Kažimír, Peter, poslanec NR SR (2011-07-01):
Ďakujem. Využijem zvyšok času na to, aby som vás snáď ešte zabavil. Mňa zabavil aj pán poslanec Dostál. Ja ďakujem veľmi pekne za psychoanalýzu, ktorú nám poskytol. Vlastne stratifikoval nás podľa politických strán a ten pozmeňujúci návrh na záver, tak to už bola akože čerešnička na torte, lebo ja by som to prirovnal k vyhláseniu pána Igora Matoviča o predčasných voľbách z hľadiska váhy realizácie tohto plánu. Chcem povedať, ono to tu už zaznelo, ale ja to takisto zopakujem, že bolo by fér od kolegov, ktorí sa podpísali pod to stanovisko, keby povedali otvorene, čo chcú, lebo, a pripojím sa k tomu, čo povedal Ondrej Matej v tej kvázi malej preambule, tam sú vážne slová ako „závažnosť situácie, snaha predísť neriadenému bankrotu, zodpovednosť vyplývajúca z úsilia o záchranu a uvedomenie si skutočnosti o blokovaní“. A potom sú tu evidentné podmienky, ktoré podľa vyjadrenia ministra financií, ktorý, a to ja musím uznať, najlepšie vie momentálne, čo je a čo nie je možné, podmienky, ktoré sú proste nastavené evidentne tak, že všetko to, čo je v tej preambule, v podstate je len na papieri. Takže treba nazývať naozaj veci pravými menami. A treba proste povedať, k čomu toto stanovisko má viesť. A tu musím podotknúť aj na stranu SaS a pána predsedu „tak nohavice dolu v takejto situácii“. Rozprávame sa tu celé popoludnie o tejto téme, ale naozaj politická strana SaS má v rukách oveľa vážnejšie nástroje na to, ako by vedela zablokovať konanie ministra financií. A na to nepotrebuje prosíkať o podpisy, ani opozičných poslancov, na to, aby presadila niečo do programu. Na to proste je otázka jeho rozhodnutia, či chce alebo nechce zostať v koalícii. A to neznamená, že by hneď mal prísť obávaný Robert Fico do vlády, keby sa náhodou SaS podarilo rozhodnúť, a môže podporovať menšinovú vládu, len to by sa musel vzdať pán predseda svojej obľúbenej škodovečky a ostatní kolegovia z SaS svojich ďalších postov a toho kúska torty, ktoré pri delení tejto krajiny po voľbách dostali. No ale na to chuť nie je, chuť je na to, o tom rozprávať, hlavne veľa a s veľkým zápalom. Ja dokonca súhlasím aj s Richardom Sulíkom, s naším predsedom našej Národnej rady v tom, že Ivan Mikloš ako reprezentant nejakého názorového prúdu, silného názorového prúdu, otočil sa v tejto téme tak, ako kohút na streche sa točí, a že to, čo rozprával pred rokom, a to, čo rozpráva teraz, nie je to isté, aj keď sa zúfalo, samozrejme, aj on, aj samotná premiérka, snaží práve poukazovať na to, že odpor proti pôžičke Grécku, tej hotovostnej, pred rokom bol správny a teraz je, samozrejme, opäť správne poskytnúť pôžičku z eurovalu. A tie dôvody, prečo dnes je potrebné sa správať zodpovedne a napĺňať ducha Európy, ako som počul od premiérky, byť solidárnym v rámci cieľov Európy, sú uvádzané, sú identické, kódové, a, skutočne, pozrite si komunikáciu spred volieb po návrate ministra financií Počiatka z Bruselu alebo po návrate vtedajšieho premiéra Roberta Fica zo summitov, sú identické z hľadiska možných dopadov na život občanov na Slovensku. A toto je, bohužiaľ, alfa a omega, o ktorej treba hovoriť. Samozrejme, keby tu minister financií bol, tak sa ho opýtam, že keby prešlo stanovisko pôvodne formulované, ako by sa správal v Bruseli, aké by boli jeho kroky, to znamená, či by rešpektoval toto stanovisko alebo by ho nerešpektoval a akým spôsobom by sa narábalo s touto témou ďalej. Dúfam, že na túto otázku dostanem nejakú odpoveď. Ja zacitujem Ivana Mikloša z 13. decembra 2010. To bol taký rozhovor v Novom Čase. A aj, samozrejme, tomu, z akého média to je, zodpovedá zrejme aj ten jazyk. Ale Ivan Mikloš povedal: „Keď sa Grécko zachraňovalo, tak som počúval, že musíme ho zachrániť, lebo vypadne z eurozóny. Moja námietka znie: No a čo? Ale ono by ani nemuselo vypadnúť. Prečo bankrot znamená, že tam nemôže byť euro? Keď skrachovala Kalifornia, tak sa tam neprestalo platiť dolárom. Keď u nás skrachovali Košice a nevedeli splácať dlh, tak sa v Košiciach neprestalo platiť korunou.“ Toto nie je taký starý výrok ministra Mikloša a to je aj jeden z mnohých dôkazov o tom, ako došlo k názorovému posunu, s ktorým ja súhlasím. A ja ho vítam, lebo je z neho vidieť zodpovednosť, do ktorej ho možno dotlačili kolegovia z grémia Euro Group. Ja neviem, do akej miery to myslí úprimne, ale je úplne jasné z jeho vyjadrení, že si uvedomuje vážnosť tej situácie a uvedomuje si vážnosť eventuálnych dôsledkov divokého bankrotu, ktorý pisatelia tohto stanoviska preferujú. Na výbore pre európske záležitosti raz odo mňa dostal minister Mikloš otázku, že čo si myslí, keby sa splnil jeho predpoklad z jari minulého roku a Grécko by nedostalo hotovostnú pôžičku, nielen od Slovenska, ale ani od ostatných členských krajín. Nedostal som odpoveď na tú otázku. Tak som použil svoju konštrukciu. A ja vám ju skúsim predložiť. Na jar minulého roku sa Európa nachádzala v situácii, ako keď v roku 2009 došlo k totálnemu prepadu výkonu ekonomík absolútnej väčšiny európskych krajín, snáď s výnimkou Poľska. Na Slovensku to bolo mínus 4,6 %, jar 2010 znamenala „jar signálov“ o tom, že nastáva oživenie ekonomiky. Bol to veľmi krehký rast. V tejto situácii sa prevalila na verejnosť informácia o fatálnych problémoch Grécka. V tejto situácii ak by prešiel scenár, veľmi ľúbivý scenár, vtedajší názor Ivana Mikloša, pričom by nebola poskytnutá hotovostná pôžička Grécku, tak čo by sa stalo? Stalo by sa to, čo žiada aj tento scenár, že došlo by k haircutom, došlo by k zníženiu istiny mnohých bánk, ale nielen bánk, lebo keď hovoríme o finančnom sektore, musíme hovoriť aj o penzijných fondoch, o hedge fondoch, o rôznych derivátoch, o rôznych formách pripoistenia, ktoré sú rozptylné ako metastázy v celom finančnom sektore Európy aj Ameriky. A následky by boli jasné. Zoberme si krajinu Nemecko, dobre, nemeckí daňoví poplatníci by potom museli zasiahnuť tým spôsobom, že by z vládnych financií Nemecka museli byť sanované niektoré veľké nemecké banky, čo by, samozrejme, rozkývalo finančný a bankový trh Nemecka ako kľúčovej krajiny eurozóny. Tak by sa v Nemecku zvýšil deficit, zvýšil dlh. Tým pádom by nemecká vláda bola nútená robiť opatrenia na strane zvyšovania príjmov, to znamená ochladzovanie vlastnej ekonomiky. A chcem sa vás opýtať, kde by bol slovenský zázrak z minulého a tohto roku, to znamená opätovné oživenie na úrovni 4 až 3 %, keď všetci, a v tomto snáď nemáme žiadne prieky, naprieč politickým spektrom, sme si vedomí, že hlavným motorom nášho rastu je zahraničný dopyt a kľúčovo dopyt v Nemecku. No takže na túto konštrukciu, samozrejme reakciou bolo hlboké ticho. Samozrejme, tento scenár sa naskytá aj v dnešnej situácii, len máme tu tú zmenu, že protagonisti dnešnej vlády už o tomto prípade druhej pôžičky Grécka hovoria veľmi uznanlivo, že toto je scenár, ktorý hrozí. A pani premiérka sa potom pýta, priaznivo k ľuďom naklonená, kto bude kupovať potom slovenské výrobky, slovenské autá, slovenské televízory. Len abstrahuje od tej myšlienky, že tvrdohlavý postoj Slovenska, ktorý si podľa protagonistu tejto vlády získal rešpekt, čo aj akože o tom veľmi, veľmi pochybujem, keby zaujala väčšina krajín eurozóny, tak to Grécko je v bankrote už, samozrejme, 10 mesiacov a my sme niekde, úplne, ale úplne inde z hľadiska nášho rastu, z hľadiska našej zamestnanosti, z hľadiska našich daňových príjmov, nášho deficitu a nášho dlhu. Podstata je, ktorú si musíme uvedomiť, že v tomto vesmíre a v Európe zvlášť je všetko so všetkým spojené a neexistuje možnosť sa tváriť, že sa rieši len problematika Grécka. Ako predstaviteľ opozície si môžem nahlas dovoliť povedať, že ani pred rokom, ani dnes nejde v prvom rade o Grécko, ale presne o to, aby dopady na život občanov v ďalších krajinách Európy boli čo najmenšie. A takto vnímam aj prístup k tejto téme. Je tu ešte jedna zaujímavá vec. Na prelome júna a júla by sa mali zverejniť stres testy európskych bánk. A tie nasledujú po stres testoch z minulého roka, ktoré úplne prepadli. Dôkazom toho, že prepadli, je to, čo sa stalo v Írsku, pretože stres testy z minulého roka hovorili o problémovej pozícii kapitálovej primeranosti zopár bánk tuto kade-tade po Európe. No ale na to o pár mesiacov padol celý bankový sektor Írska. Takže tieto stres testy by mali napraviť reputáciu európskej regulácie bankovníctva a finančného trhu. No ale čo sa deje? V týchto stres testoch sa ani dnes nebude zohľadňovať zaangažovanosť alebo expozícia jednotlivých bánk vo vzťahu k dlhopisom jednotlivých problémových krajín. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)