M. Vášáryová, poslankyňa: (2007-06-22):
Položme si teda otázku, prečo sa vlastne usilujeme založiť túto novú tradíciu? Lebo my sa, teda lepšie povedané moja kolegyňa pani Rosová sa usiluje založiť novú tradíciu. Pretože symbolika, ktorá sa viaže na tento deň, posilní tradíciu, založí tradíciu, ktorá bude posilňovaná naprieč generáciami. Naprieč politickými silami a je veľmi dôležitá. Vytvára priestor pre asociácie, ktoré túto našu aktivitu pripojiť sa k Európskej únii motivovali. Tu nejde o vybudovanie nejakej mechanickej tradície na určité mechanické reakcie na  tradície, pretože by sme určite nechceli, aby sme náš vstup do Európskej únie vnímali ako 1. máj za komunistického režimu. Pripomeňme si, čo vlastne je 1. máj. Ja som o tom už hovorila v prvom čítaní. 1. máj je americká tradícia oslavy robotníckej búrky založená proste na solidarite celého sveta s americkými robotníkmi, ktorí 1. mája vystúpili. A komunistami to bolo spotvorené na určitý sviatok práce, kde sa vykonávala práca, áno, pani poslankyňa, „sa vykonávala práca“, kde funkcionári stávali na tribúne a pod nimi pochodovali ľudia pod hrozbou vyhodenia z práce alebo, že nedostanú odmeny v práci a podobne. A títo ľudia práce demonštrovali stabilitu komunistickej moci. Tak to bolo. 1. máj teda zostane pripomenutím robotníckych búrok, ktoré idú od 19. storočia až po amerických robotníkov. Ale v novej tradícii vstupu Slovenska do Európskej únie by to už nemal byť zvyk alebo sentiment, ale predstava pre budúce generácie o tom, akú hodnotu predstavoval vstup Slovenska do Európskej únie. Skutočná tradícia je totiž neokázalé poukazovanie k času slávnej minulosti a môže preto po dlhé generácie sprítomňovať tento významný moment. Samozrejme, pokiaľ ho niektorí ľudia za takýto moment považujú. Ja si uvedomujem veľmi dobre, že medzi nami sedia ľudia a politická strana, ktorá bola zásadne proti tomu, aby Slovensko vstúpilo do Európskej únie. Rozdielne tradície totiž určujú aj spôsob, akým sa budú ľudia k tradíciám stavať a ako budú týmto tradíciám rozumieť. Preto chápem, že ľudia, v ktorých tkvie hlboko symbolizmus komunistického sviatku, sa bránia tomu, aby 1. máj okrem tejto svetovej americkej tradície mal pre občanov tohto štátu aj iné konotácie, tomu rozumiem. V tomto duchu môžem povedať, že poslanci koalície budú brániť v mene určitého tradičného postoja k 1. máju, ale ako tu povedali mnohí moji predrečníci, myslím si, že 1. máj zostáva svetovým sviatkom práce, a toto je náš vlastný 1. máj, kedy sme skutočne vstúpili do Európskej únie. Ide teda o ochranu určitej estetickej prináležnosti povedala by som k inej dobe, k iným časom, o  určitý rituál. Debatovalo sa tu už o tom, že takýmto dňom by mal byť 9. máj, to znamená Deň Európy, a preto aj Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky sa hneď  poponáhľalo a vyslovilo s 9. májom súhlas. Tu sa už  hovorilo o tom, čo sa stalo 9. mája. 9. mája 1950 predstavil vtedajší minister zahraničných vecí Francúzskej republiky Robert Schuman po dohovore s obchodníkom s koňakom Monetom a pánom De Gasperim návrh na vytvorenie organizovanej Európy. Prečo? Pretože 8. mája 1950 bol prvý veľký sviatok –  oslava konca druhej svetovej vojny, a preto vybrali títo ľudia 9. máj, aby pripomenuli, že takéto hrôzy, hrôzy druhej svetovej vojny sa už nikdy nesmú opakovať. Áno, prvopočiatočným impulzom vzniku Európskej únie bol strach, aby sa druhá vojna a jej hrôzy už nikdy v živote neopakovali. Vyzvali preto Francúzsko, Nemecko a ďalšie tri štáty, aby spojili výrobu uhlia a ocele a vytvorili tak prvý konkrétny základ, teraz citujem, „európskej federácie“. To je 9. máj, Schumanov deň. Ako táto symbolika súvisí s tým, že 1. mája Slovenská republika vstúpila do Európskej únie a vyvinula obrovské úsilie? Ja tomu nerozumiem. Schumanov deň je úplne iná symbolika a prosím,  vezmite to na vedomie. 1. mája 2004 predsa nešlo o zabránenie, aby sa opakovali hrôzy druhej svetovej vojny, ale o výraz odhodlania občanov Slovenskej republiky prináležať k historicky jedinečnému zoskupeniu európskych štátov, ktoré sú nielen ekonomicky vyspelé, solidárne, ale považujú dialóg, vládu práva a ochranu ľudských práv za svoje maximá. To je 1. máj pre nás a pre našich občanov, a nie 9. máj. Okrem toho pripomeňme si, keď sa už tu hovorilo o tom, že máme sláviť vstup Slovenska do Európskej únie 9. mája, hoci sme vstúpili do Európskej únie 1. mája. Spomeňte si na to, počas celého komunistického režimu, kedy sme slávili koniec druhej svetovej vojny. Kedy sme ho slávili? 9. mája, kedy sa druhá svetová vojna neskončila. Druhá svetová vojna sa skončila 8. mája pre celý svet. Kedy my dnes slávime v demokratickom slobodnom Slovensku koniec druhej svetovej vojny? No vrátili sme sa tak ako celý svet. Vrátili sme sa k 8. máju. Chceme pokračovať v tejto tradícii? Že za to, že to navrhla pani poslankyňa Rosová, tak my budeme vstup Slovenska sláviť 9. mája, hoci sme vstúpili 1. mája? Veď je to smiešne. Tak ako bolo smiešne, že celý socialistický tábor musel sláviť 9. mája koniec svetovej vojny, hoci celý svet slávil 8. mája? Veď sa vystavujeme nebezpečenstvu, že každá nasledujúca generácia, čo príde, vráti, samozrejme, tento pamätný deň na 1. mája, tak ako to má byť. Máme predsa už takúto skúsenosť. Akú teda inú komparatívnu paralelu by sme našli v našich dejinách s dňom vstupu Slovenska do Európskej únie? Určite si pripomíname a veľmi významne Slovenské národné povstanie 1944. Povstalci utrpeli porážku, ale prihlásili Slovenskú republiku medzi demokratické sily, a preto je Slovenská republika  dnes v hraniciach, v akých je. Alebo možno rok 1968, výhonky demokracie potlačené vstupom vojsk Varšavskej zmluvy na naše územie. Ale len vstupom Slovenska do Európskej únie sa mení zodpovednosť Slovenska, a teda aj spôsob hodnotenia našich činov, aj hodnotenia činov tohto parlamentu. Nová zodpovednosť nielen za seba, za celý región, ale aj za európsku politiku a za našich susedov, ktorí sú dnes ešte stále mimo rámca Európskej únie. Členstvo Slovenska v Európskej únii totiž nie je niečo dočasného. Niečo dočasného, čo je ohraničené touto vládou alebo každou ďalšou inou vládou. To nás nezbavuje zodpovednosti skladať za naše postupy a činy účty dnes a pred budúcimi generáciami. Ako sa pozrú budúce generácie na tie panely, čo sú v parlamente? Kde to vyzerá, že za vstup Slovenska do Európskej únie je zodpovedná dnešná politická reprezentácia. Veď je to smiešne a sme na smiech. Toľko hovoríme o národe, o všetkom možnom a teraz náš vlastný pamätný deň, len náš, slovenských občanov, chceme dať len na 9. mája, to znamená na oslavu dňa, kedy sa proste Schuman rozhodol po mnohých diskusiách, dialógoch, že predloží koncept federalizovanej Európy. Chcela by som na záver citovať politologičku Silviu Mihálikovú. „Štátne sviatky a pamätné dni majú svoj jasný zmysel. Každý režim si vyberá z histórie tie vývinové línie a etapy, ktoré najviac zodpovedajú jeho dejinnému sebaobrazu, jeho predstavám budúcnosti, ale aj každodennému politickému utilitarizmu. Žiada sa dodať, každá vláda bráni tým symbolom, ktoré nevyhovujú jej politickému utilitarizmu.“ Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)