M. Hort, podpredseda NR SR: (2007-06-26):
V dôvodovej správe sa uvádza, že predmetom navrhovanej novely je okrem iného „konkretizovať samosprávam pôsobnosť vyššieho územného celku o niektoré činnosti v oblasti rozvoja bývania“ a taktiež že „ide o reakciu na kontrolu NKÚ, ktorá bola zameraná na hospodárenie s finančnými prostriedkami samosprávnych krajov“. S touto časťou návrhu zákona problém nie je. Horšie je to s inými zmenami, ktoré novela obsahuje a ktoré už dôvodová správa vo svojej všeobecnej časti akosi nespomína. Už počas rozpravy v prvom čítaní sme viacerí z nás označili tento zákon ako klasický príklad politickej účelovosti. Tak ako v iných prípadoch, aj v tomto sa to jednoznačne preukázalo. Pokiaľ by tento návrh zákona riešil iba vecné problémy, ktorých schválenie by napomohlo k lepšiemu fungovaniu samosprávy, nemal by som absolútne problém zahlasovať za jeho schválenie. Ako už viackrát, pokiaľ sme prerokovávali nejaký zmysluplný materiál, o ktorom sme aj my opoziční poslanci boli presvedčení, že je potrebný a užitočný. Veď napokon každá normálne fungujúca opozičná strana by nemala mať problém podporiť každý rozumný návrh zo strany koalície, ktorý posúva danú vec dopredu. Ale tiež to platí aj naopak, že každá štandardná fungujúca koalícia by nemala mať problém podporiť racionálny opozičný návrh. Vo vašom prípade, vážené kolegyne, kolegovia, to, žiaľ, neplatí. A potvrdilo sa to aj na tejto schôdzi, keď ste ani len taký návrh zákona, ktorý mohol začať rozpravu o športe, nepodporili. Svedčí to o politickej kultúre tohto parlamentu, ktorá údajne mala byť, aspoň tak sme to počuli na začiatku volebného obdobia, na úplne inej kvalitatívnej úrovni. Nuž čo, reči sa hovoria, chlieb sa je. Vrátim sa však späť k tejto konkrétnej novele. Problémom tohto návrhu je, že jeho skutočným motívom je niečo úplne iné, ako sú oficiálne uvádzané skutočnosti, ktoré sú skôr akousi podľa môjho názoru dosť chabou prikrývkou, ktorá ma zahaliť skutočný úmysel vládnej koalície. Tým pravým motívom je reakcia na politické zloženie v niektorých zastupiteľstvách po posledných voľbách do samosprávy vyšších územných celkov. Je to priezračné ako minerálna voda, akurát pachuť je akási čudná. Naozaj ma ako človeka, ktorý sa pohybuje už relatívne dlhý čas v oblasti samosprávy a verejnej správy, veľmi mrzí, keď vidím, akým spôsobom dokážete znevážiť a využiť legislatívnu potrebu, ktorú si vyžaduje konkrétna situácia, pridaním ďalších paragrafov, o ktorých vecnosti a skutočnom prínose pre samosprávu nemôže byť ani reči. Zámerným oslabovaním postavenia poslancov samosprávnych krajov v prospech predsedov týchto krajov, ktorí – a to si povedzme otvorene – nosia tie správne politické tričká, ide o jednoznačne politicky účelový akt tejto vlády smerom do samosprávy vyšších územných celkov. Veď napokon, prečo nepomôcť svojim všade tam, kde sa to len dá. Zámer je jasný: postupne zdecimovať postavenie poslancov samosprávnych krajov do pozície formálnych – a teraz sa v žiadnom prípade nechcem nikoho dotknúť – figúrok bez relevantných právomocí a nejakej významnej možnosti spolupodieľať sa na rozhodovaní o významných záležitostiach samosprávneho kraja. Ako veľmi mi to pripomína časy vlády jednej strany. Vymeniť červenú knižku za inú, presadnúť z auta charakterizujúceho budovateľské obdobie do Passatu alebo Audiny či pretransformovať sa zo straníckeho alebo zväzáckeho funkcionára na váženého podnikateľa je v podstate jednoduché. Oveľa horšie je to s myslením. To človek tak ľahko nevymení. To sa prejavuje v podstate na každom jeho vyslovenom slove, vykonanom čine a, samozrejme, aj v jeho životnom hodnotovom rebríčku. Bez urážky, kolegyne, kolegovia z koalície, necítite, čo trčí aj z tejto novely? Koncentrovať politickú moc v samosprávnom orgáne v podstate do rúk jednej osoby. Obmedziť politickú váhu pri rozhodovaní ďalším účastníkom v základnej hierarchii vyššieho územného celku, v tomto prípade zvoleným poslancom. Je to prejavom politickej arogancie, mocenskej nenásytnosti a možno povedať, že aj v rozpore so základnými myšlienkami, na ktorých bola postavená decentralizácia verejnej správy, ktorú sme rozpadom politického systému v roku 1989 postupne ako proces odštartovali. Ako argument, prečo posilniť postavenie predsedov vyšších územných celkov, sa používa skutočnosť, že boli zvolení občanmi, že majú najväčšiu mieru zodpovednosti nielen za fungovanie úradu vyššieho územného celku, ale aj za rozvoj samosprávneho kraja, či už ide o oblasť sociálnu, ekonomickú alebo kultúrnu. V poriadku. Nikto predsa túto zodpovednosť nespochybňuje. No v každom prípade to nemôže byť argument pre takúto navrhovanú koncentráciu politického vplyvu pre toho, kto vykonáva predsedu vyššieho územného celku. Už pri prvom čítaní som povedal, že takýmto spôsobom, takýmito zmenami sa na Slovensku z predsedov vyšších územných celkov stanú akísi regionálni gubernátori disponujúci so širokými právomocami, voči ktorým budú síce volení, ale v podstate formálni poslanci, ktorí si úspešne zahrajú úlohy obyčajných komparzistov. Ale samosprávne riadenie je predovšetkým aj o vzájomnej komunikácii. O potrebe nájsť spoločnú reč, hľadať kompromisné riešenia a nie o hre kto z koho. Keď sa už bavíme o zvýšenej koncentrácii právomocí do rúk predsedom vyšších územných celkov, treba poukázať na ďalší aspekt, a tým je aj časová neférovosť tohto návrhu zákona. Totiž upravovať kompetenčné vzťahy medzi zastupiteľstvom a jej predsedom v prebiehajúcom volebnom období je prinajmenšom neseriózne. Ak vládnej koalícii ide naozaj iba o vecnú rovinu bez nejakého zištného politického úmyslu, tak by minimálne účinnosť tejto novely posunula od obdobia, ktorým by boli viazané samosprávne kraje až v ďalšom volebnom období. To však v žiadnom prípade nehrozí, lebo čo ak by sa náhodou situácia v jednotlivých samosprávnych krajoch otočila a sami by sa vystavili vlastnou novelou do autu? Chcem sa pána ministra spýtať, ak nasledujúce voľby do orgánov vyšších územných celkov dopadnú naopak, že by zvíťazili nebodaj predstavitelia súčasnej opozície na posty županov a že by, naopak, v samosprávnych zastupiteľstvách zvíťazila súčasná koalícia, to budeme opäť tento zákon vracať do teraz platnej podoby? Veď to je kocúrkovo! Taktiež doteraz som sa nedopátral k žiadnej odpovedi na moju otázku z minulej schôdze, keď som sa vtedy pýtal predkladateľa, či navrhovaná povinnosť pre predsedu vyššieho územného celku zvolať mimoriadne zastupiteľstvo do 30 dní namiesto teraz platných 7 dní znamená väčšiu operatívnosť a flexibilitu. Ak áno, tak podľa tejto logiky je kalendárny mesiac kratší ako týždeň. Čudná je to veru logika. A už úplne absurdne znie zdôvodnenie z osobitnej časti, ktoré sa nás snaží presvedčiť, že sa takýmto spôsobom zabezpečí rešpektovanie názoru poslancov, že ide o naliehavú situáciu vyžadujúcu si naliehavé riešenie v zastupiteľstve. Možno ten časový posun vyplýval zo starého dobrého poučenia, že „nikdy sa kaša neje taká horúca, ako keď sa uvarí“. Alebo jednoducho došlo v zdôvodňovacej vete k chybe a miesto slova „rešpektovanie názoru poslancov“ by malo byť správne „nerešpektovanie názoru poslancov“. Takto by to bolo aspoň úprimné. Dalo by sa k tejto téme povedať oveľa viac. Ale spomeniem ešte dva momenty. Oba akože inak opäť súvisia s posilnením postavenia predsedu vyššieho územného celku. Tým prvým momentom je navrhovaná možnosť zvoliť viacerých podpredsedov samosprávneho kraja. Život ukázal, že vzhľadom na rozsah kompetencií vo viacerých sférach by to bolo v celku praktické podeliť si jednotlivé úlohy. Pri tomto bode asi panuje všeobecná zhoda, no rozpor medzi nami nastáva pri myšlienke, aby rozsah oblastí, v ktorých budú podpredsedovia predsedu zastupovať, určil samotný predseda. Čo znamená, že doterajšia právomoc poslancov pri konečnom určovaní rozsahu kompetencií pre podpredsedu sa im odoberá. Neberiem veľmi argument, že predsa ide o kompetencie predsedu a nie zastupiteľstva, z ktorých sa časť zveruje podpredsedom. Prečo predkladateľovi vadí, že by o tom rozhodovali poslanci a nie predseda? Nie je táto zmena tiež motivovaná súčasným zložením v jednotlivých zastupiteľstvách? No určite áno. Terajšia situácia, keď v samosprávnom kraji je poslancami zvolený podpredseda vyššieho územného celku pochádzajúci z iného politického tábora ako samotný predseda vyššieho územného celku, tak zjavne niekomu vadí. „Riešenie“ sa však pri dobrej vôli vždy nájde. Legislatívne rozšírime počet podpredsedov a zároveň aj vytvoríme možnosť, aby predseda vyššieho územného celku mohol mať aj takého podpredsedu, ktorý by mu bol politicky blízky a ktorému by mohol po prijatí navrhovanej novely zveriť časť kompetencií. Toho druhého politicky nevhodného podpredsedu by mohol kľudne vystaviť do vitríny s menovkou, lebo bez primeraných kompetencií by aj tak nejakú vážnejšiu úlohu zrejme nedostal. Žeby toto bolo to najdôležitejšie a najvážnejšie, čím žije vyšší samosprávny celok? Žeby práve takéto návrhy zlepšovali fungovanie VÚC v prospech ľudí v tom či onom regióne? Aby toho ešte nebolo málo, na výbore pre verejnú správu padol ďalší pozmeňujúci návrh, ktorý akože inak posilňuje postavenie predsedov vyšších územných celkov. V ňom sa navrhuje, aby organizačnú štruktúru úradu neschvaľovali poslanci, ale aby táto právomoc prešla na predsedu vyšších územných celkov. To si už hádam nevyžaduje žiaden komentár. Pritom pri tejto zmene je zjavná istá previazanosť vo vzťahu k rozpočtu samosprávneho kraja, ktorý zatiaľ schvaľujú poslanci. Čo keď na predsedom vytvorenú novú organizačnú štruktúru úradu poslanci neodsúhlasia potrebné peniaze, lebo s takou jednoducho nebudú súhlasiť? Či sa aj na to myslelo, keď sa v novele navrhuje rozšírenie právomocí predsedom vyšších územných celkov v oblasti finančného hospodárenia, konkrétne vykonávať isté zmeny bez súhlasu poslancov už v schválenom rozpočte? Nech je, ako chce, v každom prípade mnohé z navrhovaných zmien v tejto novele sú také, o ktorých sa nedá povedať, že by pre samosprávne kraje znamenali potrebu urýchlene riešiť vzniknutú situáciu. Skôr naopak. Paradoxne veci, ktorými by sa mala aj samotná vláda serióznejšie zaoberať, akosi nie sú na programe dňa. Čo tak venovať čas skôr na premýšľanie a hľadanie možností, ako uľahčiť prístup samospráve k eurofondom? Prečo miesto takejto politickej objednávky tu nemáme na stole nejaké riešenie urýchleného aktualizovania a čerpania v podstate už schválených projektov, ktoré skončili v predchádzajúcom období v zásobníkoch? Už vraj nie sú potrebné. Je vari už definitívne doriešená otázka budúceho financovania neštátnych školských zariadení? Načo bol zákon o neštátnych školských zariadeniach, keď dnes od jeho účinnosti už dvakrát musela vláda špeciálnou dotáciou dotovať samosprávy, aby vôbec tieto zariadenia nezanikli? V priamom rozpore s prijatým zákonom tu v tejto snemovni. Čiže, milé kolegyne, kolegovia, už sme si zvykli na to, že sa v tejto snemovni odoberali právomoci nezávislých inštitúciám. Keď sme ale počúvali dlhé traktáty o tom, ako bude vyzerať nový pohľad na reformu verejnej správy, tak sme očakávali po tom, čo bolo povedané, že bude tá analýza, neskôr bude koncepcia, potom prídu zákony. O koncepcii nevieme dnes nič. A zákony nám chodia zatiaľ dva. Jeden je o kozmetickom zrušení krajských úradov, keď v podstate úrady v sídlach kraja sa budú zaoberať tou istou činnosťou a nedôjde takmer k žiadnej úspore. No a druhou je útok na samosprávu. Je to demontáž demokracie samosprávy. Inak tento zákon neviem ani nazvať. Naozaj sa chcem spýtať kolegov z koalície, či už sú schopní zodvihnúť ruku za úplne všetko, lebo myslel som si, že ak už na všetko v tejto snemovni dôjde, tak samospráva zostane samosprávou, lebo to bol jeden z najlepších produktov nežnej revolúcie. Asi si budem musieť aj v tejto oblasti poopraviť názor. Ďakujem pekne. (Potlesk).