Schlosár, Rastislav, poslanec NR SR (2023-03-21):
Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, budúci rok 29. marca 2024 uplynie presne 20 rokov od chvíle, keď bola Slovenská republika zatiahnutá do zločineckej organizácie NATO. Schválne hovorím zatiahnutá, pretože kým o vstupe Slovenskej republiky do Európskej únie sa aspoň formálne konalo referendum, o vstupe do NATO žiadne referendum nebolo. Absolútne žiadne. Ak nerátame, samozrejme, to zmarené. Trúfam si povedať, že práve z obavy, že by ľudia v referende náš vstup do NATO mohli odmietnuť. Napokon teda o vstupe do NATO rozhodla výlučne vtedajšia Dzurindova vláda a následne v apríli 2003 Národná rada Slovenskej republiky. Možno nezaškodí, keď si pripomenieme, že sa našlo až 124 zradcov, ktorí zdvihli ruku za to, že sa staneme blízkym spojencom Spojených štátov amerických. Západnej veľmoci, ktorá je priam symbolom agresívnej, expanzívnej, svetovládnej, ako by povedali za minulého režimu, imperialistickej politiky, ktorú realizujú už skoro 250 rokov po celom svete doslova cez mŕtvoly a za cenu mnohonásobného porušovania medzinárodného práva, ľudských práv a suverenity mnohých štátov. Týchto 124 zradcov vtedy pokojne hlasovalo za to, že sa staneme členom organizácie, ktorá len štyri roky predtým brutálne bombardovala Juhosláviu, kde surovo ničila školy, nemocnice, obytné domy, civilné autobusy a vlaky, kresťanské kostoly, a dokonca aj kolóny s utečencami a zavraždila pritom celkom 5 700 nevinných civilistov, z toho 1 200 detí. Týchto 124 zradcov bez mihnutia oka hlasovalo za to, že sa staneme členom organizácie, ktorá práve pri bombardovaní Juhoslávie ukázala, že pokiaľ ide o presadzovanie záujmov amerických a iných globalistov, nemá najmenší problém postaviť sa na stranu teroristov, iredentistov, mafiánov a vojnových zločincov bojujúcich proti demokraticky zvolenej a medzinárodne uznanej vláde suverénneho štátu. A žiaľ, je len smutným konštatovaním faktu, keď poviem, že medzi týmito 124 zradcami neboli len politici podporujúci vtedajšiu Dzurindovu vládu, ale aj poslanci z opozičného SMER-u či HZDS vrátane Roberta Fica a Vladimíra Mečiara. Ak teda niektorí z nich dnes kritizujú americkú politiku, ak hovoria o tom, že sme zaťahovaní do vojny s Ruskom, mali by si najskôr vstúpiť sami do svedomia a ospravedlniť sa občanom Slovenskej republiky za to, že aj oni boli medzi tými, čo hlasovali za naše členstvo v NATO, ktoré je dnes najväčšou hrozbou pre našu národnú bezpečnosť a najväčším ťahúňom Slovenska do vojny s Ruskom. O tom, prečo je potrebné vystúpiť z NATO, by som potom mohol rozprávať celé hodiny, ale dnes to zhrniem len v skratke, aby to bolo jasné a zrozumiteľné pre všetkých. V prvom rade si musí každý uvedomiť, že byť členom NATO a zostať ním aj naďalej, zvlášť v súčasnosti, nie je pre Slovensko žiadnou zárukou mieru a bezpečnosti, zato je však zárukou toho, že sa skôr či neskôr staneme súčasťou nejakého vojnového konfliktu či dokonca svetovej vojny. Členmi NATO, teda oficiálne našimi spojencami, ktorých by sme, ktorých by sme mali brániť, totiž nie sú nejaké mierumilovné štáty, ktoré by plne rešpektovali suverenitu iných nečlenských štátov, vo vzťahu k prebiehajúcim vojnám a konfliktom by sa chovali neutrálne, naopak, členmi NATO a teda oficiálne našimi spojencami sú, ako som už povedal na úvod, viaceré agresívne svetové veľmoci, medzi ktorými majú najsilnejšie postavenie práve Spojené štáty americké, ktoré len od vzniku NATO v roku 1949 viedli desiatky vojen a vojenských intervencií po celom svete, nehľadiac ani na medzinárodné právo, ani na ľudské práva. Byť spojencom len tohto jediného štátu, tejto jedinej veľmoci, keď nie žiadnej inej, je teda nielenže vrcholne nemorálne a neetické, ale aj nebezpečné, ak uvážime, že ide o mimoriadne konfliktnú veľmoc, ktorá si svojou expanzívnou, bezohľadnou a zločineckou politikou vytvorila vo svete množstvo nepriateľov. Ak nás už raz Spojené štáty či iné západné veľmoci zatiahnu do jednej zo svojich vojen, bude už úplne jedno, či nám prídu na pomoc, alebo nie, pretože vojna by bola pre Slovensko a jeho obyvateľov doslova tragédiou kolosálnych rozmerov bez ohľadu na to, či by sme ju vyhrali, alebo či by sme ju prehrali. Bol by to jednoducho náš koniec. Preto jedinou možnosťou, ako sa ochrániť a zabezpečiť mier na Slovensku, je vyhnúť sa akejkoľvek vojne, čo je však z dlhodobej perspektívy nemožné, keď sme členmi NATO, a teda spojencami tak konfliktných štátov, ako sú práve Spojené štáty americké. Navyše história nás veľmi dobre učí, ako sa chovajú západné demokratické, v úvodzovkách, veľmoci k svojim spojencom. Mníchovská dohoda nech je pre nás natrvalo odstrašujúcim príkladom. Obzvlášť, keď dokonca ani samotná Severoatlantická zmluva nedáva záruku, že nám prídu tí naši akože spojenci skutočne na pomoc, pretože v čl. 5 sa hovorí len o takej spojeneckej pomoci v prípade napadnutia jedného z členských štátov, že príslušná zmluvná strana, teraz budem citovať, „bezodkladne podnikne sama a v súlade s ostatnými stranami takú akciu, akú bude považovať za potrebnú, včítane použitia ozbrojenej sily“. Akú bude považovať za potrebnú. To sú slová zo Severoatlantickej zmluvy. Ak teda za potrebné bude považovať len to, že nám pošle na obranu nejakých sto samopalov, tak takáto symbolická a v praxi nijaká pomoc bude stále spojeneckou pomocou v súlade so Severoatlantickou zmluvou. Toto sú teda, panie poslankyne, páni poslanci, tie záruky zo strany našich spojencov z NATO. Zhrňme si to teda ešte raz. Vystúpiť z NATO znamená v prvom rade očistiť naše svedomie a nepodieľať sa viac na donebavolajúcich zločinoch tejto organizácie a najmä na zločinoch USA, o ktorých by som tu mohol naozaj dnes rozprávať celé hodiny. Vystúpiť z NATO znamená oslobodiť náš národ od služby globalistom, od služby cudzím protislovenským a protikresťanským záujmom. Vystúpiť z NATO znamená vyhnúť sa vojne s Ruskom, do ktorej nás táto organizácia skôr či neskôr svojou bezohľadnou politikou zatiahne. Vystúpiť z NATO je záchranou Slovenska doslova v hodine dvanástej a tak k tejto otázke my musíme ako zákonodarcovia aj pristupovať. Na záver mi dovoľte, aby som sa vyjadril ešte k jednej otázke v súvislosti s týmto naším návrhom uznesenia. Počul som, že niektorí toto naše uznesenie kritizovali z pozície, že sme vraj nepochopili tú Severoatlantickú zmluvu a že pre Slovensko neexistuje žiadna zmluvná viazanosť, ktorá by mala po dvadsiatich rokoch skončiť. Preto sa musím teda vyjadriť aj k tejto problematike. Severoatlantická zmluva obsahuje čl. 13, ktorý hovorí, budem ho citovať, „po dvadsiatich rokoch platnosti zmluvy môže akákoľvek zmluvná strana odstúpiť od zmluvy rok po tom, ako predloží vláde Spojených štátov amerických oznámenie o vypovedaní zmluvy a táto podá informáciu vládam ďalších zmluvných strán o uložení každej takej výpovede“. To pre nás, teda pre Slovenskú republiku znamená, že keď pre nás tá Severoatlantická zmluva nadobudla platnosť práve 29. marca 2004, a teda dvadsať rokov od platnosti Severoatlantickej zmluvy pre nás ako pre zmluvnú stranu tohto paktu uplynie práve 29. marca 2024. Ak by sme toto ustanovenie vykladali tak, že pod platnosťou zmluvy sa myslí okamih, keď táto zmluva prvýkrát vstúpila do platnosti pre dvanásť zakladajúcich členských štátov, teda toho 4. apríla 1949, znamenalo by to, že práve týchto dvanásť zakladajúcich členských štátov by bolo hrubo diskriminovaných, hrubo znevýhodnených oproti všetkým ostatným členským štátom, ktoré do NATO vstúpili neskôr. Pretože kým zakladajúci členovia by museli čakať celých dvadsať rokov, teda až do apríla 1969, na možnosť odstúpiť od tejto zmluvy, všetky ostatné členské štáty, ktoré sa pridali po apríli 1969, by mohli odísť z NATO prakticky kedykoľvek. Ak je teda Severoatlantická zmluva založená na princípe rovnosti medzi členskými štátmi NATO, tak ako to napokon tvrdia všetci podporovatelia NATO, tak by bolo nemysliteľné, aby iné podmienky platili pre pôvodné členské štáty a iné pre nové členské štáty. Každopádne bez ohľadu na to, ako si vykladáme tento čl. 13, nič to nemení na skutočnosti, že je potrebné spraviť naozaj všetky potrebné kroky k tomu, aby Slovenská republika čo najskôr vystúpila z tejto zločineckej organizácie, teda to, čo navrhujeme práve v tomto našom uznesení. Slovensko sa nikdy nemalo stať členom NATO a my, panie poslankyne, páni poslanci, máme príležitosť túto chybu a túto zradu našich predchodcov napraviť.