inej škole, napríklad na gymnáziu. Niektorí si dali úroveň A, počítali s tým, že pôjdu inde, iní cúvli a dali prednosť úrovni B, aby maturovali na domácej škole. A čo sa stalo? Asi v marci prišiel pokyn, že každá škola, v ktorej žiaci chcú maturovať z úrovne A, ich musí skúšať sama a my učitelia sme museli rýchlo pripravovať otázky pre úroveň A. Bolo to nefér.“ Potom píše o tom, ako je podľa nej riadené stredné školstvo, a aké z toho plynú problémy. Že sú to nasledovné orgány. Ministerstvo školstva ako ústredný orgán, krajské samosprávy ako zriaďovatelia, školské správy na krajských úradoch ako organizátori, inšpekčné centrá na krajských úradoch ako kontrolóri, štátny inštitút odborného vzdelávania ako odborno-metodická a pedagogicko-poradenská výskumno-vývojová a tak ďalej inštitúcia, štátny pedagogický ústav, ktorý sa má starať o všeobecnovzdelávacie predmety, ale zaujímajú ho len gymnáziá, a metodicko-pedagogické centrá, na východe je to napríklad v Prešove, ktoré organizujú školenia a doplnkové vzdelávania. A ona píše. Budem citovať, že čo podľa nej z toho vyplýva. „Kým prídu peniaze k učiteľom, rozdajú si ich všetci tí darmožráči a viem, že sú to teplé miestečká pre vyvolených a často dôchodcov.“ To nie sú moje slová, to sú slová učiteľky, konkrétnej, ktorá to nejako cíti, je z východu. (Potlesk.) A potom ešte ďalej píše. A to je asi dôležitejšie, lebo toto boli silné, expresívne slová. „Okrem toho tieto úrady ako keby spolu nekomunikovali a maturitu si pohadzujú ako horúci zemiak.“ Toto je tiež jeden pocit. Konkrétneho učiteľa, ktorý konkrétne zažil maturitu. Potom píše v ďalšom bode, že o písomných maturitách je už aj škoda hovoriť, lebo to už je minulosť. Ale píše o ústnych maturitách. Píše: „Neviem, kto múdry vymyslel, že je možné kvalitne vyskúšať 24 žiakov denne. Tak je totiž postavená norma. Nikde však nie je presný pokyn, ako a kedy hodnotiť. Sú síce známe vzorce na výpočty známky, takzvaného váženého priemeru, ale nie je celkom jasné, ako k nej má trojčlenná komisia dospieť. Sú možné dva výklady. Zjednoduším to. Buď urobí „priemerku“ jeden konkrétny človek a potom sa spraví priemer všetkých troch, alebo, naopak, na začiatku povedia spoločne nejaké svoje predstavy, dohodnú sa o konkrétnych známkach. Aj tak sa robí priemer. Zdá sa to malicherné, že je to malicherný problém, ale žiak robí denne tri predmety a všade je presný časový rozpis. Preto ak by jedna komisia natiahla čas pri rozhodovaní sa o známkach, naruší sa celý časový systém. Vôbec nie je jasné, či máme maturity prerušovať, riešiť známku po jednom žiakovi, alebo po všetkých, keď už môžeme aj zabudnúť, aké známky sme im vlastne - a prečo - chceli dať.“ Viete, pán, minister, zjavne už nemajú chuť poslanci ani počúvať, lebo už sa toho napočúvali teraz v tejto sále už dosť. Vážne si myslím, že problém, navyše, nielen vás ako ministra, ale dlhodobo je, že väčšina strán školstvo a aj kultúru, musím povedať, takým spôsobom podceňuje, že tam dosadzuje za ministrov ľudí, ktorí nespĺňajú minimálne jeden z dvoch, podľa mňa, dôležitých predpokladov. Prvý, aby ten človek bol dobrý manažér a druhý, aby bol zapálený srdcom pre vec, aby rozumel tomu, čo má robiť. Takže, viete, ja vážne, fakt, ako s úctou k vám ako k človeku, ja vážne sa na vás pozerám a ja si myslím, že vy nie ste človek, ktorý dokáže zapáliť niekoho pre vec, ktorý dokáže zapáliť niekoho, aby bola zmena! (Potlesk.) Tak ako chcete zmeniť také skostnatené školstvo, aké skostnatené školstvo je? (Hlasy z pléna.) Ja som už povedala všetko, čo k tomu mám čo povedať. Takže ďakujem vám, že ste ma počúvali, že som vás aspoň zabavila. (Potlesk.)