T. Galbavý, poslanec: (2008-04-08):
Vážený pán predseda, „končí sa zlaté obdobie nezmyslov a klamstiev v médiách“. To je výrok pána premiéra, ktorý predniesol nedávno. „Koniec tejto zlatej éry by mal zabezpečiť alebo spôsobiť nový tlačový zákon. Ten má byť všeliekom proti mediálnym klamstvám, proti zavádzaniu a neobjektívnosti.“ Musím povedať, že na tak útly, niekoľkostranový, štrnásťstranový paragrafový zákon je to obrovská ambícia. No ale už ako husiti volali, nepriateľov sa neľakajte, na množstvo nehľaďte. Panie kolegyne, kolegovia, samozrejme, nikto nechce, aby v médiách boli klamstvá a nezmysly, ale v prvom rade si musíme uvedomiť, že na Slovensku na mediálnej scéne existujú aj médiá, ktoré sú dobré, kvalitné, ale existujú aj médiá, ktoré sú nekvalitné, zlé a mizerné. A dokonca môže sa stať, že uverejnia nezmysel a klamstvo. Bohužiaľ, tieto javy tu boli a budú. Nedajú sa celkom odstrániť. A už vonkoncom sa nedajú odstrániť zákonom, rovnako ako sa zákonom nedá odstrániť miera neobjektívnosti, neetickosť alebo hlúposť. Vážené kolegyne, kolegovia, sme vo finále. Práve dnes rokujeme o konečnej podobe kontroverzného tlačového zákona. Všetci dobre vieme, priznal to aj pán minister, že celý legislatívny proces, ako sa uskutočňuje, prebieha vo veľmi napätej atmosfére. Preto moja prvá poznámka v tejto súvislosti je, že snáď len ten, kto nesleduje politiku, nevie, že vláda vyhlásila médiám vojnu. „Nedovolíme pľuvať na vládu, nedovolíme znevažovať jej dobré meno,“ hovorí jej predseda. Vláda vyhlásila za úhlavného nepriateľa médiá. Médiá vyhlásila za svoju politickú opozíciu, vraj preto, že informujú neobjektívne, klamú alebo informujú o tom, o čom by informovať nemali. Napr. naposledy sa jeden z najvyšších predstaviteľov ústavných sťažoval, že v médiách nebola ani zmienka o návšteve ruského premiéra Zubkova. Paradoxne sa pri tejto príležitosti uskutočnila tlačová konferencia, na ktorej novinári nemohli položiť ani jednu otázku slovenskému či ruskému premiérovi. Toto je naozaj zvláštny postoj vlády voči informáciám a vôbec informovaniu verejnosti. Moja druhá poznámka. To, že vláda je v konflikte s opozíciou, je normálne, ale čo nie je normálne, je, ak vláda nerokuje s opozičnými poslancami, a to ani vtedy, keď potrebuje ich hlasy v tak dôležitých otázkach, ako je v tomto prípade Lisabonská zmluva. Namiesto rokovania nás častujete invektívami, urážkami, útočíte, hovoríte, že hráme špinavú politickú hru, nazývate nás vydieračmi a dokonca si myslíte, že by sme nemali sedieť v parlamente, ale v krimináli. Toto je, bohužiaľ, vaša odpoveď na naše legitímne právo dávať zásadné pripomienky a návrhy k tlačovému zákonu. Ja nechcem vstupovať do šatníka pána premiéra a nestarám sa o to, aké si oblečie sako, či bude prúžkované, kockované. Ba dokonca budem súhlasiť aj s tým, ak bude chodiť v maskáčoch. Kto sa ako oblieka, to je jeho záležitosť. Každý nech sa oblieka podľa jeho gusta. Čo ale chceme, budeme požadovať, je, aby bol prijatý demokratický zákon, ktorý bude dobre upravovať podmienky práce médií a bude do určitej miery garantovať aj práva občanov na ochranu svojej osobnosti. Vážené dámy a páni, len v krátkosti som sa pokúšal opísať okolnosti, ktoré sprevádzajú prípravu tak citlivej normy, o ktorej hovoríme. Nie je možné v atmosfére autentickej nevraživosti, nedôvery či priamo nenávisti napísať dobré a objektívne pravidlá, ktoré budú vyvážene zohľadňovať práva a povinnosti médií, teda na jednej strane novinárov, vydavateľov a na druhej strane občanov. Nemôžeme predsa písať pravidlá pre médiá, ak neuznáme ich spoločenskú úlohu, ak nepochopíme, že sú hranice, za ktoré politici nemajú zájsť pri presadzovaní svojich predstáv a záujmov. Obávam sa, že tento zákon v podobe, v akej ho máme predložený, je už za touto hranicou. Opäť sa vrátim k výroku, že je koniec, končí zlaté obdobie nezmyslov a klamstiev v médiách. Ako toto vlastne chceme docieliť? Prvá možnosť je, že my, politici, schválime zákon, ktorý zariadi, aby noviny písali výlučne pravdu a aby ich články boli zmysluplné. Teda zákonom zavedieme slušnosť, neomylnosť či všeobecnú genialitu. Myslím si, že parlament nie je priestor na to, aby sme tu robili zázraky. Preto som presvedčený, že do úvahy prichádza len možnosť druhá, prijatie zákona, ktorý novinárom ukáže, kto je tu pánom a kto to určuje, čo je pravda a čo je lož, čo má zmysel a čo zmysel nemá. Vážené dámy a páni, tlačový zákon je na to, aby určoval pravidlá práce vydavateľov a následne novinárov, ich práva a povinnosti voči štátu na jednej strane a voči občanom na strane druhej. Je samozrejmé, že každý občan musí mať právo brániť seba, svoje súkromie a svoju rodinu pred lživými alebo nepravdivými informáciami, ktoré o ňom médiá prinesú. Takúto ochranu pozná mediálne právo v každom európskom štáte a proti tomu nemá nikto žiadne výhrady. My plne rešpektujeme a podporujeme právo občanov na ochranu osobnosti, dobrého mena a cti, ale sme za vypracovanie presných pravidiel, ktoré určia, ako sa toto právo bude napĺňať. Som však presvedčený, že nie je v možnostiach akokoľvek dobrého tlačového zákona, aby určoval pravidlá etiky, pravdivosti alebo slušnosti médií. Toto najlepšie zhodnotia čitatelia. Nerobme z obyvateľov Slovenska nesvojprávnych chudákov, ktorí nedokážu posúdiť kvalitu produktu, ktorý si kupujú. Na druhej strane ale musím povedať, že je v možnostiach zlého tlačového zákona ohroziť slobodu médií, slobodu prejavu a právo občanov na pravdivé informácie. Zároveň tým ohrozí možnosti občanov kontrolovať verejnú moc. Z toho hľadiska som prinútený konštatovať, že predložený zákon je veľmi zlý. Ctené kolegyne, kolegovia, predložená právna norma rozdelila spoločnosť na dve skupiny. Jedna tá malá, ktorá ho vymyslela a napísala, tvrdí, že zákon je dobrý a zodpovedá európskym či svetovým štandardom. Druhá skupina tvrdí, že zákon je zlý a škodlivý. Zhodou okolností tú druhú, nepomerne väčšiu skupinu tvorí nielen opozícia, profesionálne združenia novinárov a vydavateľov, ale už aj predstavitelia medzinárodných organizácií, OBSE, Freedom House, Reportéri bez hraníc, výhrady má Rada Európy a dokonca aj vaši vlastní politickí partneri. Som si úplne vedomý toho, že Európska únia nestanovila žiadne presné pravidlá práce médií, s výnimkou všeobecných ustanovení o ľudských a občianskych právach. Oblasť médií patrí do výlučnej kompetencie jednotlivých štátov a to je absolútne v poriadku. Ide o veľmi citlivú sféru, ktorá súvisí s tradíciami kultúrou a vývojom jednotlivých strán. A malo by byť predovšetkým v našom záujme, aby sme prijali dobrý zákon, zodpovedajúci našim tradíciám, taký zákon, ktorý bude reflektovať našu politickú kultúru. Ale som presvedčený, že pohľad zo zahraničia je dôležitý minimálne ako porovnávacia báza, príp. ako korektor nedostatkov a omylov. Skúsme si položiť otázku, v čom je podstata o konečnú podobu tlačového zákona. Jeden z tých najcitlivejších a najkľúčovejších bodov je právo na odpoveď. Odznelo tu práve dnes veľa dezinterpretácií ohľadom tohto inštitútu, práva na odpoveď, ale nezaznela skutočne pravda. Tak ako je formulované, umožňuje reagovať nielen na nepravdivé skutkové tvrdenia, ale aj na tie, ktoré sú pravdivé. Jedinou podmienkou na to, aby vzniklo právo na odpoveď, ostáva to, že skutkové tvrdenie sa dotkne cti, dôstojnosti alebo súkromia fyzickej osoby, mena alebo dobrej povesti právnickej osoby. Vážený pán minister, povedzte mi otvorene a úprimne, aké je kritérium na posúdenie, či sa nejaké skutkové tvrdenie dotklo cti alebo súkromia či dobrého mena. Bude stačiť, ak niekto napíše, že ho prestali zdraviť susedia po tom, ako si prečítali v denníku, že dostal pol roka podmienečne za zmlátenie manželky, alebo bude stačiť, ak firma napíše, že po uverejnení článku o jej mizernej platobnej morálke s ňou partneri zrušili kontrakt? Aktuálne znenie návrhu aj takýmto osobám, firmám, priznáva právo na odpoveď. Bude závisieť len a výlučne od ich subjektívneho posúdenia, nakoľko sa budú cítiť dotknuté na cti a dobrom mene, alebo inak, subjektívny pocit sa povyšuje nad zákonné oprávnenie. Zároveň ostáva povinnosť redakcie takéto odpovede uverejňovať. V zákone sú síce stanovené podmienky, ktoré umožňujú odmietnuť uverejnenie odpovede. Medzi nimi však nenájdeme ani zmienku o tom, že odpoveď možno odmietnuť napr. kvôli tomu, že je v rozpore s dobrými mravmi, príp. preto, že útočí na iné fyzické alebo právnické osoby či dokonca zakladá podozrenie zo spáchania trestného činu. Pán minister, neobstojí ani taký argument, ktorý ste tu dnes podali poslancom, že v rámci subkoordinácie iných právnych noriem budú môcť vydavatelia odmietnuť odpoveď na základe článku Občianskeho zákonníka. Nebude to také ľahké alebo opýtajme sa inak: Prečo sa bránite tomu, aby bolo, expressis verbis, napísané v tomto zákone, že majú právo odmietnuť odpoveď v prípade, že obsah tejto odpovede sa dostáva do rozporu so zákonom alebo do rozporu s morálkou, s dobrými mravmi? Tomu celkom dobre nerozumiem. A tento stav dostatočne nenapravuje, bohužiaľ, ani posledný pozmeňujúci návrh, ktorý je v spoločnej správe, autora pána Podmanického. Predkladatelia zákona často hovoria, že jeho cieľom je ochrániť občanov pred klamstvami, svojvôľou či šikanovaním zo strany médií. Znovu sa odvolám na vás, pán minister. Dnes ste vyslovili novú myšlienku a povedali ste jasne, že vydavateľom nejde o obhajobu slobody prejavu, plurality názorov, ale že im ide o osobné záujmy, či už ekonomické, alebo o privilégiá, ktoré si chcú uchrániť pod zásterkou, že bojujú za občana. Ponúknem krátku chronológiu, ako sa tlačový zákon vyvíjal, aby som ukázal verejnosti, že práve vaše argumenty, vaša interpretácia je príliš falošná a nepravdivá. Prvé správy o tom, že sa zákon pripravuje... Pán predsedajúci, poprosím vás, môžem prerušiť svoje vystúpenie a pokračovať po 12.00 hodine?