P. Osuský, poslanec: (2002-01-30):
Bolo dobré, že sme túto rozpravu absolvovali. Dostalo sa mi tej cti vystúpiť v nej posledný, a tak musím konštatovať, že takmer všetko už zaznelo. Sám za seba môžem povedať, že každý má právo na názor, má ho i vláda. Keď čítam návrh deklarácie, nevidím v nej nič, čo by prejudikovalo akékoľvek záväzné postoje akokoľvek zloženého parlamentu po ďalších, ďalších alebo akýchkoľvek iných voľbách. Vysoko oceňujem to, ako je deklarácia napísaná, pretože spĺňa moje očakávanie od takéhoto materiálu, i keď, a k tomu sa celkom bez bázne a hany priznávam, s niečím, čo je v dôvodovej správe, súhlasím, voči niečomu by som mohol mať výhrady a s niečím by som nesúhlasil. Ale musím uznať, že predkladatelia deklarácie, tak ako ju vnímam, chcú hlavne, a to je pre mňa kostra tohto textu, aby sa o istých veciach hlasovalo v tomto parlamente, aby o ňom hlasovali legitímne zvolení zástupcovia občanov SR, či teraz, či o rok, či o dvadsať rokov. Hlasovať podľa vedomia a svedomia, aké budú zástupcovia občanov mať. Inými slovami, použijúc slová pána premiéra, postavili deklaráciu tak, že im je jasné, že konkrétne hlasovania budú končiť: „Padni, komu padni,“ a možno inak, ako by si predkladatelia deklarácie priali. A preto som ochotný brániť autorov deklarácie pred obvinením, že niečo chcú niekomu vnútiť alebo podsunúť. Oni zrejme vedia, že to, na čom im veľmi záleží, by v tomto parlamente v hlasovaní neprešlo. Nielen v tomto, ale možno ani v budúcom, ani v tom ďalšom. Možno niečo prejde, ale to, že to takto postavili, znamená, že vyslovili pevný názor, aby o veci hlasovali tí, ktorí o tom hlasovať podľa mňa majú. Dostalo sa mi cti, že som v tomto volebnom období zastupoval svoj parlament v niektorých medzinárodných štruktúrach. Nie, nebola to Rada Európy. Parlamentné zhromaždenie OBSE a Medziparlamentná únia sú z viacerých hľadísk o poschodie menej významné štruktúry ako Rada Európy. Každopádne, i tam má človek možnosť stretnúť sa za tie roky s delegátmi, ktorí reprezentujú parlamenty, a to i tých krajín, do rodiny ktorých si myslíme, že historicky patríme, ale do ktorých reálne zatiaľ len smerujeme. A i tam som mal možnosť vidieť, aké rôzne sú názory týchto ľudí. To je nepochybne primerané a legitímne, ale viedlo ma to nie k tomu, že som sa stal z euronadšenca euroskeptikom, pretože som nebol ani prvým a nie som ani tým druhým. Chcel by som povedať, že skutočne nie je namieste obviňovať konzervatívcov akéhokoľvek zafarbenia apriórne z euroskepticizmu alebo z čohokoľvek podobného. Kolega Šebej sa zmienil o Monnetovi a Schumanovi, ja by som sa mohol zmieniť o Konradovi Adenauerovi a Charlesovi de Gauleovi. Boli to v minulosti veľmi často práve konzervatívci, ktorí výraznou mierou prispeli k tomu, z čoho by raz mohla byť, verme tomu, autentická, ak môžem použiť tento pojem, autentická, funkčná, spoločná Európa. I v tejto spoločnej Európe je primerané, aby sa právomoci odovzdávali v istej logickej línii a s istým nábojom odovzdávania toho, čo sa má odovzdať a s ponechaním si toho, čo odovzdať netreba, inými slovami podľa princípu subsidiarity. Ďakujem všetkým vystupujúcim a neosobujem si právo hodnotiť. Bolo potešením vypočuť si, a teraz nechcem nikomu lichotiť, kultivovanú debatu, ktorá nebola zneužitá. Priznám sa, že som túto obavu pôvodne mal. Verme, že i v budúcnosti tu budú prebiehať rozpravy aj o iných veciach ako o zákonoch, pozmeňujúcich návrhoch či o rozpočte. Lebo čo iné ako parlament má byť fórom formovania názorov tých, ktorí by ich mali artikulovať i tvárou v tvár Európe náš postoj. Ďakujem teda predkladateľom a bolo mi cťou vystúpiť v tejto rozprave v jednom šíku s koalíciou a opozíciou. Ďakujem. (Potlesk.) M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem vám, pán kolega, za vaše vystúpenie. S faktickou poznámkou sa prihlásila jedna poslankyňa. Končím možnosť podania ďalších prihlášok. Pani kolegyňa, máte slovo.