M. Chovanec, poslanec: (2002-11-12):
Ak sa s kapitolou zdravotníctvo oboznámi ktorýkoľvek občan, nemá s jeho všeobecným obsahom veľký problém súhlasiť. Hovorí sa v ňom o zastavení rastu dlhu, o zvýšení dostupnosti a flexibilite zdravotníckej starostlivosti, o uvoľnení ambulantnej siete, o posilnení prevencie, o prijatí antikorupčných opatrení, o doplnkovom zdravotnom poistení, popisujú sa novokonštituované kontrolné mechanizmy, nový rámec inštitucionálneho vzdelávania, decentralizácie a iné. Obsah potvrdzuje, že vieme - a už dlho - čo robiť, ale, žiaľ, nedokážeme to urobiť. K uvedeným, ale aj k ďalšiemu obsahu sa budeme môcť vyjadriť až vtedy, keď dostaneme znenie zákonov, prostredníctvom ktorých sa ambície vlády majú realizovať. Už dnes však vieme, že sa v rámci reforiem počíta podľa môjho názoru s neadekvátnym vťahovaním pacienta do riešenia finančnej insuficiencie systému. Nehovorím to len preto, že to pokladám za sociálne neúnosné, ale som presvedčený, že je to aj málo odôvodnené alebo skôr neodôvodnené. V kapitole zdravotníctvo sa okrem iného môžeme dočítať: „Vláda pripraví legislatívne riešenia základných zdravotníckych zákonov.“ Pán minister musí konštatovať, že po rokoch transformácie a štyroch rokoch vládnutia vlády, ktorá sa vydáva za vládu kontinuity, nie sú prijaté základné zdravotnícke zákony. Pán minister musí konštatovať, dokonca na výbore pre zdravotníctvo, že v zdravotníctve je rozvrat. Pán minister má podporu poslaneckého klubu Smeru pri reformách, ktoré je v zdravotníctve bezpochyby potrebné vykonať. Neznamená to však, pochopiteľne, že budeme podporovať a akceptovať všetky kroky, ktoré doteraz prezentoval. Ako som už spomenul, hlavne neprimerané vťahovanie pacienta do riešenia katastrofálnej situácie, ktorá v zdravotníctve mnoho rokov systematicky vznikala. Najskôr sa však chcem spýtať, prečo pán minister Zajac, člen terajšej vlády, musí siahať k takým radikálnym krokom? Prečo sa viaceré jeho návrhy akceptujú až dnes, keď sa o nich hovorilo už mnoho mesiacov, vlastne rokov? Prečo sa umožnilo dlhodobé, bezbrehé navršovanie dlhov? Pán minister, ale nielen on vyčíslil pravidelný, priam systémový nárast zadlžovania mesiac čo mesiac, rok čo rok. Opakujem, akceptujeme nutnosť razantných krokov v zdravotníctve, aj keď ich mieni vykonať nový minister, jeden z najväčších a oprávnených kritikov predchádzajúcej vlády, nezabúdame, že väčšina tejto vlády je zodpovedná za stav, v ktorom sa zdravotníctvo nachádza, za stav, ktorý pán minister právom charakterizuje nutnosťou novembra 1989 v zdravotníctve. Je možné pripustiť, že sa naozaj nedalo v predchádzajúcom období vykonať všetko, ale je len veľmi ťažko možné pripustiť a akceptovať, že v zdravotníctve sa vykonalo len tak málo. Úroveň, z ktorej musíme vychádzať pri jeho transformácii, je žalostne nízka východzia pozícia, nepomerne zložitejšia, ako mohla a mala byť. Začnem poisťovňami. Ako je možné, že poisťovací systém môže tak dlho zle fungovať. Dlhodobo sa akceptoval priam legislatívny chaos v poisťovníctve. Novelizácia striedala novelizáciu, nikdy však neviedla k takému postaveniu poisťovní, takým právomociam a hlavne zodpovednosti, ako by poisťovne mali mať respektíve musia mať. Len minimálne kontrolné právomoci voči poskytovateľom zdravotníckej starostlivosti, len s minimálnymi možnosťami, skôr teoretickými právami uloženia sankcií. Namiesto toho, aby poisťovne mali takmer dominantné postavenie vo vzťahu pacient - poskytovateľ zdravotnej starostlivosti, krčili sa kdesi v administratívnych prekáračkách medzi nemocnicami, lekármi, pacientmi, ministerstvom a neplatičmi poistného. A navyše, akú zodpovednosť mali za svoju činnosť? Štát si zobral garanciu za dlhy, ktoré po sebe zanechali ako huby po daždi vznikajúce a následne zlučujúce sa a zanikajúce vrajpoisťovne. Dnes túto hrubú chybu ideme riešiť na úkor tých, ktorí dodržiavali zákon, rešpektovali povinnosť poskytovať zdravotnú starostlivosť v zmysle Liečebného poriadku. Ako je možné, že jeden manažment nemocnice ako-tak udržal mieru narastania dlhov a iný prekračoval aj astronomické čísla. Sme pripravení podporiť kroky, ktoré povedú k zreálneniu potrebného počtu zdravotníckych pracovníkov. Práve prezamestnanosť alebo skôr lepšie povedané neproporcionálne využitie zdravotníckych pracovníkov pokladáme za potrebné urýchlene riešiť. Taktiež sme presvedčení, že na naše možnosti, ale aj potreby neodôvodnene široká sieť zdravotníckych zariadení osobitne v Bratislave, ale aj v iných veľkých mestách a v niektorých krajoch. Neúnosná situácia je v spotrebe liekov, preskribcii, ich racionálnom využití. Pri riešení tohto problému sa však asi nezhodneme s návrhmi pána ministra. Sme presvedčení, že práve pacient, aj keď to znie paradoxne, je, žiaľ, to posledné ohnivko v reťazci záujmov. Ďaleko pred ním sú záujmy výrobcov, distribútorov a niektorých lekárov. Medzi týmto subjektmi existujú spätné väzby, ktoré rozhodujúcou mierou ovplyvňujú kvalitu aj kvantitu preskribcie. Ak sa systémovo podarí narušiť existujúce väzby, pacient má len minimálnu šancu ovplyvniť narastanie spotreby liekov. Z občana sa stáva pacient až po vyšetrení lekárom, po zhodnotení klinického stavu, laboratórnych vyšetrení a je plne na odbornosti a zodpovednosti lekára, akú formu terapie zvolí, aký rozsah a druh medikamentov predpíše. Nie pacient predpisuje recepty, nie pacient rozhoduje, že lekár systematicky predpisuje len určité skupiny a druh liekov. Ak lieky nebudú zbytočne a neodôvodnene predpísané, nebudú v lekárni vybrané, nebudú ani v šuplíkoch uskladňované a potom do kontajnerov vyhadzované. Určite nebudeme môcť podporiť zámer pána ministra o finančnú participáciu pacienta pri poskytovaní základnej zdravotnej starostlivosti v nemocniciach, zdôrazňujem základnej. Pobyt v nemocnici nie je zadarmo. Hradí sa z finančných príspevkov zdravotného poistenia. Ak sa vykoná operácia, nie je posteľ, bielizeň, strava súčasťou základnej zdravotnej starostlivosti? Áno. Spoplatňujme nadštandardné služby v nemocnici - jednoposteľovú izbu, výberovú stravu, niektoré výkony, i operačné, nadštandardnú starostlivosť strednozdravotného personálu, výber operatéra respektíve ošetrujúceho lekára, dennú výmenu bielizne, ale hoc aj celé bloky zdravotnej a lekárskej starostlivosti. Podporujeme kroky, ktoré povedú k presunu pacienta do ambulantnej starostlivosti vo všetkých indikovaných prípadoch. Vykonávajme práve v ambulantnej sfére všetko to, čo je v nej možné vykonať. Aký je záujem o takýto postup dnes? Takmer žiadny. Kapitácie u časti privátnych lekárov nabiehajú s väčšou alebo menšou pravidelnosťou, ale nabiehajú. Vzniká obrovský paradox. Čím menší výkon, tým väčší zisk. U odborných ambulantných lekárov platí obmedzenie bodov za výkon, čo taktiež nevedie k žiadnemu záujmu o vykonávanie odbornejších výkonov ani o rozšírenie ich spektra. V nemocniciach nie je žiadny záujem skracovať hospitalizáciu nie zo strany pacientov, ale lekárov. Predsa potrebujú dokázať, že práve ich nemocnica, ich oddelenie je to najpotrebnejšie. Výkony, ktoré sa v niektorých nemocniciach robia ambulantne, v iných nemocniciach sa riešia štvor-, päťdňovou hospitalizáciou. Môžem poslúžiť príkladmi. Porovnajme priemernú ošetrovaciu dobu jednotlivých oddelení. Porovnajme počet lekárov s počtom výkonov na porovnateľných oddeleniach a nemocniciach, náklady na poistenca, náklady na hospitalizovaného pacienta, nehovoriac už na absolútne neporovnateľné využitie zdravotníckeho personálnu, zdravotníckej techniky v jednotlivých zdravotníckych zariadeniach, nehovoriac už o nočných službách a dňoch pracovného voľna. Ak tieto a mnohé ďalšie deformity vyriešime a pán minister určite veľmi dobre vie, že ich riešenie bude nepomerne bolestivejšie, ako tie s pacientmi, a až potom sa zamyslíme nad nutnosťou, ešte lepšie a pravdivejšie vyjadrené, možnosťou pacienta finančne participovať na poskytovaní aj základnej, štandardnej zdravotnej starostlivosti. Prípadné kompenzačné opatrenia sú len ťažko predstaviteľné, aj keď pripúšťam, teoreticky možné, ale v inak fungujúcom hospodárskom a spoločenskom systéme. Štátna správa či samospráva nemá peniaze ani na mnohé najzákladnejšie činnosti. Poisťovňa, Zdravotná alebo Sociálna, bude mať dosť a dosť iných problémov ďaleko finančne a organizačne náročnejších. Hrozí úplne reálny predpoklad, že pacient v záujme šetrenia alebo proste z nedostatku finančných prostriedkov bude odmietať aj takú hospitalizáciu, ktorá bude nevyhnutná pri prihliadnutí na závažnosť jeho ochorenia. Do nemocnice sa nám vráti v ďaleko horšom stave, ako bol pred jej odmietnutím. Navyše tým, že sa očakáva finančná participácia občana na základnú zdravotnú starostlivosť v nemocnici, nezbavuje sa pochopiteľne povinnosti platiť za nájom, kúrenie a iné služby v jeho byte. Veď asi 70 % ľudí žije z príjmov do výšky priemerného platu. Mnohí hlboko pod ním. Navyše okrem povinnosti finančného príspevku v zdravotníctve čaká ich, ako už bolo opakovane konštatované, ďalšie navyšovanie nákladov - plyn, elektrika, voda, ďalšie komodity, naviazané na tieto základné, navyše zmrazenie príjmov. Ako ste si iste všimli, neplačem nad finančnou insfucienciou v systéme, ktorá určite existuje. Sme však toho názoru a mnohokrát sme to zdôrazňovali., že až po systémových zmenách v zdravotníctve môžeme hovoriť o dostatku alebo nedostatku financií s prihliadnutím na skutočné možnosti našej ekonomiky. Ak budeme chudobní, ak ekonomika bude len málo prosperujúca, peniaze proste nebudú, chudobné bude aj zdravotníctvo. V akom stave sa ekonomika nachádza a prečo, to je už parketa pre iných. Vrátim sa k textu programového vyhlásenia v kapitole zdravotníctvo. Podporíme tie časti, ktoré povedú ku skvalitneniu starostlivosti o pacienta, k adekvátnemu postaveniu zdravotníckych pracovníkov, lekárov a zdravotných sestier v spoločenskej hierarchii, ale jednoznačne aj k adekvátnemu finančnému ohodnoteniu ich práce. To, v akej situácii sa dnes ocitli zdravotné sestry, je naozaj absolútne neúnosné. Navyše mnohé z nich priam zo dňa na deň stratili postupne získané kvalifikačné predpoklady. Som veľmi rád, že aj pán minister prezentoval na výbore pre zdravotníctvo pohoršenie nad vzniknutou situáciou. Jedna z dôležitých úloh v programovom vyhlásení je aj boj s korupciou. Áno, iste, možno súhlasiť, že existuje na všetkých možných úrovniach, úroveň zdravotnícky pracovník - pacient nevynímajúc. Pranierujme konkrétne prípady, postihujme konkrétnych jedincov, nezľahčujme túto skutočnosť, ale, prosím, nezovšeobecňujme. Som presvedčený, že korupcia v nepomerne väčšej miere existuje na iných úrovniach systému, nehovoriac už o iných rezortoch. Ak by všade existovala, aj keď ju, a to zdôrazňujem, nechcem ospravedlňovať, na takej úrovni, ako je na úrovni medzi pacientom a zdravotníckym pracovníkom, určite nás nezaradia medzi také skorumpované krajiny, ako nás zaraďujú. K odstraňovaniu tohto neduhu na všetkých úrovniach sa však s plnou vážnosťou, vážený pán minister, hlásime. Prezentoval som len niekoľko pripomienok na súčasný stav a len niekoľko podnetov na možnosti riešenia. Máme ambíciu vecnou argumentáciou, predkladanými návrhmi byť sociálnejšou alternatívou k tomu, čo sa na občana chystá. Sme pripravení podporiť všetko to, čo sa podporiť dá. Odmietame však participovať na priam systémových krokoch, tlačiacich občanov financovať všetky nedostatky, chyby a mnohé, mnohé nevynútené a zlé riešenia, ktoré sa prijali v predchádzajúcich rokoch, v predchádzajúcich volebných obdobiach. Skutočná reforma musí priniesť kvalitnejšiu a adresnejšiu zdravotnú starostlivosť pacientovi, adekvátnu možnosť odbornej realizácie, ale aj spoločenského postavenia pre zdravotníckych pracovníkov. Očakávame a podporíme kroky, ktoré tých dobrých zvýhodnia a tých najlepších prestanú vyháňať do Čiech, Rakúska či Nemecka. A ak, tak len za čerpaním nových skúseností a za prehlbovanie odbornosti. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)