D. Lipšic, podpredseda vlády a minister spravodlivosti SR: (2003-07-02):
Po prvé, pán poslanec Drgonec spomínal, že navrhovatelia alebo zástupca navrhovateľov mohol vziať späť návrh na Ústavný súd. Prečítam posledné rozhodnutie Ústavného súdu, v ktorom konal o súlade  právnych predpisov. Išlo o § 272, § 276 Trestného poriadku, išlo o rozhodnutie PLUS 14/2002, rozhodnutie z januára tohto roku, v ktorom späťvzatie návrhu skupiny poslancov Ústavný súd  nepripúšťa. Zdôvodňuje to, citujem, tým, „že podľa článku 124 ústavy je Ústavný súd orgánom ochrany ústavnosti, a preto musí pokladať jej ochranu za nadradenú dispozičnej zásade“. Myslím si, že treba dať veci na pravú mieru. Druhá vec. Pán poslanec Drgonec argumentoval tým, že môže Ústavný súd ísť aj nad petit, argumentoval § 40 zákona o konaní pred Ústavným súdom. Musím povedať, že citovaný paragraf sa týka niečoho iného. Mám tu právnu analýzu nevypracovanú mnou, ale bývalým predsedom federálneho Ústavného súdu, ktorý prišiel k jednoznačnému záveru, že v tomto prípade zrušiť § 2 ods. 2 vyhlášky možné nie je. Podľa zákona o konaní pred Ústavným súdom sa subsidiárne na konanie použijú ustanovenia Občianskeho súdneho poriadku a Trestného poriadku vrátane § 153 ods. 2 Občianskeho súdneho poriadku. To znamená, že Ústavný súd v tomto prípade nad petit ísť nemôže. Paragraf 40 zákona rieši niečo iné. Najskôr ho odcitujem. „Ak Ústavný súd pri rozhodovaní podľa článku 125 ústavy zistí nesúlad preskúmavaného právneho predpisu nižšej právnej sily s právnym predpisom vyššej právnej sily alebo s medzinárodnou zmluvou, a pritom zistí nesúlad aj ďalších právnych predpisov s predpismi vyššej právnej sily alebo s medzinárodnou zmluvou, vydá nález o zistenom nesúlade aj týchto ďalších právnych predpisov.“ Uvedené ustanovenie teda rieši situáciu, ak navrhovateľ podá návrh na vyslovenie určitých ustanovení predpisu nižšej právnej sily s predpisom vyššej právnej sily, pričom tá istá otázka je z hľadiska predmetu právnej úpravy upravená aj v ustanoveniach iného právneho predpisu nižšej právnej sily, nesúladnosť ktorého však navrhovateľ nenamieta. A záver tejto analýzy, opakujem, nie je to moja analýza, je, že Ústavný súd v tomto prípade nemôže ísť nad petit a nemôže zrušiť § 2 ods. 2 vyhlášky. Ten koniec koncov vyplýva z § 5 zákona. A § 5 zákona vôbec na Ústavnom súde nie je napadnutý. Veľmi veľa sa v médiách hovorilo v minulosti a spomenulo sa to aj tu, že Ústavný súd koná o zákaze interrupcií. Musím povedať, že v tomto prípade ide o vyslovenú lož, ide o nepravdu a hádam mi ju potvrdí aj pán poslanec Abelovský, ktorý zastupuje odporcu, tak ako ja zastupujem navrhovateľa v konaní pred Ústavným súdom. Ústavný súd nerozhoduje o zákaze interrupcií a mrzí ma, že sa táto lož  toľkým opakovaním stala akousi predstieranou pravdou. Ústavný súd rozhoduje o tom, čo sa týka zákona, či v prvom trimestri je možná interrupcia bez preukázania  žiadneho dôvodu. To znamená, či čokoľvek, či dokonca životný štýl je nadradený ochrane života a rozhoduje o tom, aby v prvom trimestri boli dve ústavné práva v rovnováhe, v balanse. Ja som viackrát spomenul svoj osobný názor, ktorý je založený na tom, že nie som zástancom plošného zákazu interrupcií. Ja si myslím, že by mala byť právna úprava vybalansovaná a mala by odrážať našu pokoru pred záhadou vzniku života, aj náš súcit so ženami, ktoré sa niekedy dostanú do ťažkej krízovej situácie a nevedia ako ďalej, ale aj náš inštinktívny nesúhlas s ukončením nevinného ľudského života, či ho nazveme plod, embryo, bábätko alebo nenarodené dieťa. A o tom koná Ústavný súd. Mrzí ma, že sa tu stále rozpráva aj v médiách, že koná o zákaze interrupcií. Nekoná. Koná o tom, aby naša právna úprava bola vybalansovanejšia, aby bola rovnovážnejšia. Musím povedať, že ťažisko návrhu sa opiera o dva judikáty nemeckého Ústavného súdu. Ten posledný je z 90. rokov. V Nemecku nie je zákaz interrupcií, ale v Nemecku je právna úprava, ktorá viac chráni život. A myslím si, že tak je to aj správne. Pán poslanec Drgonec takisto spomenul, že je možné v konaní rozšíriť návrh. Ja nie som príliš nadšený § 2 ods. 2 vyhlášky, ale myslím si, že nie je protiústavný, a preto nebol ani napadnutý a môžem pánovi poslancovi prisľúbiť, že ako zástupca navrhovateľa nenavrhnem v tomto rozšírenie návrhu. Nie preto, že podzákonná norma je správna, ale pretože nie je protiústavná a Ústavný súd nekoná o ničom inom ako o protiústavnosti. Považoval som za svoju povinnosť predsa len niektoré veci dať na správnu mieru z pohľadu právneho. Odcitoval som analýzu podľa mňa nezúčastnenej osoby, skvelého ústavného právnika, pretože sa tu, žiaľ,  šíria  nie pravdivé informácie, a myslím si, že napriek atmosfére, ktorá je emočne veľmi napätá, je potrebné dať na stôl aj informácie, ktoré sú korektnejšie. Ďakujem. (Potlesk.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne, pán minister. S faktickými pripomienkami pán poslanec Drgonec, pán poslanec Abelovský, pani poslankyňa Gabániová a pán poslanec Rusko. Nech sa páči, pán poslanec Drgonec. J. Drgonec, poslanec: Pán minister, bohužiaľ, nenakladáte korektne so slovom korektný. Odvolávali ste sa na uznesenie Ústavného súdu z 23. januára 2003, ktoré je presne tým uznesením, ktoré som tu citoval aj ja. Opakujem vetu. Ústavný súd nie je povinný späťvzatie návrhu navrhovateľom pripustiť a konanie vo veci zastaviť, ale rozhodnutie závisí od jeho úvahy. Zdôrazňoval som, že judikatúra Ústavného súdu v tejto otázke je nevyvážená, že rozhodol tak aj onak. Niekedy rešpektoval späťvzatie návrhu, inokedy ho nerešpektoval a konštatoval som, že ste mali možnosť urobiť pokus, ktorý sa nepodnikol. Iba toľko ku korektnosti tejto časti môjho vyjadrenia. Pokiaľ ide o korektnosť ďalších argumentov. Keď citujem z návrhu na konanie pred Ústavný súd. Spolkový ústavný súd aj v roku 1993 zopakoval svoje jednoznačné rozhodnutie, podľa ktorého sa „na prerušenie tehotenstva musí hľadieť po celú dobu tehotenstva zásadne ako na neprávosť, a teda musí byť právne zakázané“.  Ide o citáciu prvej vety z bodu 4 rozhodnutia nemeckého Ústavného súdu, to rozhodnutie má 17 bodov, je silne protirečivé,  ale určite nie je takéto jednoznačné. Druhá záležitosť. Pokiaľ ide o korektnosť. Ja nechcem vyvolávať spor o správnosť názorov JUDr. Valka, bývalého predsedu federálneho súdu, ale nie je to náhodou človek, ktorý viedol kanceláriu, v ktorej ste pôsobili pred vstupom do kresla ministra? (Potlesk.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Nech sa páči, pán poslanec Abelovský. M. Abelovský, poslanec: Ďakujem. Nevedel som, ani som netušil, že budeme rozoberať problematiku ústavnosti alebo protiústavnosti pred plénom Národnej rady, ale napriek tomu ma zaujali z vystúpenia pána ministra dve veci. Prvá, že sa tu verejne zaviazal, že nepodá návrh smerujúci k tomu, aby bola vyslovená aj protiústavnosť § 2 ods. 2 vyhlášky. No, nevyjadril sa tak aj o § 5 zákona. Samozrejme, keďže vieme, že toto prináša aj určité veci nielen etické, ale aj taktické pri rozhodovaní, tak ani nevyzývam pána ministra, aby tak urobil pred plénom Národnej rady a nechám si tieto argumenty, samozrejme, pred Ústavný súd. Druhé ma zaujalo, že po prvýkrát prakticky artikuloval svoju  predstavu ako zástupca skupiny poslancov na to, ako má vyzerať zákon podľa jeho predstáv o interrupcii. Nakoniec k takémuto som  ho ja ako zástupca Národnej rady niekoľkokrát vyzval. Žiaľ, len cez médiá, iným spôsobom som nemohol, a po prvýkrát som počul jeho predstavu o tom, ako si asi predstavuje on existenciu interrupčného zákona vo všeobecnosti. Ak by takýto návrh prišiel skôr, povedzme v zime tohto roku, myslím si, že sme už mohli byť oveľa ďalej a mohli sme sa dostať k tejto problematike oveľa ďalej a mohlo sa tu mnoho vecí nevypovedať, tak ako sa vypovedalo, a mohla byť diskusia oveľa vecnejšia a pre našich občanov aj zrozumiteľnejšia. Ďakujem. P. Rusko, podpredseda NR SR: Ďakujem pekne. Pani poslankyňa Gabániová.