Lipšic, Daniel, poslanec NR SR (2013-03-15):
Ďakujem veľmi pekne. Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, milé kolegyne, vážení kolegovia, ja by som najskôr zmenil dve veci v tejto novele, ktoré tu zmienené ešte neboli, lebo sa niektorí zameriavajú len akoby na možnože jeden, jeden novelizačný bod dôležitý, ale jeden, pritom tam sú aj viaceré ďalšie, ktoré sú, jeden je sporný podľa mojej mienky a druhý je otázny, či niečo prinesie. Ten prvý, ktorý je otázny, je, že sa rozširujú možnosti pre uloženie ochranného liečenia, to je bod 10 novely. Problém je ale ten, že my máme pomerne široko koncipované, aj keď trošku v inej situácii, ustanovenia o detencii. Detencia sa práve týka recidivistov, sexuálnych delikventov, samozrejme, po tom, ako sú vo výkone trestu odňatia slobody, aby mohli byť ďalej izolovaní a neboli pre spoločnosť nebezpečenstvom. Detencia bola schválená v roku 2005 v rámci rekodifikácie. Doteraz Slovensko nemá detenčný ústav. Zmluva, ktorú som ja podpísal ešte ako minister spravodlivosti, a to už bolo teda hodne dávno, s vtedajším ministrom zdravotníctva, bola zrušená a odvtedy sa detenčný ústav, sa veľa o ňom hovorí, vymýšľajú sa nové riešenia, nové lokality, nové alternatívy, doteraz nie je vybudovaný. Považujem to za hrozbu pre bezpečnosť. Pretože ak si myslíme, že to vyriešime zmenou v Trestnom zákone, že rozšírime možnosti uloženia ochranného liečenia, tak proste to je nonsens. Pokiaľ nebude zabezpečený detenčný ústav práve pre sexuálnych delikventov, tak sa nepohneme ďalej. A to by podľa mňa mala byť väčšia priorita ako napríklad podpora Penty cez PPC. Myslím si, že to je oveľa dôležitejšie pre ľudí, pre bežných ľudí, ktorí môžu byť obeťami, áno, aj sexuálnych delikventov. Roky rokúce sa nedeje v princípe nič. Zmena zákona nevyrieši v tomto tiež nič, pretože ten problém už nie je v zákone. Zákon je v tomto pomerne dostačujúci. Druhá vec. Dopĺňa sa v bode 22 osobitný motív aj pre nenávisť pre sexuálnu orientáciu. Zatiaľ osobitný motív bol, to znamená, osobitný motív je motív, ktorý, ak spáchate, teraz poviem, nejaký násilný trestný čin, ale aj majetkový, aj spreneveru napríklad, ak spáchate z tohto kvalifikovaného motívu, hrozí vám vyšší trest. Je to vlastne kvalifikačný znak pre použitie vyššej trestnej sadzby. Doteraz takýmto kvalifikačným znakom bola nenávisť kvôli etnicite, rase, farbe pleti. Teda ľahko zistiteľnej nejakej charakteristike. Dnes sa to dopĺňa ešte o sexuálnu orientáciu. No tak poďme ďalej. Prečo bude štát vyberať, kedy vyšší trest, kedy nižší? Prečo nie pre dôvod pre nejakú náboženskú orientáciu alebo pre vek, alebo pre zdravotné postihnutie? To znamená, že keď niekto niekoho napadne kvôli tomu, že je zdravotne postihnutý alebo že to je žena, alebo že je to starý človek, alebo že je to protestant, alebo že je to ateista. To je v poriadku. Tam mu hrozí nižší trest. Pri sexuálnej orientácii nie. Tam mu hrozí vyšší trest. To nedáva nijaký zmysel podľa mojej mienky v zásade. Preto by som bol veľmi opatrný. A ja napríklad som opatrný, aj keď tu hovoríme, samozrejme, o násilných majetkových deliktoch, nielen o verbálnych. Aj pri verbálnych deliktoch, to chcem povedať ako všeobecnú poznámku, ide Trestný zákon príliš ďaleko. Myslím si, že je, a tam si myslím, že je vec, do ktorej Trestný zákon nemá čo hovoriť, k drogám podľa mňa má čo hovoriť, lebo tie ovplyvňujú mnohé veci, ale pri slobode prejavu by Trestný zákon mal mlčať. My dnes, a tento návrh novely to sčasti akoby potvrdzuje, ten stav, alebo ho zachováva, my dnes kriminalizujeme prejav, ktorý sa nám nepáči. Ja som už o slobode prejavu v tomto parlamente hovoril veľakrát a som prekvapený, že, nie prekvapený, proste je mi ľúto, že stále ten názor je menšinový, že by štát nemal rozhodovať, ktoré názory sú dobré, ktoré zlé a ktoré zlé názory bude trestne stíhať. Som o tom presvedčený roky a mrzí má, že či sú vlády ľavicové, liberálne alebo konzervatívne, tak tento názor je zjavne menšinový. Sloboda prejavu je najdôležitejšia politická sloboda, bez nej nie je diskusia a bez diskusie nie je demokracia. Ale teraz k zmienenému problému s drogami. Najskôr uvediem problém. Nehovoríme o užívateľoch marihuany. Hovoríme najmä, pán minister, hovoríme najmä o obchodníkoch, o díleroch s tvrdými drogami – s heroínom, s pervitínom. Za tento paragraf bol odsúdený napríklad aj herec pán Cinkota, za tento paragraf. To nebol užívateľom marihuany. To nie je v poriadku podľa mojej mienky. Čiže doteraz som mal pocit, že SMER-u tvrdé drogy prekážajú. Myslel som, že vám prekáža heroín aj pervitín. Doteraz som mal pocit, že aj kolegovia zo SMER-u vedia, aké rodinné tragédie dokážu tvrdé drogy spôsobiť. Keď jeden z našich kolegov, terajší spravodajca k zákonu, sa priznal k tomu, že užíval heroín a že sa dostal z toho, kolegovia zo SMER-u ho chceli vyhnať z parlamentu. Dokonca ešte na tejto schôdzi sa o ňom vyjadroval pán predseda parlamentu Paška veľmi nevhodne, predvčerom to bolo, a dehonestujúco, ale asi som sa mýlil. Mýlil som sa, keď som mal pocit, že SMER-u tvrdé drogy prekážajú. Zdá sa mi, že ak ideme liberalizovať obchod s tvrdými drogami a s hazardom, tak to nie je ten správny smer a to rozhodne nie je tá správna cesta. Musím povedať napriek všeobecnému presvedčeniu o opaku, že nová trestná kodifikácia v roku 2005 išla dvomi smermi. Po prvé zmiernila, a zdôrazňujem to zmiernila, zmiernila postih užívateľov drog. Dovtedy bolo prechovávanie pre vlastnú potrebu, len ak mal niekto pri sebe jednorazovú dávku. My sme to rozšírili a išli sme až na 10-násobnú dennú dávku. Čiže sme išli tým smerom, aby sme zmierňovali postih užívateľov, pretože mnohí z nich sú obeťami. Ale v prípade dílerov sme išli opačným postupom, sme sprísnili sadzby pre dílerov. Preto dostal Baki Sadiki 22 rokov kvôli novému Trestnému zákonu. Inak by mal 10, 8, možno výrazne menej. Bolo tu spomenuté, že nechajme to na sudcov. Však široké trestné sadzby od 0 do 20, však nech tak rozhodnú. Problém na Slovensku ale, páni poslanci, pani poslankyne, ale sú dolné hranice trestných sadzieb. Naše súdy v princípe z dôvodov mne nie celkom známych väčšinou využívajú len samotné spodné hranice. Čiže to, že horná hranica, aj Sadiki, tam bolo 20 rokov, myslím, spodná hranica, 20 rokov tam bola spodná hranica, hej, zaplať Pán Boh. Zaplať Pán Boh. (Reakcia ministra.) To je, myslím, 4 alebo 5 odsek. No tak to dúfam, zatiaľ. A to považujem za problém. Pretože práve aj pri iných trestných činoch, ako sú drogové aj násilné, žiaľ, naši sudcovia využívajú dolné hranice. Ak hornú nezmeníme, to nič nezmení. Tá dolná je podstatná! Ako je možné, a mám tuná spústu rozsudkov, môžem ich priniesť pri druhom čítaní, za štyri násilné trestné činy, štyri lúpeže, štyri znásilnenia trest na samotnej spodnej hranici trestnej sadzby?! Aj kvôli tomu sme zavádzali asperačnú zásadu. To je problém. To je, to je vynikajúce, áno. A teším sa, že sa tomu aj advokáti tak tešia. (Reakcia ministra.) Nezrušil ju, len zmenil. Ale to, že Ústavný súd je aktivistický v tomto, pán minister, ja si myslím, že úloha ministra spravodlivosti nie je obhajovať záujmy advokátov, ale záujmy občanov. A potenciálne aj obetí trestných činov, pán minister. Poviem vám jednu vec. Od roku 2003, kedy bola zavedená asperačná zásada trikrát a dosť, vtedy sa zvýšili trestné sadzby najmä pre násilné trestné činy, klesla násilná kriminalita o polovicu. Iná trestná činnosť, majetková, to je proste fakt. V roku 2002 bolo na Slovensku spáchaných 15 000 násilných trestných činov. V minulom roku len asi 7,5-tisíc. Ten pokles je každý rok. A viete, to sa vám zdá možno ako také čísla, také štatistiky. Vďaka vyšším trestom pre trestné činy, samozrejme, aj vďaka tomu, že vo väzniciach sú násilníci dlhšie a nevychádzajú von a nerecidivujú. A to sa vám možnože zdá byť ako určité číslo, ale keďže hovoríme o násilnom zločine, tak za každým z tých čísiel je nejaký ľudský príbeh. Príbeh bolesti, tragédia, príbeh strateného pocitu bezpečia, to nie sú len čísla, to sú konkrétne ľudské osudy. A násilný zločin si nevyberá medzi obeťami, kto sú voliči akej strany. To sú voliči všetkých strán. To môžu byť malé deti, ktoré môžu byť obeťami týrania. To môžu byť starí ľudia, ktorí môžu byť obeťami prepadnutia na ulici. Proste, áno, boj proti násilnému zločinu, pán minister, považujem za prioritu. Prioritu. A dúfam, že ďalšou novelou nebudete znižovať trestné sadzby aj u násilného zločinu, ale uvidíme. Ja som už varoval vládu a ministra spravodlivosti aj vás pri rokovaní o vládnom programe, aby ste zvažovali tie možno akademické frázy o dekriminalizácii a depenalizácii. Vrátim sa teraz späť k drogám. Keď pán poslanec Poliačik rozprával o svojej životnej skúsenosti, minister vnútra pán Kaliňák povedal: „Nerozumiem, že má pocit, že môže ešte sedieť v parlamente.“ Pán premiér Fico povedal: „Toto už je niečo, čo vo vzťahu k verejnosti prekračuje akékoľvek medze únosnosti.“ Pán minister Čaplovič, pán minister školstva, povedal: „V spojitosti s politikou vnímam priznanie k užívaniu drog nielen v rovine trestnoprávnej, ale aj morálnej a každý politik by z neho mal vyvodiť osobné závery.“ Dnes prichádza vláda do parlamentu s návrhom, aby dostávali nižšie tresty díleri, opakujem, díleri tvrdých drog, malí díleri. To je proste fakt! Ak niekto bude argumentovať, zrejme ako pán minister, že tam môže niekedy spadnúť aj niekto, kto má pri sebe aj väčšie množstvo drogy a bude hovoriť, že je pre vlastnú potrebu. Prvá odpoveď je, no tak niekde musí byť nejaká hranica. Nemôže mať niekto pri sebe kilogram heroínu a povedať, že to mám pre vlastnú potrebu, takže nie som díler. To je prvá vec. Druhá vec, druhá vec... Povedal som ako príklad ilustračný. Musí byť nejaká hranica. Druhá vec: mimoriadne zníženie trestu. Ak ide naozaj o čistého užívateľa, tak vzhľadom k okolnostiam prípadu, a to viete, je možné znížiť hranicu trestu aj pod dolnú hranicu. (Reakcia spravodajcu.) O tom rozhoduje súd. Ale ja som s pánom ministrom, ten návrh nie je váš, predpokladám, ale vlády, takže budem riešiť vládu. Čiže zdá sa mi, že ideme zlou cestou. Ja sa teraz nebudem vyjadrovať celkovo k otázke drogovej politiky, možno to niekedy v parlamente, je to legitímna téma, príde, ale v tomto okamihu si myslím, že témou dňa nie je dekriminalizácia pri užívateľoch, ak tá téma príde, budem o nej diskutovať. A na to sú možné legitímne názory rôzne. Tu hovoríme o niečom inom. Nehovoríme o znižovaní trestných sadzieb, ešte raz opakujem, pri niekom, kto si zapáli jointa, o tom nehovoríme. Tento paragraf, táto kvalifikácia, pán minister, bola použitá pri Cinkotovi. Žiaden vyšší odsek. Táto kvalifikácia. To nebol užívateľ jointa, napriek tomu, že bola tu veľká petícia, nechcem ten prípad rozoberať, tak to bolo proste niekde inde. To bolo podľa mojej mienky, bol tento paragraf. (Reakcia ministra.) Ale áno. Bol to tento paragraf. Obávam sa, že nie. Si to pozrite radšej. Pozrite si to. On to vie? Áno, minule poučoval aj pána ministra financií o jednom exekučnom prípade, len použil proste zle. Ale v poriadku, čo sa týka mojej osoby. Takže by som to radšej pozrel ešte raz. (Reakcia z pléna.) Pani poslankyňa, nevykrikujte, však sa prihláste. Ste prihlásená. Tam išlo o recidívu a bol to tento paragraf. Tým chcem povedať, a zopakujem to ešte raz, že doteraz som naozaj mal pocit, že v SMER-e prevažujú názory, že tvrdé drogy a obchodovanie s nimi je škodlivé. A že prísne tresty pre tých, ktorí obchodujú s heroínom a pervitínom, ktorí spôsobujú rodinné tragédie v tejto krajine, sú adekvátne, správne a spravodlivé. A bol by som rád, keby som sa nemýlil. Keby ste v druhom čítaní tento bod z návrhu novely vypustili. Nemá tam absolútne žiadne opodstatnenie. Nesúvisí so žiadnou transpozíciou žiadnej smernice. Pre mňa je to bod, ktorý je nepochopiteľný, neakceptovateľný, nespravodlivý a je výsmechom voči obetiam drogových dílerov. Drogových dílerov tvrdých drog. Ďakujem vám pekne.