Galko, Ľubomír, poslanec NR SR (2012-07-24):
Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister vlády istôt pre občanov, vážené dámy poslankyne, vážení páni poslanci, dovoľte mi, aby som pridal pár postrehov k návrhu na ukončenie pôsobenia a vyslanie príslušníkov ozbrojených síl Slovenskej republiky do vojenskej operácie ISAF a na zmenu mandátu príslušníkov ozbrojených síl Slovenskej republiky v tejto vojenskej operácii. Rád by som hneď v úvode ocenil kontinuitu týkajúcu sa príspevku Slovenskej republiky v tejto operácii, ktorú predstavuje tento návrh v porovnaní so zámermi predchádzajúceho vedenia rezortu. Je to pokračovanie v procese plánovanom aj v minulosti, keď som bol na čele rezortu ja. Po páde vlády bol celý proces podľa môjho názoru neuvážene zastavený, avšak teraz som rád, že sa v ňom pokračuje. Zostáva len pevne veriť, že toto zdržanie a skrátenie času vojakom pri logistike a sťahovaní nespôsobí v ich harmonograme problémy a že sa s ním vysporiadajú. Posilnenie výcviku afganských vojakov a tým pádom napĺňanie tzv. tranzície, t. j. postupné odovzdávanie zodpovednosti do rúk samotných Afgancov, je len jedným z pozitívnych aspektov navrhovanej zmeny. Tým druhým a nemenej kľúčovým je výrazný prínos pre transformáciu ozbrojených síl. Nech by to znelo hocijako tvrdo, ale vojak je preto vojakom, že vie bojovať a že je pripravený bojovať, tak po fyzickej, ako aj po psychickej stránke. Prínos, ktorý v sebe zahŕňa postupné stiahnutie multifunkčnej ženijnej jednotky a strážnych jednotiek, a pripravované vyslanie vojakov vojenskej polície a vojakov z 5. pluku špeciálneho určenia, ktorí pôsobia a budú pôsobiť takpovediac „vonku, za plotom“ čiže v reálnych bojových podmienkach, je pre Slovensko nespochybniteľný. Už teraz sú to elitní príslušníci ozbrojených síl a ešte elitnejšími sa po svojom absolvovaní tejto zahraničnej operácie stanú. Nikto z nás si určite nepraje, aby naši vojaci svoje praktické skúsenosti, ktoré v operácii ISAF nadobudnú, museli reálne využiť aj po návrate domov. Avšak samotné vedomie občanov, že Slovensko disponuje skvele vycvičenými vojakmi z takejto náročnej zahraničnej operácie, robí našu krajinu bezpečnejšou a v tom dobrom zmysle slova aj sebavedomejšou. A o to v čase mieru v prvom rade ide. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, jedným z dôvodov, prečo som sa rozhodol vystúpiť v rozprave k tomuto bodu, je aj to, že chcem všetkým príslušníkom ozbrojených síl a nielen tým, ktorí pôsobia v zahraničných misiách a operáciách medzinárodného krízového manažmentu, ďaleko od svojich rodín, ale aj tým, čo pôsobia doma na Slovensku, vysloviť svoj obdiv a poďakovanie. Máme špičkových vojakov, ktorí pôsobia v mimoriadne ťažkých ekonomických podmienkach v porovnaní s mnohými inými krajinami. Mám teraz nielen na mysli výzbroj a výstroj, ale aj spoločenské uznanie. Keď sa totiž rozpráva napríklad o rôznych sociálnych výhodách vojakov, ale aj policajtov koniec koncov a o ich zamýšľanom okresávaní, vtedy je na Slovensku obrovské množstvo „odborníkov“, čo majú k tomu čo povedať. Keď sa rozpráva alebo skôr má sa rozprávať o obrovskom riziku o možnej a reálnej strate toho najcennejšieho, čo majú, teda ich životov, vtedy je skôr ticho, alebo je to riziko často mnohými marginalizované. Záverom by som pridal svoj osobný postreh alebo skôr takú príhodu. Týka sa to spoločenského uznania, o ktorom som hovoril. Pamätám si, ako som ako minister obrany riešil so svojím tímom novú webovú stránku rezortu. Vtedy sme rozmýšľali, ako ju čo najlepšie vycibriť, pozerali sme si rôzne zahraničné linky. A našli sme jedno video zavesené, myslím, že to bolo na YouTube, bol to taký krátky šot, po letiskovej hale išli dvaja vojaci a jedna vojačka. Boli to „takí obyčajní vojaci“, neboli to žiadni dôstojníci alebo nejaké vysoké šarže. A keď boli zhruba v strede haly, tak sa postavil jeden cestujúci a začal im nahlas tlieskať . Pridal sa k nemu druhý, tretí až postupne postojačky im začala tlieskať celá hala, obrovské množstvo ľudí. Všetkým trom sa úplne rozžiarila tvár od šťastia, jednému sa dokonca zaleskli v očiach slzy. To bolo to spoločenské uznanie, ktoré som mal na mysli a ktoré sa aj týmto spôsobom tým americkým vojakom od obyvateľstva dostalo. Ja nepredpokladám, že by sa také niečo mohlo v blízkej budúcnosti udiať aj u nás. Máme predsa len inú mentalitu, skúsenosti a takpovediac aj miesto v dejinách. Ale zamyslenie sa nielen nás v tejto sále, ale aj vo verejnosti pri schvaľovaní takéhoto návrhu nad tým, že naši vojaci a vojačky nie sú o nič horší od tých amerických a sú rovnako odhodlaní plniť si svoje životné poslanie, ktoré si vybrali, by mohlo byť takým prvým krokom k zmene doterajšieho status quo. Chcem z tohto miesta pozdraviť všetkých vojakov a vysloviť presvedčenie, že sa nielen tí, čo teraz budú v operácii ISAF končiť, ale aj tí, čo ich čoskoro vystriedajú, ale aj všetci nasledujúci v budúcnosti po ukončení ich rotácie v operácii vrátia do jedného živí a zdraví domov, naspäť k svojim rodinám. A zároveň chcem vyjadriť nádej, že keď sa kedykoľvek v budúcnosti začne hovoriť opäť o okresávaní sociálnych výhod, o „nič nerobiacich“ vojakoch, aj napríklad tu možno v tomto parlamente, spomenieme si viacerí na prerokovávanie tohto dnešného, ale aj všetkých podobných bodov týkajúcich sa misií našich vojakov. Klub SaS návrh a ukončenie pôsobenia a vyslanie príslušníkov ozbrojených síl Slovenskej republiky do vojenskej operácie ISAF a na zmenu mandátu príslušníkov ozbrojených síl Slovenskej republiky v tejto vojenskej operácii podporí. Ďakujem vám za pozornosť.