Klus, Martin, poslanec NR SR (2019-05-15):
Ďakujem pekne za slovo, pán predsedajúci, milí kolegovia, ako tak len pozerám, no, každopádne rád by som zaujal možno aj ja stanovisko k niektorým tým veciam, ktoré tu odzneli, nakoľko viaceré z nich sú súčasťou aj nášho programu, konkrétne sa jedná o známu brožúrku 18 vylepšení volebného systému a konkrétne k zvýšeniu, pardon, zrušeniu volebného moratória sa venujeme v zmene č. 11. Tam som veľmi rád, že kolegovia uviedli aj ten historický kontext a zároveň že spomenuli aj, akým spôsobom to vyzerá v – podľa nášho názoru – podstatne lepšie fungujúcich, efektívnejšie fungujúcich demokraciách, akou je tá naša karpatského typu. No a práve od nich sme sa do istej miery inšpirovali, keď už tradične predkladáme tento návrh zákona, nakoľko si myslíme, že môže zásadným spôsobom zmeniť charakter volebnej kampane na Slovensku. Naozaj to volebné moratórium nemá svoje opodstatnenie, keď sa pozrieme, akým spôsobom reálne vlastne volebná kampaň na Slovensku funguje. Mám na mysli predovšetkým jej pomerne značný presah prostredníctvom sociálnych sietí, kde máme veľmi zvláštny výklad, že napríklad napísanie statusu, odfotenie sa pri volebnej urne, prípadne priama podpora dokonca nejakej konkrétnej politickej strany alebo nejakého konkrétneho kandidáta či kandidátky nie je problém, pokiaľ toto nie je sponzorovaný príspevok. Presne ako povedal kolega Peter Osuský, keď predstavoval tento návrh zákona. Je zvláštne si predstaviť teraz skupinu ľudí, ktorá ide prelepovať bilbordy, ktoré nezriedka ešte svietia dodnes z rôznych kampaní. Ja tak trošku s úsmevom na tvári prechádzam pravidelne okolo jedného z nich, ešte z roku 2017, ktorý mám ja v mestskej časti Banskej Bystrice Šalková. Nejak nikto ďalší nejaví záujem o tento bilbord. Asi som teda neinvestoval svoje peniaze úplne ideálne, keďže už to tam svieti dva roky. (Povedané s pobavením.) No a takto by sme mohli, samozrejme, pokračovať. Čiže na takéto nuansy a problémy reaguje táto novela. A ja verím tomu, že sa tu nenájde nik v tomto pléne, kto by tvrdil možno niečo iné, že teda skutočne máme mať 48-hodinové moratórium alebo naozaj máme začať prelepovať bilbordy 48 hodín pred voľbami, prípadne že občan, ktorý napíše takýto status, je ten, ktorý porušuje nevyhnutne zákon. Toto sú veci, na ktoré jednoducho reagujeme. A ja som sa nestretol ani medzi koaličnými kolegami, ani medzi ostatnými kolegami z opozície, že by s týmto mal niekto problém. Takže o to viac verím, že by sme takto na konci volebného obdobia, keďže sme už v štvrtom roku, našli politický konsenzus a podporili takúto zmenu. Prečo je táto zmena nevyhnutná, o tom píšeme priamo v tej brožúrke, ktorú som vám spomínal a ktorú vám, bohužiaľ, vzhľadom na rokovací poriadok nemôžem ukázať, ale ste kedykoľvek vítaní si ju vyzdvihnúť a preštudovať kompletne. Ale predsa len dovolím si odcitovať jednu takú maličkosť, ktorú tam máme spomenutú. A tá súvisí práve s tzv. zmenou č. 2 alebo s pravidlom č. 2, ktoré chceme zaviesť, a to je transparentnosť namiesto stropu na kampane. A tu by som spomenul jeden odkaz, ktorý v rámci tejto brožúrky máme, a ten hovorí nasledovné: To, že pravidlá nefungujú a je nevyhnutné ich upraviť a spresniť, dokázala napríklad strana SMER – sociálna demokracia vo voľbách v roku 2016, kedy hneď na začiatku predvolebnej kampane mali transparentné účty odkryť, koľko a za čo presne strany míňajú počas kampane. Avšak táto politická strana poslala väčšinu peňazí len jednej reklamnej agentúre, ktorá mala za neho realizovať, alebo za ňu teda, realizovať kampaň. A v prípade viacerých strán či kandidátov sa objavili podozrenia, že im kampaň financuje tretia osoba, o ktorých tu tiež bolo čo-to povedané. A tieto, samozrejme, túto tretiu osobu nepriznali. Mediálne známym sa stal príklad strany Kotleba – Ľudová strana Naše Slovensko opäť vo voľbách v roku 2016, ktorá priznala len zopár malých darov o výške 1 050 eur napriek tomu, že je úplne evidentné, že kampaň tejto politickej strany v roku 2016 bola výrazne drahšia. A takto by sme mohli pokračovať príklad po príklade. Čiže aj toto sú veci, na ktoré treba nevyhnutne reagovať. Bohužiaľ, náš volebný zákon na to nemyslel dostatočne. A už len takých pár možno praktických príkladov z toho, čo sme zažili v rôznych typoch volieb, počnúc voľbami do vyšších územných celkov v roku 2017, potom v 2018. roku komunálna kampaň, dnes prezidentská a najmä eurokampaň, ktorá ešte stále prebieha, kde by sme napríklad mali prostredníctvom známych údajov na bilbordoch alebo v tlačovinách – objednávateľ, dodávateľ – mať možnosť úplne presne odhaliť, akým spôsobom je celá kampaň financovaná. Ale keď sa na to pozriete úplne detailne, tak napríklad v takých voľbách do vyšších územných celkov podstatná väčšina kandidátov tento údaj na svojich propagačných materiáloch ignorovala. Napriek tomu, že Štátna volebná komisia bola o tom informovaná, tak tu platil dvojitý meter v prípade straníckych kandidátov a napríklad nestraníckych kandidátov. A takto by sme mohli ísť bod po bode. Maličkosti, nuansy, ktoré treba riešiť a ktoré do istej miery súvisia aj s tým, čo dnes tu navrhujeme my. A ja som presvedčený o tom, že keď začneme tými zmenami, ktoré sme predložili na dnešné rokovanie pléna Národnej rady Slovenskej republiky, tak sa dokážeme pomaličky dostať k tomu, aby sme našu kampaň dokázali chápať ako adekvátne férovú a efektívnu. A snáď ešte dve veci, ak stihnem. Tá anomália, ktorú spomínal kolega Ondrej Dostál v súvislosti s tým, že občan môže voliť zo zahraničia, dokonca vo voľbách do Národnej rady Slovenskej republiky aj poštou, čo je taká zvláštnosť, keďže všetky ostatné voľby takúto možnosť neponúkajú napriek tomu, že sa o ňu dlhodobo pokúšame. Ale zároveň takýto občan, volič, nemôže podporiť politickú stranu alebo konkrétneho politického kandidáta či kandidátku. Toto je naozaj niečo, čo sa dá považovať za nie celkom zlučiteľné s akoukoľvek racionalitou, a preto je dôležité to v zákone upraviť. A potom práve ten problém s prieskumami verejnej mienky, ako povedal aj kolega Peter Osuský vo svojej faktickej poznámke, skutočne nerobme z našich občanov bezprizorných, ktorí nevedia vyselektovať, ktorý prieskum je ako preňho relevantný. A to, že tu máme takýto zákaz, je vo svojej podstate skutočne útokom proti slobode šírenia informácií, a preto verím, že sme schopní takúto anomáliu z nášho legislatívneho poriadku podľa možnosti dostať čo najskôr. Ak teda hovoríme o prieskumoch verejnej mienky, tam len jedna maličkosť. Všimnite si rok 2016, ako vyzerali prieskumy verejnej mienky ešte tri týždne pred voľbami a ako v skutočnosti voľby dopadli. To je niečo, čo sa potom prieskumným agentúram aj často vyčítalo. Tam boli zásadné odchýlky, či už pri strane Kotleba – Ľudová strana Naše Slovensko, do istej miery strany SMER – sociálna demokracia, strany Sloboda a Solidarita, strany SIEŤ, ktorá už dnes neexistuje, ktorá tu ešte donedávna mala svojich zástupcov. Tak ono to súvisí práve s tým, že tie posledné tri týždne kampane sú kľúčové a práve v týchto troch týždňoch sa už občan nemôže dozvedieť, ako sa vyvíjajú preferencie jednotlivých občanov, čo nepovažujeme za správne. A to, že tu naozaj existujú určité prieskumné agentúry, ktoré vzniknú len tesne pred voľbami, ktoré sú napríklad fungujúce na systéme akýchsi vyfabulovaných čísel, neexistujúcich respondentov a tak ďalej, tak to už je naozaj otázka na nás občanov, aby sme si dávali podstatne dôslednejší pozor, kto a za akých okolností nás v tejto veci informuje. Čiže toľko z mojej strany a ja verím vo všeobecnú podporu tohto návrhu zákona, pretože sa nás to týka všetkých, ale je to v prvom rade, samozrejme, v prospech občanov Slovenskej republiky. Ďakujem pekne za pozornosť.