R. Fico, poslanec: (2003-07-01):
Vážené dámy a páni, 25 prítomných poslancov Národnej rady Slovenskej republiky, ktorí sa dnes zúčastňujú na schôdzi Národnej rady za Smer, podporí svojím hlasovaním návrh na vyslovenie súhlasu Národnej rady so Zmluvou o pristúpení k Európskej únii. Nič viac a nič menej netreba v tomto okamihu povedať. Praktický život veľmi rýchlo ukáže, či Slovensko bude v Európskej únii vzhľadom na stav pripravenosti a obsah uzatvorených podmienok zohrávať dôstojnú, suverénnu úlohu, alebo či budeme druhoradou krajinou. Vstup Slovenska do Európskej únie nie je pre nás konečným cieľom, ktorý vyrieši všetko, s čím si nevieme sami poradiť. Je šancou, príležitosťou, ktorej využitie si vyžiada dlhé roky a prechodné zhoršenie už tak či tak katastrofálnej sociálnej situácie. A najbližšie roky, vážené dámy a páni, potvrdia, či sme túto šancu využili, alebo premárnili. Ďakujem pekne. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Pán poslanec Ondriaš, máte slovo. Po ňom je do rozpravy prihlásený pán poslanec Banáš. K. Ondriaš, poslanec: Vážená pani predsedajúca, vážení členovia vlády, dámy a páni. Dovoľte mi, aby som zaujal stanovisko k vysloveniu súhlasu Národnej rady Slovenskej republiky so Zmluvou o pristúpení k Európskej únii. Komunistická strana Slovenska svoje stanovisko k Európskej únii už povedala, podporili sme vstup Slovenskej republiky do Európskej únie a berieme na vedomie výsledky referenda. Avšak teraz budem diskutovať o Zmluve o pristúpení k Európskej únii. V tejto zmluve sa Slovensko a štáty Európskej únie zaväzujú plniť určité záväzky. Aký by mal byť optimálny výsledok pre Slovensko, vyplývajúci z tejto zmluvy? Optimálny výsledok by mal zaručovať občanom Slovenska ekonomickú, fyzickú a mentálnu bezpečnosť, čo by viedlo k zvyšovaniu životnej úrovne a všestrannému rozvoju Slovenska. Optimálny výsledok by mal zaručovať ochranu národných záujmov Slovenskej republiky. Zaručuje to táto zmluva? V niektorých prípadoch, žiaľ, nezaručuje. Nebudem tu rozoberať všetky nedostatky zmluvy, ktoré sa budeme musieť snažiť vylepšiť. V mojom príspevku sa sústredím len na potravinovú bezpečnosť Slovenska. Slovensko do roku 1990 malo potravinovú bezpečnosť. V stálych cenách v roku 1995 hrubá poľnohospodárska produkcia Slovenska v roku 1988 bola 92 miliárd Sk. Po otvorení sa Slovenska Európskej únii a dovozu dampingových potravín naše poľnohospodárstvo upadlo až tak, že v roku 2001 hrubá poľnohospodárska produkcia klesla na 49 miliárd Sk, t. j. na 53% produkcie roku 1988. Takúto výkonnosť poľnohospodárstva v stálych cenách sme na Slovensku dosiahli už v roku 1955. To znamená, že v poľnohospodárskej produkcii sme sa vrátili 48 rokov dozadu. Prijatím zásad neoliberalizmu zo západnej Európy, Slovensko úpadkom poľnohospodárstva len v rokoch 1990 až 2001 stratilo 423 miliárd korún. Páni koaliční poslanci, vážení členovia vlády, tam máte rezervy, a nie zdražovať pivo robotníckej triede. Úpadok nášho poľnohospodárstva by som uviedol na niektorých konkrétnych príkladoch. Napríklad počet hovädzieho dobytka na Slovensku od roku 1989 začal klesať a v roku 2001 bol už len 38,5% z roku 1989. V súčasnosti máme hovädzieho dobytka menej ako v roku 1945 a menej ako v roku 1936, čo je údaj, ktorý sa mi podarilo zistiť. V súčasnosti máme len 58% hovädzieho dobytka, ktorý sme tu mali už v roku 1936. Podobne je to aj s počtom oviec, ktorých počet klesol, a podobne by som mohol uviesť mnoho ďalších príkladov. Prečo vás zaťažujem týmito nezáživnými údajmi? Pretože poľnohospodárske kvóty, ktoré sme vyrokovali s Európskou úniou, sú priemerom našej produkcie za posledných 5 rokov. Nie je to priemer za posledných 10 rokov alebo 20 rokov, alebo nie je to ani najvyššia hodnota, ktorú sme dosiahli. Kvóty sú priemerom za posledných 5 rokov, t. j. poľnohospodárskej produkcie, ktorá je len 53% poľnohospodárskej produkcie, ktorú sme tu mali za socializmu. Zmluva s Európskou úniou zabezpečuje, že produkcia nášho poľnohospodárstva ostane na úrovni 60. rokov, že mnohé poľnohospodárske produkty, ktoré sme tu so socialistickou ľahkosťou vyrábali, budeme dovážať. Tým budeme mať aj vyššiu nezamestnanosť, dokladom toho je aj obchodná bilancia Slovenska, kde len v roku 2002 čistý dovoz potravín a nápojov bol za 11 miliárd Sk. Európska únia má na týchto výsledkoch tiež svoj podiel. Európska únia, ktorá dotuje poľnohospodárstvo vo svojich krajinách, na 100% nám dáva dotácie prvý rok 25%, potom 30%, 35%, 40% a tak ďalej. Nie 100%. Tieto podmienky sú diskriminačné voči Slovensku. Dokonca Európska únia bola taká láskavá, že nám povolila prvý rok doplniť dotácie na 55%. Nepovolila nám doplniť dotácie na 100%, zrejme sa bála, že by naše poľnohospodárstvo bolo konkurencieschopné s Európskou úniou. Zmluva s Európskou úniou by mala zabezpečiť efektívne využívanie produkčného potenciálu Slovenskej republiky v poľnohospodárstve a aj v iných odvetviach na 100% a ďalej ho rozvíjať. A nielen na 53%, ako je to v súčasnosti. Slovenskí poľnohospodári by nemali byť diskriminovaní v oblasti dotácií z Európskej únie voči kolegom v západnej Európe. Zmluva by mala zabezpečiť národný záujem Slovenska, sebestačnosť v potravinách. Súčasná zmluva to úplne nezaručuje. Preto Komunistická strana Slovenska nepodporí zmluvu o pristúpení k Európskej únii, pretože týmto naším stanoviskom chceme apelovať na vládu, aby zmluvné vzťahy s Európskou úniou v budúcnosti korigovala v národnom záujme Slovenska. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Ďalej v rozprave vystúpi pán poslanec Banáš, po ňom pán poslanec Tibor Mikuš. J. Banáš, poslanec: Vážený pán predseda Národnej rady, pani predsedajúca, (So smiechom.) zvyšní členovia vlády a zvyšní členovia parlamentu, excelencie. Veľmi som premýšľal, či mám tento slávnostný okamih schvaľovania zmluvy o pristúpení k Európskej únii zaťažovať problémom, ktorý je v našej spoločnosti a v nás neustále prítomný a práve v týchto dňoch naberá na intenzite. Rozhodol som sa však o ňom hovoriť, pretože s naším vstupom do únie bytostne súvisí. Ak sa dnes v Európe povie Slovensko, na jednej strane nás vítajú, na strane druhej cítiť istú obavu z dvoch problémov. Z otázky rómskej a z otázky nášho spolužitia s Maďarmi. Náš návrat do spoločného európskeho domova sa po dnešku, pevne verím, opäť priblíži. Bolo by ideálne, keby sme sa domov vrátili skúsenejší a múdrejší. Vyzerá to však, žiaľ, tak, že takí nie sme. Škodoradostne nás môže utešovať iba to, že múdrejší nie sú ani iní, ale ak múdri nie sú iní, znamená to, že musíme byť takí aj my? Dnes rieši Budapešť vehementne maďarský krajanský zákon a Bratislava ešte s väčšou vervou hľadá protiopatrenia. Kolega Arpád Duka-Zólyomi hlasuje v Rade Európy inak ako slovenská delegácia, pretože je Maďar, a my chceme, aby hlasoval ako Slovák. Veľmi ťažká dilema a priateľom zo Strany maďarskej koalície ju ozaj nezávidím. My, politici ostatných strán, hlasno a rázne SMK kritizujeme aj preto, pretože, prepytujem, naši voliči to vraj radi počujú. Neuvedomujeme si však, že sa správame viac ako stranícki aparátnici než ako politici. Stranícki aparátnici hľadia v prvom rade na záujem strany, politici na záujem krajiny. A tak veselo navrhujeme protiopatrenia od vážnych až po smiešne a nedočkavo bežíme sledovať prieskumy verejnej mienky, ako nám to pomohlo. Ale občania nechcú od politikov zvyšovanie napätia, lež uvoľňovanie, nechcú silné slová, ale porozumenie. Obe naše etnické spoločenstvá majú za sebou tisícročné spolužitie, počas ktorého boli Maďari dominantným národom. Nemám ambíciu ani čas na historický exkurz, ale predsa len zopár slov. Po zániku Uhorského kráľovstva a vzniku Česko-Slovenska a takzvaného trianonského Maďarska sa z utláčaných Slovákov stal zrazu národ štátny a z dovtedy panujúceho národa Maďarov sa stala na území nového štátu menšina v nerovnoprávnom postavení. Napriek výraznej zmene postavenia Slovákov po roku 1918 však v našom ponímaní Maďarov k výraznej zmene nedochádza. Predstaviteľov maďarskej menšiny sme vnímali - a obávam sa, že časť politickej elity stále vníma - ako kontinuálneho nástupcu odvekého utláčateľa až nepriateľa. Treba povedať, že časť politickej elity v Budapešti toto nevraživé vnímanie napomáha. Obávam sa, že ak medzi maďarskými politikmi dnes niekto povie slová na obhajobu slovenských záujmov, je podozrivý, ak nie priam vlastizradný. Rovnaké pocity mám pri počúvaní niektorých politikov na Slovensku. Čo mi však dodáva optimizmus, je múdre a statočné správanie sa tých, ktorým niekedy neúctivo hovoríme obyčajní ľudia. Tí chvalabohu nepodliehajú historickým stereotypom, nepodliehajú hľadaniu negatív, ale pozitív, nepodliehajú tendencií vzájomne si brať a podozrievať sa, ale snahe vzájomne sa obdarúvať a dôverovať si. Dámy a páni, odmietali sme a posudzovali, vyzdvihovali a hanili, mytologizovali a démonizovali dosť dlho aj obšírne. Dnes už máme povinnosť začať tvoriť. Tvoriť obraz toho, čo je vpísané hlboko v nás, v našich predkoch, v našej krajine. Nebojme sa priznať k tomu, na čo môžeme byť oprávnene hrdí. Boli sme súčasťou ríše, ktorej vládli takí významní panovníci ako Svätý Štefan, Karol Róbert, Matej Korvín či Mária Terézia. Boli to aj naši králi a panovníci. Nezbavujme sa ich, nenechajme si ich vziať. Hlásme sa preto hrdo k uhorským dejinám ako k súčasti našich dejín. V úprimnosti popisu tváre Slovenska však nemožno obísť jazvu maďarizácie. Ani tá však nepotlačila energiu, ktorá v súlade s európskym dianím formovala základy moderného slovenského národa. Práve počas tohto procesu sa však do našej tváre začala pomaly vrývať črta, ktorá nás charakterizuje dodnes. Je ňou rozpoltenosť. Som presvedčený, že najdôležitejším predpokladom prekonania rozpoltenosti je nastolenie novej politickej kultúry v našej krajine. Nová politická kultúra predpokladá naplnenie dvoch základných podmienok. Prvou je spoločná úcta a rešpektovanie našej ústavy všetkými občanmi a predstaviteľmi politických elít. Druhou je spoločná zhoda, že veci štátneho záujmu nebudú predmetom politického zápasu. Dámy a páni, tieto múdre slová povedal na slávnostnom zasadaní Národnej rady na začiatku roka jej predseda Pavol Hrušovský. Je mi ľúto, že sa k jeho vystúpeniu častejšie nevraciame. Je mi to ľúto preto, lebo sú to slová múdre. Dnes stojíme na prahu vstupu do únie a Európa od nás očakáva nie slová, a už vôbec nie silné slová, ale čin. Čin, v ktorom dokážeme, že Slováci a Maďari sú národy hodné sebavedomého európanstva. Prinajmenej takého, ako to dokázali v roku 1963 Charles de Gaulle a Konrad Adenauer, dvaja štátnici, ktorí sa dokázali objať, odpustiť si a zmieriť dvoch odvekých nepriateľov, Francúzov a Nemcov. Až tento skutok dal krídla myšlienkam Roberta Schumana, vďaka ktorým i dnes môžeme ratifikovať naše pristúpenie k únii. Ak sa dokázali zmieriť Nemci s Francúzmi, som v hĺbke duše presvedčený, že to dokážu rovnako Maďari a Slováci. Politik musí niekedy prejaviť odvahu, a preto dovoľte, dámy a páni, aby som navrhol predsedovi Národnej rady Slovenskej republiky to najlepšie možné protiopatrenie, a požiadal ho, aby navrhol predsedovi parlamentu Maďarskej republiky vytvorenie spoločnej komisie, ktorá začne okamžite rokovať o príprave aktu historického zmierenia Slovákov a Maďarov. Viem, mnohým sa bude zdať táto myšlienka azda neadekvátna, predčasná, či dokonca provokačná. Som však presvedčený, že žiadny lepší signál a odkaz nemôžu tieto dva historické národy Európe dať. Nazdávam sa, že symbolické spoločné zasadanie parlamentov Maďarska a Slovenska a prijatie spoločnej deklarácie v predvečer nášho vstupu do únie 1. mája 2004 bude skutočne historickým okamihom. Som hlboko presvedčený, že takýto návrh prijme i maďarská strana a obaja budeme víťazmi. Ako vraví Milan Rastislav Štefánik, zvíťazíme, pretože našimi heslami sú láska, práca, poctivosť, heslá, to Boh dá, budúcich šťastnejších vekov. Európa to od nás očakáva. Ďakujem. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Ďakujem, pán poslanec. V rozprave ďalej vystúpi pán poslanec Tibor Mikuš, po ňom pán poslanec Zubo.