B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-11-07):
Otváram všeobecnú rozpravu o tomto bode programu. Pýtam sa, kto sa hlási ústne, nakoľko žiadnu písomnú prihlášku pánov poslancov nemám. Ako jediný pán spravodajca. Končím možnosť sa prihlásiť ústne do rozpravy. Nech sa páči, pán poslanec, máte slovo. M. Abelovský, poslanec: Vážené panie poslankyne, poslanci, kolegovia, mám akúsi dvojjedinú úlohu, na jednej strane som spravodajca k tomuto zákonu a na druhej strane pociťujem potrebu vystúpiť v rozprave k tomuto zákonu s tým, že mám aj jeden procedurálny návrh pri rokovaní ohľadne tohto zákona. Mám v prvom rade výhrady voči tomu, že odôvodnenie k tomuto zákonu neobsahuje ekonomický rozbor, ktorý by mal obsahovať tento zákon, najmä z hľadiska toho, koľko bude ušetrené z prostriedkov štátu, ak vstúpia do účinnosti ustanovenia tohto zákona, ktoré pred chvíľkou predniesol pán minister. Pretože je nesporné, že tento návrh zákona má spätnú väzbu aj na zákon o štátnom rozpočte, ktorý ráta u sudcov už so zníženým platom. A je potrebné uviesť, že vláda podľa môjho názoru si nesplnila ani ústavnú povinnosť, ktorá je uvedená v čl. 141a ods. 4 písm. f) novely Ústavy Slovenskej republiky, podľa ktorého do pôsobnosti Súdnej rady Slovenskej republiky patrí sa aj vyjadrovať o návrhu rozpočtu súdov Slovenskej republiky pri zostavovaní návrhu štátneho rozpočtu, pretože tento návrh zákona je teda v priamom príčinnom vzťahu k samotnému štátnemu rozpočtu a povinnosť vlády, resp. ministra spravodlivosti je umocnená ešte aj ústavnou povinnosťou, ktorej nedodržanie vyvoláva pochybnosti o ústavnosti legislatívnej schvaľovacej procedúry na pôde parlamentu, preto vznášam procedurálny návrh a navrhujem prerušiť rokovanie o tomto bode programu až do času, keď bude ústavou predpokladaný postup dodržaný. Toto nakoniec vyplýva aj z uznesenia Súdnej rady č. 38, kde je vláda vyzvaná rokovať o všetkých návrhoch dotýkajúcich sa súdov a sudcov v rámci štátneho rozpočtu. Mám aj vecné námietky. Sudcovská nezávislosť predstavuje jednu zo základných demokratických hodnôt a naplneniu tejto nezávislosti nesporne napomáha i materiálne zabezpečenie sudcov. Je podstatné, aby do sudcovských platov nebolo zo strany iných zložiek štátnej moci zasahované svojvoľne a, zdôrazňujem, opakovane, a to akoukoľvek formou. Preto sa zameriam v súlade s rozhodovacou právomocou Európskeho súdu pre ľudské práva v Štrasburgu na otázku, či mienený zásah do zaručených práv a odňatie tzv. 14. platu, ako sme tu počuli z úst pána ministra, resp. zníženie platu po prvé smerovalo k určitému legislatívnemu cieľu a po druhé bolo nevyhnutné v demokratickej spoločnosti, za ktorú túto spoločnosť považujem. Teda po prvé je pravdou, že ani sudcovia sa nenachádzajú v akomsi právnom alebo v ekonomickom vákuu, to uznávam, ktoré by ich celkom izolovalo od okolitej hospodárskej, sociálnej reality, ktorá by snáď odôvodňovala zníženie platu, ale to len za predpokladu, že sa bude verejne deklarovať, že súčasná hospodárska a ekonomická situácia je v dôsledku predchádzajúcej vlády v takom hrozivom stave, že musí dôjsť k zníženiu platu o. i. u všetkých ústavných činiteľov, teda vyhláseniu akéhosi stavu núdze, ale na druhej strane materiálne zabezpečenie slovenských sudcov všeobecných súdov je aj tak na nízkej úrovni. Dovolím si troška komparatistiky. V okolitých štátoch Vyšehradskej štvorky, s ktorými sa môžeme reálne porovnávať, je situácia úplne odlišná. Zoberme si platy sudcov v Českej republike, ktoré sú minimálne o dve tretiny vyššie. V susednom Maďarsku prijali práve v nedávnej minulosti ich podstatné zvýšenie. Pritom, dá sa povedať, ekonomická úroveň týchto štátov, do toho treba zahrnúť Poľsko, ale aj krajiny, ktoré nie sú súčasťou Vyšehradskej štvorky, ako Slovinsko a Chorvátsko, hovorí jasne v neprospech Slovenska. Čiže úroveň platov by mala byť legitímnou formou a nemala by byť v žiadnom prípade znižovaná. Považujem za absolútne pomýlené dávať sudcov všeobecných súdov do jednej skupiny s colníkmi, policajtmi, dokonca s hasičmi, aj keď ich prácu si vyslovene vážim. Ale to zrejme zodpovedá právnej kultúre už v tomto štáte, že sa takýmto spôsobom všetci hádžu do jedného balíka, pretože som toho názoru, že sudcovia musia byť vo zvýšenej miere chránení pred ústavnými kautelami princípu nezávislosti tejto skupiny ústavných činiteľov. Ďalej je potrebné, aby k tomuto zásahu nedochádzalo v dôsledku svojvôle, a to opakovane, pretože je to porušenie princípu právnej istoty. K tomu je potrebné dodať, že pri nástupe predchádzajúcej vlády už v roku 1998 došlo k dvom reálnym zníženiam platov sudcov, k jednému priamemu, a to v roku 1999, a jednému nepriamemu, keď zo zákona č. 385/2000 Z. z. zvýšenie platov sa odložilo o tri roky, teda do roku 2003, do 1. januára 2003, a už je pripravené ďalšie tretie zníženie, prakticky v dĺžke štyroch rokov. Sudcovia pociťujú, že na princíp právnej istoty trpezlivo čakali tri roky a očakávané zníženie zo strany výkonnej moci do ich platov ruší akúkoľvek aktivitu v tomto smere a určite nebude dobrým štartom tejto vlády, ktorá si v programovom vyhlásení vytyčuje za základný cieľ dosiahnuť zvýšenie vymožiteľnosti práva v tomto štáte. Mám za to, že navrhovaný zákon prejudikuje záver, že zo strany výkonnej moci zjavne došlo k porušeniu legitimity sledovaného cieľa vo vzťahu k nezávislosti sudcovskej moci. Pri odpovedi na druhú otázku, ktorú som položil, či bolo nevyhnutné toto, takýto postup v demokratickej spoločnosti, dodávam, že sa treba pri tomto zamerať na to, či pri sledovaní tzv. legitímneho cieľa nebolo možné dospieť aj inými nástrojmi a inými spôsobmi než prijatím tohto reštrikčného zákona. Mám za to, že by to bolo možné, a to celkom zrozumiteľne aj celým radom iných legislatívnych zmien, ktoré podstatne „zlacnia súdnictvo“, a tým prilejú do tohto rezortu ďalšie peniaze, ako i napr. procesné úpravy v procesných predpisoch, ktoré obmedzia opravné prostriedky vo vzťahu k tzv. bagateľným veciam, napr. je nedôstojné, aby napr. Najvyšší súd Slovenskej republiky rozhodoval o vrátení súdneho poplatku 20 Sk, čo sa za súčasného stavu deje. Preto vychádzajúc v tejto mojej prednesenej správe z predneseného procedurálneho návrhu žiadam, aby bolo o ňom rozhodnuté. Ďakujem. (Potlesk.)