Dubovcová, Jana, verejná ochrankyňa práv (2016-05-17):
Dobrý deň. Vážené poslankyne, vážení poslanci, ďakujem za prerokovanie správy verejného ochrancu v pléne Národnej rady Slovenskej republiky. Vzhľadom na to, že ju máte k dispozícii, tak urobím iba stručný úvod. Prejdem cez tú správu a potom v rámci toho úvodu upozorním na tie veci, ktoré z predloženej správy o činnosti verejného ochrancu práv považujem ja za dôležité, a potom som, samozrejme, otvorená odpovediam na všetky otázky v rozprave. Verejný ochranca práv podľa zákona o verejnom ochrancovi práv predkladá každoročne správu Národnej rade Slovenskej republiky o svojej činnosti, ale v zákone o verejnom ochrancovi práv je uvedené, že verejný ochranca práv v tejto správe a vo svojom vystúpení v Národnej rade vlastne uvádza svoje poznatky z činnosti, ktorú robil z prieskumov a z preskúmaných podnetov, preto, aby Národná rada mohla využiť svoje oprávnenia, ktoré má, jednak legislatívneho charakteru, ale aj dohľadového charakteru vo vzťahu k výkonnej moci. Podľa uznesenia krajín V4 verejný ochranca práv je vlastne očami a ušami parlamentu. Čiže poprosím, keby bolo možné, aby ste takto vnímali správu verejného ochrancu práv, ktorú predkladám za rok 2015 s tým, že jednou časťou tejto správy sú aj opatrenia, odporúčania verejného ochrancu práv, ktoré som navrhovala v predchádzajúcich obdobiach, a to sú tie, ktoré považujeme za dôležité z hľadiska zlepšovania činnosti štátu v oblasti ochrany základných práv a slobôd osôb a ktoré neboli doteraz nijakým spôsob, na ne nebolo reflektované alebo neboli plnené. Pretože ide o Národnú radu v novom zložení, tak som si dovolila zopakovať tieto opatrenia, aj poukázať na oblasti, ktorých sa týkajú. Pokiaľ ide o samotnú činnosť verejného ochrancu práv v roku 2015, správa je, tak ako bola aj v predchádzajúcom období, zložená z prvej časti, ktorá obsahuje výsledky preskúmaných podnetov, s ktorými sa obrátili na verejného ochrancu práv fyzické osoby alebo právnické osoby. Ďalšia časť obsahuje výsledky prieskumov, ktoré vykonal verejný ochranca práv z vlastnej iniciatívy. Podľa zákona úlohou verejného ochrancu práv je preskúmavať postup orgánov verejnej správy z hľadiska, či vo svojom postupe neporušili základné práva osôb. Ak verejný ochranca práv skonštatuje, že k porušeniu došlo, potom tento nezávislý ústavný orgán sa dovoláva nápravy. Nemá k rukám žiadne donucovanie prostriedky, pretože to nie je zmyslom existencie ústavných orgánov, akým je verejný ochranca práv, ale jeho úlohou je neustále vlastne tieto nedostatky predkladať tak, aby sa príslušné orgány nimi zaoberali a aby zlepšovali svoju činnosť a aby dochádzalo stále k lepšej ochrane základných práv a slobôd osôb. Pokiaľ ide o správu z roku 2015, tak opakujú sa niektoré nedostatky v určitých oblastiach verejnej správy. Najmä, ako vidíte aj z tej prvej časti a z podnetov, ktoré prišli, ale potom neskôr aj z prieskumov, ktoré vykonal verejný ochranca práv, množstvo porušení základných práv sa týka činnosti polície. Ja za závažné porušenie základných práv a slobôd osôb považujem to, že aj v prieskumoch verejného ochrancu práv, aj v preskúmaní podnetov sme zistili, že skutočne v činnosti polície pretrváva ako jej normálna súčasť praxe aj taký spôsob obmedzovania osobnej slobody, že človek, ktorý je predvedený na políciu, polícia si ho umiestni do nie cely predbežného zaistenia alebo policajného zaistenia, ktorá je na to zo zákona ustanovená, ale do takých priestorov, ktoré si polícia vytvorila sama bez akýchkoľvek povolení, ktoré sú dehonestujúcim spôsobom vybavené. Čiže nijako. Kde za mreže zatvorí človeka a môže ho pripútať o madlo a o jeho ruku pevne k stene. Tieto priestory nemajú žiadne iné vybavenie, no a nemajú ani tlačidlo, nemajú prístup k vode. Proste polícia tam toho človeka môže umiestniť a robí to tak ako bežnú súčasť svojej práce bez toho, že by vtedy pri takomto umiestnení vypisovala akékoľvek doklady, čo je napríklad podmienkou, keď je človek umiestnený do cely policajného zaistenia. Z podnetu, ktorý sme preskúmavali, tak v rámci toho preskúmania bolo predložené, alebo bolo aj z dokladov zistené, že došlo aj k ublíženiu na zdraví v takomto prípade, v takto uzavretej osoby, avšak policajné orgány toto nepovažujú za žiadne porušenie. Na rozdiel, samozrejme, od verejného ochrancu práv, pretože to porušenie a zásah do osobnej slobody je. Z týchto dôvodov som sa ja obrátila o riešenie na príslušné orgány. Keďže k riešeniu neprišlo, obrátila som sa aj na Národnú radu Slovenskej republiky, pretože takéto zistenie verejného ochrancu práv v demokratickom a právnom štáte vyžaduje okamžitý zásah. K tomu však nedošlo. Výbor Národnej rady pre ľudské práva v minulom volebnom období sa nedokázal uzniesť na akomkoľvek uznesení po predložení tejto správy do neho. Čiže z toho dôvodu nedošlo k opatreniam a aj v roku 2015 sa tieto zistenia opakovali. Preto ja apelujem na poslancov Národnej rady, aby využili svoju pôsobnosť a aby zabezpečili nápravu. Ministerstvo vnútra odpovedalo, že na toto je potrebná zmena zákona. Ja hovorím, že nie je, pretože takýto útvar na zaisťovanie a zatváranie ľudí v zákone vôbec nie je upravený. Čiže stačí, aby polícia ako orgán verejnej správy postupovala iba v rozsahu a v súlade so zákonom, ktorý k dispozícii na svoju činnosť má. Taktiež boli zistené nedostatky v policajných postupoch. Napríklad pri policajných zásahoch, pri ktorých bola zároveň použitá aj policajná sila. Takýto zásah bol v roku 2015 zistený v útvare pre zaistených cudzincov, ktorý je uzavretý útvar a strážený. V tomto zariadení sú, ktoré je v pôsobnosti polície, sú umiestnené osoby, ktoré čakajú na rozhodnutie štátu, na administratívne rozhodnutie. No a voči nim bola použitá policajná sila, o čom verejný ochranca práv skonštatoval, že bola použitá bez primeraného právneho dôvodu, čiže nebol takýto zásah v takom rozsahu a takým spôsobom, ako bol vykonaný, nevyhnutý. Podmienku nevyhnutnosti zásahu zatiaľ v Slovenskej republike nepreskúmava nikto. Orgány činné v trestnom konaní sú špecializované a preukazuje sa v nich v rámci ich vyšetrovania, či konkrétny policajt prekročil právomoci verejného činiteľa, napríklad. Ale to, že zásah ako taký, ktorý sa uskutočnil, nebol nevyhnutný a že spôsobil tým porušenie základných práv a slobôd, zatiaľ nepreskúmava nikto. Preto opakovane verejný ochranca práv navrhuje, aby Národná rada Slovenskej republiky, ktorá je jediný na to z ústavy splnomocnený orgán, prijala zákon, ktorým zriadi orgán nezávislého vyšetrovania policajných postupov alebo aj iných postupov štátu, pri ktorých bola použitá sila a ktoré vzbudzujú určité pochybnosti. Pretože iba takýto nezávislý orgán môže zodpovedne preskúmať a zodpovedať otázku, či príslušný zásah bol aj nevyhnutný v demokratickej spoločnosti. Otázky potom ďalšej prípadnej trestnosti alebo netrestnosti, samozrejme, musia riešiť na to ustanovené orgány činné v trestnom konaní. Verejný ochranca práv pri preskúmavaní policajného zásahu v Medveďove, to je ten útvar pre zaistených cudzincov, zároveň zistil, že zákon v súčasnosti umožňuje riaditeľovi takéhoto zariadenia, aby vlastným rozhodnutím, voči ktorému nie je prípustný opravný prostriedok, umiestnil cudzinca, ktorý už je v takomto uzavretom a stráženom zariadení, do izolácie a v tejto izolácii aby tento cudzinec zotrval podľa rozhodnutia riaditeľa. V čase, keď my sme preskúmavali podnet, v takejto izolácii bol cudzinec umiestnený tri týždne. V správe, v tejto, nie je uvedené, ale v tej, v ktorej sme, lebo tu je len taký výňatok základných informácií, ale v tej, ktorá je výsledkom preskúmania podnetu, je uvedené, že v rámci takéhoto umiestnenia ten cudzinec aj držal hladovku, ale nikto na to nereagoval. Z pohľadu verejného ochrancu práv takýto postup je neprípustný, a preto apelujem na to, aby sa tie zákonné ustanovenia, ktoré sa týkajú útvarov policajného zaistenia, aby tieto ustanovenia poslanci Národnej rady alebo príslušný výbor Národnej rady prehodnotil ich opodstatnenosť, ich znenie a v prípade, ak dospeje k rovnakému názoru, k akému dospel verejný ochranca práv, aby tieto ustanovenia zmenil alebo vyňal zo zákona. Verejný ochranca práv sa zaoberal aj inými porušeniami základných práv. Ja teraz uvádzam len tie, ktoré z pohľadu verejného ochrancu práv považujem za také najdôležitejšie, pretože v oblastiach činnosti štátu treba robiť zmeny, a to systémového charakteru. Medzi také zmeny patrí aj nastavenie vzdelávania detí v školách, hlavne vzdelávania na prvom stupni. Z prieskumov vyplýva, že užitočné by bolo zaoberať sa aj predškolským vzdelávaním detí, a to najmä tých detí, ktoré my sme v zákone označili ako deti, ktoré pochádzajú zo sociálne znevýhodnených pomerov alebo z málo podnetného prostredia a u ktorých sme umožnili v našom zákone toto, túto charakteristiku potom pomenovať, že sú to deti so špeciálnymi výchovno-vzdelávacími potrebami. Deti so špeciálnymi výchovno-vzdelávacími potrebami sú spravidla deti, ktoré majú nejaký zdravotný hendikep. V tomto prípade často ide o deti, ktoré nemajú zdravotný hendikep, iba pochádzajú z toho prostredia, ktoré im nedáva možnosť sa v prvých rokoch života riadne rozvinúť. No a to znamená, že ak takýmto deťom my im neumožníme preklenúť tento hendikep, ale ich zaradíme do takého školského vzdelávania, ktoré im neumožní dosiahnuť riadne vzdelanie, potom môžeme skonštatovať, že ak je takto nastavený školský systém, dochádza k diskriminácii veľkého počtu detí. Preto verejný ochranca práv opakovane od roku 2013 navrhuje, aby boli prijaté opatrenia, a to nielen vo vzťahu k zabezpečeniu prístupu k vzdelaniu týchto detí, ale aj v prístupoch k vzdelávaniu ako takému, k metódam vzdelávania. Preto som ja navrhla, aby mali deti, ktoré majú aj jazykovú bariéru, umožnené vyučovanie zrozumiteľným spôsobom. To znamená, aby deťom v útlom veku bolo učivo a látka, ktorú sa učia, vysvetľovaná zrozumiteľným spôsobom, t. j. jazykom, ktorému rozumejú, v ich materinskom jazyku, aby im bolo učivo sprístupňované. Taktiež treba zvážiť aj možnosť, keď hovoríme o rómskych deťoch, aby sa do vyučovacích predmetov zaradil aj rómsky jazyk ako vyučovací jazyk. Pretože bola dobrá diskusia na školskom výbore na túto tému, tak považujem možno aj v pléne za potrebné povedať, že nedostatkom školského vzdelávania je aj to, že my nemáme dostatočnú flexibilitu vo formách vzdelávania detí. A keď som aj povedala, že vyučovať rómsky jazyk, tak samozrejme, že to treba mať na to dobré analýzy a vedieť, kde, v ktorých lokalitách, v ktorých školách je to potrebné preto, aby došlo k rozvoju detí. Čiže žiadne také absolutistické centralistické riešenia, že proste rómsky jazyk všade, ale proste tam, kde je to potrebné, kde my by sme mali zistiť, v ktorých prípadoch je to potrebné, užitočné a čo pomôže deťom, aby sa dostali z toho kruhu nevzdelania. Upozornila som v správe verejného ochrancu práv na to, že deti, ktoré sú zaradené do špeciálnych škôl alebo špeciálnych tried len z tohto dôvodu svojho sociálneho pôvodu a ktorým máme preklenúť tento nedostatok ako dočasné vyrovnávacie opatrenie, tak tieto deti v tom školskom systéme ich ponechávame celý čas povinnej školskej dochádzky. Naozaj nevieme preukázať, že dochádza k rediagnostike týchto detí a takisto – ale to vieme preukázať –, že v minimálnom množstve dochádza k ich preraďovaniu z takejto špeciálnej školy alebo triedy do riadnej školy a potom sa im neposkytuje, keď sú aj preradené, nejaká ďalšia pomoc. To sú všetko nedostatky vo vzdelávacom systéme, ktoré majú systémový charakter a s ktorými si školy samy neporadia. Preto je potrebné zmeniť právnu úpravu, ktorú máme v súčasnosti platnú. Ďalší okruh okrem tej polície a školstva, ktorý verejný ochranca práv považuje za veľmi dôležitý, je právo na súdnu a inú právnu ochranu. To sú tie známe prieťahy v súdnych konaniach, ale aj prieťahy v úradných konaniach. A ja upozorňujem na prípad, ktorý je mimoriadne závažný, v demokratickom právnom štáte až zahanbujúci, že verejný ochranca práv vykonal prieskum zbytočných prieťahov v reštitučných konaniach o poľnohospodárskej a lesnej pôde. A musím skonštatovať, že skutočne tento prieskum konaní, ktoré prebiehajú pred odbormi pozemkových a lesných okresných úradov, sú konania, ktoré trvajú 23 rokov, neskončené, sú konania, ktoré trvajú 11 rokov, neskončené, pritom tieto konania prebiehajú podľa zákona o správnom konaní, podľa zákona, ak si ctíme zákony, tak správne konanie má byť ukončené do 30 dní. V prípade potreby a dôležitých dôvodov do 60 dní. Tieto konania trvajú 23 rokov a 11 rokov a je ich spolu takmer 10-tisíc; 10-tisíc žiadateľov. Ak úrady uvádzali ako dôvod, že ide o zložitosť veci, tak nemôže verejný ochranca práv ani nikto, žiadny, ani súd, nikto by nemohol takýto dôvod po 23 rokoch akceptovať. Čiže ja tvrdím, že to je absolútne zlyhanie štátu, a preto som navrhla ako opatrenie Národnej rade, aby si vyžiadala od vlády alebo aby bol predložený zoznam takýchto konaní, príčin prieťahov v takýchto konaniach a aby sa vláda uzniesla na nejakej satisfakcii pre účastníkov týchto konaní, ktorí nemajú celé dlhé roky žiadne rozhodnutie od štátu vo svojej veci, a pritom ide o reštitúcie, ktoré sme prijali z dôvodu, že sme sa pokúšali iba zmierniť, nie odstrániť, ale iba zmierniť krivdy, ktoré boli z predchádzajúcich období. Takže toto ja považujem za veľmi, veľmi závažné porušovanie základných práv. Taktiež z tých všetkých vecí len 144 porušení základných práv bolo zistených len preskúmaním podnetov a mnohé boli zistené systémové nedostatky, ktoré vykonal prieskum verejného ochrancu práv prostredníctvom Kancelárie verejného ochrancu práv. Tak my sme zisťovali aj prístupnosť verejných budov, ich bezbariérovosť, pretože 3. desaťročie plynie od roku 1989 a náš štát má v ústave napísané, že je demokratický a právny a založený je vlastne na základe dodržiavania a ochrany základných práv a slobôd. No tak ľudia, ktorí majú problém zo zdravotných dôvodov s pohybovaním, z akýchkoľvek zdravotných dôvodov, by sa možno mali dnes v 21. storočí do budovy verejného orgánu alebo do verejnej budovy dostať bezproblémovo. Keďže Kancelária verejného ochrancu práv dostáva obmedzené finančné zdroje na svoje fungovanie napriek tomu, že je ústavný orgán, tak namiesto 35 právnikov dostáva mzdy na 17, tak sme si museli vybrať, také poradie sme si museli urobiť, že ktoré vlastne verejné budovy budeme preskúmavať, aby sme to zvládli kapacitne. Vybrali sme si ako prvé úrady práce, sociálnych vecí a rodiny, preskúmali sme 80 budov, z nich iba 2 boli také, o ktorých sme mohli povedať, že naozaj spĺňajú atribúty bezbariérovosti. Ostatné budovy mali väčšie alebo menšie nedostatky a ku cti predstaviteľov týchto inštitúcií slúži, že všetci, všetci chceli, aby ich budovy boli bezbariérové a snažili sa to, čo mohli, odstrániť na základe našich zistení, ale nepomôžu si sami, to znamená, že treba aj pri rozpočte, aj pri plánovaní priorít na toto myslieť. Preto apelujem na Národnú radu, aby sa venovala bezbariérovosti verejných budov. V roku 2016, teraz, prebieha prieskum v rámci našich možností niektorých nemocníc, niektorých škôl a opäť policajných oddelení, pretože to sú všetko inštitúcie verejné, ku ktorým občan by mal mať zabezpečený prístup. My sme už z minulosti a vzhľadom na to, že opäť sme zistili nie zásah policajný, ktorý nebol nevyhnutný, predkladali opatrenia, ja som opakovane predkladala, aby boli policajné zásahy monitorované kamerami, aby priestory v policajných budovách, v ktorých sú vybavované predvedené osoby, boli tiež monitorované kamerami. A taktiež som navrhovala opatrenia na zlepšenie vybavovania cudzincov, ktorí tu majú žiadosť a chcú sa tu zamestnať. Tak všetky tieto veci považuje verejný ochranca práv za veľmi dôležité. A potom ešte jednu vec, ktorá, kde apelujem na Národnú radu opakovane, sa týka vydávania dokladov o školskom vzdelaní osôb, ktoré majú zmenené pohlavie. V Slovenskej republike je to možné iba v prípade, keď to je zo zdravotných dôvodov, a poukazujem na to, už aj v minulosti som to predložila výboru pre ľudské práva, ale nedošlo, ako som už povedala, k prijatiu uznesenia, tak opatrenie sa nestalo. Aby takéto doklady o nadobudnutí školskom vzdelaní boli zladené s tým, aké pohlavie má žiadateľ o vydanie tohto dokladu. Lebo ak niekto prejde takouto procedúrou zo zdravotných dôvodov a napokon, keď si ide hľadať prácu, škola mu nemôže vydať iné osvedčenia o dosiahnutom vzdelaní než na pôvodné pohlavie, tak tento človek je na trhu práce v podstate odpísaný, lebo si nevie poriadne zháňať prácu. To je len jeden z príkladov. Taktiež v minulosti som navrhovala, aby bolo zabezpečené, že v prípade, ak žiadateľ žiada o vydanie svojich osobných dokladov vo svojom materinskom jazyku, máme 13 národnostných menšín v Slovenskej republike, čiže je to 13 jazykov, tak aby príslušné matriky a iné inštitúcie boli schopné takýto doklad mu vydať aj v materinskom jazyku. Ak to nie sme schopní urobiť, tak potom porušujeme základné práva týchto osôb. Myslím, že z tých vecí, ktoré ja považujem za veľmi dôležité a o ktorých si myslím, že by bolo potrebné rokovať a že by bolo potrebné prijímať opatrenia, sú tu asi všetky. Samozrejme, že v správe je popísaných ešte oveľa viac zistení nedostatkov na rôznej úrovni, ale toto sú také kľúčové oblasti. Okrem tejto časti chcem povedať, že Kancelária verejného ochranu práv navrhuje aj opatrenia na to, aby sa jednak zlepšila činnosť orgánov verejnej správy, ale aj aby mohla ona sama pôsobiť tak, ako sa od nej očakáva. A opätovne by som upozornila na to, že verejný ochranca práv Slovenskej republiky zatiaľ nemá naplnené atribúty pre svoje plnohodnotné fungovanie, a to z toho dôvodu, že nie sú mu prideľované z rozpočtu prostriedky na mzdové tarifné tabuľky platové, pretože podľa zákona verejný ochranca práv určuje svoju organizačnú štruktúru a počet zamestnancov na tie úlohy, ktoré vyplývajú z ústavy a zo zákona o verejnom ochrancovi práv, náš organizačný poriadok počíta s 35 právnikmi, platy dostávame na 17 právnikov, tak vyzerá potom aj naša činnosť. Takisto zatiaľ čo iné orgány majú možnosť mať poradcov, verejný ochranca práv takúto možnosť zo zákona nemá, nemá finančné prostriedky, aby si mohol zabezpečiť odborné posudky a odborných poradcov. Preto napríklad napriek tomu, že všetci vieme, aká zlá situácia je v zdravotníctve, tak nemôžeme preskúmavať túto oblasť z dôvodu, že nemáme na to odbornú zdatnosť, a nemôžeme predkladať laické zistenia. Je to jedna z oblastí, kde verejný ochranca práv nemohol sa dostať pre nedostatok týchto finančných prostriedkov a nedostatok odborníkov. Myslím, že to je asi všetko, čo som považovala za najpodstatnejšie. Možno ešte pripomenúť rezolúciu Parlamentného zhromaždenia Rady Európy o posilnení ombudsmanských inštitúcií v Európe, z ktorej jednoznačne vyplýva, že pokiaľ štát si zriadil takúto inštitúciu, ako je verejný ochranca práv, u nás dokonca v ústave ako nezávislý orgán, potom ju má všemožne podporovať, má vytvárať dobré podmienky pre jej činnosť a nemá zriaďovať obdobné ombudsmanské inštitúcie, aby nezneisťoval občanov v tom, kde a ako sa môžu domáhať ochrany svojich práv. Samozrejme, že verejný ochranca práv má mať aj samostatnú rozpočtovú kapitulu, čo slovenský verejný ochranca práv nemá, čiže nevyjednáva v podstate o svojom rozpočte a rozpočet sa mu prideľuje z rozpočtovej kapitoly VPS, a to znamená, že svojím spôsobom verejný ochranca práv má pôsobnosť napríklad voči daňovým orgánom aj zisťoval nedostatky v tejto činnosti. Oni, samozrejme, nič nepovažovali za potrebné prijať, lebo v podstate sme závislí od rozhodnutia ministerstva financií. Takže čo sa týka objemu finančných prostriedkov, čiže to je z hľadiska nezávislosti zle nastavený systém, áno, to tiež upozorňujem. A pokiaľ ide o nezávislosť, tak prebiehali diskusie o tej nezávislej kontrole vykonávania policajných zásahov s použitím sily. Tu považujem za potrebné teda vysvetliť, že sa to netýka inšpekcie ministerstva vnútra, lebo to je rezortná, interná kontrola, ani policajnej inšpekcie, lebo to je rezortná kontrola policajná. Keď verejný ochranca práv navrhuje, že je potrebné zriadiť takýto orgán, tak to navrhuje preto, lebo medzi základné práva osôb patrí – a štát to má zabezpečiť – 	účinné, efektívne a nezávislé vyšetrenie každej veci. V prípade týchto zásahov takéto nezávislé vyšetrenie, takýto orgán nezávislého vyšetrenia Slovenská republika nemá a nedá sa to riešiť ani tým, že sa uskutoční nejaký proste osobitný výbor na pôde Národnej rady Slovenskej republiky. To nie je zriadenie orgánu nezávislej kontroly použitia policajnej sily. Nezávislosť znamená, že bude nezávislý od všetkých orgánov verejnej správy, aby mohol to preskúmať, aby nemal žiadny vplyv ani záujem, interes, na výsledku iba ten jediný, podobne ako verejný ochranca práv, ktorý tiež je nezávislý ústavný orgán, iba ten záujem, aby sa zlepšovala činnosť štátu, aby sa zlepšovala ochrana základných práv a slobôd v činnosti štátu, lebo iba tak sa môže zvýšiť dôvera ľudí v tento štát a v jeho fungovanie. Takže to je aj pre vysvetlenie tých pojmov nezávislosti, s ktorými pracuje verejný ochranca práv a vo vzťahu k dodržiavaniu základných práv a slobôd. Ďakujem.