Beblavý, Miroslav, poslanec NR SR (2015-05-19):
Vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, vážení kolegovia, dovoľte mi v mene strany Sieť vystúpiť k voľbe predsedu Najvyššieho kontrolného úradu a zaujať stanovisko k tomuto veľmi smutnému vývoju, ktorého sme svedkom v ostatnom týždni. Predseda Najvyššieho kontrolného úradu je veľmi, veľmi dôležitá pozícia pre občanov tohto štátu, aj keď, samozrejme, si to veľmi často neuvedomujú. Nie je to len preto, že Najvyšší kontrolný úrad má právomoc kontrolovať hospodárenie všetkých verejných inštitúcií v tomto štáte vrátane obcí, žúp, ale aj štátnych podnikov, ale je to aj preto, že predseda NKÚ má absolútne silné a prakticky nikým neohroziteľné postavenie pri riadení tohto úradu. Na rozdiel napríklad od českého Najvyššieho kontrolného úradu, ktorý riadi kolektívny orgán, slovenský Najvyšší kontrolný úrad riadi len a len jeho predseda. A je len na ňom, komu zverí aké kompetencie, je len na ňom, akú kontrolu dá vykonať, naopak, nevykonať, a je len na ňom, ako sa naloží s týmito zisteniami. Zároveň predseda Najvyššieho kontrolného úradu je volený na 7 rokov, čo je jedno z najdlhších funkčným období v tomto štáte, a pokiaľ nespácha trestný čin alebo iným zásadným spôsobom sa nespreneverí svojej misii, je prakticky neodvolateľný. Pre dobrú správu vecí verejných je to preto mimoriadne dôležitá pozícia a práve nefunkčnosť kontrolných inštitúcii vrátane Najvyššieho kontrolného úradu je jedným zo skutočných dôvodov nefunkčnosti dnešného štátu na Slovensku. Ak sa pozrieme do zahraničia, na západ od nás, tak kaliber politikov často nie je lepší, ako je to u nás, napriek tomu, že si to mylne ľudia myslia, ale čo je iné, je kaliber inštitúcií a kvalita inštitúcií, ktoré kontrolujú a strážia, vrátane Najvyššieho kontrolného úradu. Čo som povedal, zároveň napovedá, ako by predseda Najvyššieho kontrolného úradu mal byť vybraný a kto by to mal byť. V strednej Európe sa akosi ukotvila tradícia, že by to mal byť politik alebo možno aj vyslúžilý politik, nie je to tak len u nás, je to tak aj v Čechách, aj v Maďarsku, aj v niektorých ďalších krajinách tohto regiónu, na západ od našich hraníc to však tak nie je. Z krajín západoeurópskej pätnástky len dvaja predsedovia Najvyššieho kontrolného úradu sú bývalí politici a zvyšných 13 sú audítori, finanční kontrolóri alebo ľudia, ktorí sa venujú profesionálne stráženiu verejných inštitúcií a verejných peňazí. Zároveň, ako už aj tu bolo zdôraznené, predseda Najvyššieho kontrolného úradu je volený na funkčné obdobie cez tri vlády. Ak sa zajtra podarí zvoliť predsedu Najvyššieho kontrolného úradu, on bude kontrolovať nielen budúcu vládu, ale bude ešte kontrolovať aj polovicu funkčného obdobia ďalšej vlády. Zároveň kontroluje aj všetky župy, aj všetky obce a ich podniky. Za tých okolností klásť ako hlavné a takmer exkluzívne kritérium na výber predsedu Najvyššieho kontrolného úradu odbornosť je nevyhnutné a, naopak, klásť ako také kritérium opozičnosť je veľmi, veľmi nesprávne. Pretože ten, kto je opozičný na celoštátnej úrovni, nie je opozičný na úrovni samosprávy, a ten, kto je opozičný dnes, nemusí byť opozičný zajtra. Koniec koncov pán predseda Jasovský, ktorý bol zvolený tiež ako kandidát opozičného HZDS v roku 2004, už o dva roky bol členom alebo teda bývalým členom jednej z vládnych strán. A počas veľkej časti svojho funkčného obdobia to tak aj bolo. Preto kľúčom nemôže by opozičnosť, ale musí to byť kvalita kandidáta. Ako sme sa však k tejto opozičnosti dostali dnes a tu a ako sa z nej stal najprv určitý totem, fetiš a potom spôsob zahmlievania rozhodnutia o tejto voľbe. Hoci sa to dnes zdá už ďaleko, po roku 2012 po parlamentných voľbách zavládli veľké otázniky nad tým, ako prvá vláda jednej strany s parlamentnou väčšinou v novodobej slovenskej histórii bude zvládať túto svoju moc. Tí, ktorí politiku sledujú, vedeli a bez toho vedomia aj predstavitelia strany SMER, že na Slovensku často kontrolu moci zabezpečovali viac vzájomné koaličné vzťahy ako fungovanie nezávislých kontrolných inštitúcií. A zrazu žiadne vnútorné koaličné vzťahy neexistovali a navyše k moci sa dostala strana, ktorá nemá veľkú tradíciu vnútrostraníckej demokracie, takže tá prevodová páka moci tejto jednostrannej väčšinovej vlády bola obzvlášť silná. V snahe upokojiť občanov aj médiá preto vtedy vládna strana vyhlásila, že nebude navrhovať svojich nominantov na kľúčové kontrolné pozície, tak aby bola kontrolovateľná. Týkalo sa to aj Úradu pre verejné obstarávanie, týkalo sa to aj Najvyššieho kontrolného úradu. Veľmi rýchlo sme však videli, že tento sľub nebol dodržaný, a to zo zásadného politického dôvodu, ktorým bolo odhodlanie Roberta Fica udržať svoju vládu ako vládu bez škandálov. Ak chcete mať vládu bez škandálov, sú k tomu dve cesty. Prvá cesta je nerobiť nič, z čoho by škandál mohol vzniknúť. To je však minimálne pre stranu SMER cesta nemožná a cesta zarúbaná. Druhá možnosť, ako mať vládu bez škandálov, je ovládnuť alebo minimálne znefunkčniť všetky inštitúcie, ktoré by mohli takéto škandály otvoriť a pomenovať. Preto sme od samých volieb videli, že napriek vyhláseniu o tom, že SMER nemá ambície ovládnuť kontrolné inštitúcie, v tom istom čase sme videli veľmi jasný a tvrdý ťah na to, aby tieto inštitúcie ovládnuté boli, a ak nie priamo ovládnuté, tak aspoň zneškodnené. Videli sme to v prípade Úradu pre verejné obstarávanie, videli sme to v prípade polície, videli sme to v prípade Generálnej prokuratúry. Pri všetkých týchto inštitúciách nemohol SMER dopustiť, aby ich riadil niekto, kto nie je neškodný. Tri roky SMER-u táto hra vo vzťahu k Najvyššiemu kontrolnému úradu vychádzala. Mohol by som tu citovať či už predsedu vlády, alebo aj mnohých ďalších politikov, ktorí pružne menili svoje vyhlásenia a podmienky podľa toho, ako bolo momentálne treba. Najprv povedal predseda vlády, že nech opozícia navrhuje kandidátov a oni si vyberú, keď sa opozícia dohodla a navrhla kandidáta, vtedy to bol, prvý kandidát bol pán Krnáč, o ktorom bolo jasné, že to nebude kandidát systému, ktorý bude slabučko hryzkať, tak zrazu SMER zmenil názor a povedal, že podporí len kandidáta, ktorý dostane všetky opozičné hlasy a odvtedy voľby, naopak, potápal. Túto kombináciu vlády bez škandálov paralyzovaných inštitúcií a nedostatočne akcieschopnej opozície narušila až najprv kauza cétečká a následne kauza Váhostavu. Dnes už nie je možné tvrdiť, že toto je vláda bez škandálov, koniec koncov je to prvá vláda alebo prvý parlament, kde na škandále padol aj druhý najvyšší ústavný činiteľ, ktorým je predseda parlamentu. Je to vláda, z ktorej pre škandály museli odísť viacerí ministri. Po kauze Váhostav to na chvíľu vyzeralo, že SMER sa rozhodol zmeniť kurz. Zmeniť kurz tak, aby do čela NKÚ bol zvolený štandardný, nezávislý, odborne zdatný predseda. Koniec koncov pre SMER by to nebola až taká obeť, keďže do volieb zostáva len o niečo viac ako deväť mesiacov, kým by nový predseda NKÚ bol do funkcie uvedený, kým by sa v nej rozhliadol a kým by do nej stihol dať akúkoľvek svoju pečať, tak by už bolo po voľbách. To znamená, vyzeralo to chvíľu, a ja som to tak, priznám sa, aj chápal, že ak bude jasný opozičný kandidát, tak ho SMER neodmietne, naopak, urobí gesto, koniec koncov predseda NKÚ nie je orgán činný v trestnom konaní, nemôže v skutočnosti ohroziť nikoho osobnú slobodu ani nikomu ukladať závažné pokuty. Je to v úvodzovkách len externý kontrolný orgán. Mýlil som sa však. SMER nemôže pripustiť ani to, aby na čele takéhoto orgánu bol niekto, kto nie je neškodný. Pán Žilinka, ktorého navrhlo Kresťanskodemokratické hnutie, bol kandidát, ktorý kritériá na predsedu NKÚ spĺňal. A pre mňa, priznám sa, je menej dôležité to, či bol alebo nebol členom KDH, on nebol, pokiaľ viem, ako prokurátor. Nebolo pre mňa ani dôležité, či bol alebo nebol štátnym tajomníkom ministerstva vnútra za Daniela Lipšica ako odborník nominovaný ministrom. Bolo pre mňa dôležité to, že jeho doterajšie kariérne pôsobenie na poste prokurátora z neho robilo vhodného kandidáta na predsedu NKÚ. Niekoho, kto o politike niečo vie, ale nezamotal sa v nej do tej miery, žeby stratil odstup a objektivitu, a niekoho, kto doterajším profesijným pôsobením preukázal, že má nevyhnutnú mieru nestrannosti na dobrý výkon tejto funkcie. Preto som aj svojím podpisom kandidatúru pána Žilinku podporil. Keď však 60 poslancov podporilo kandidatúru pána Žilinku a začalo byť zrejmé, že ak sa nič nestane, tak SMER čakajú len dva možné výsledky, oba z jeho pohľadu nevhodné, jeden je zvoliť pána Žilinku a mať na čele NKÚ niekoho, kto je profesionál, nebojí sa a nebojí sa ísť za svojím, alebo čeliť veľkej hanbe, pretože po všetkých tých rečiach o tom, že ako tento post patrí opozícii, to vlastne naraz odvolať, tak strana SMER sa rozhodla pre úplne iný typ hry. Je to typ hry, ktorý, priznám sa, že v štandardnej parlamentnej demokracii nepoznáme. Čo som netušil, je, že SMER má tú bezohľadnosť, a či už individuálne, alebo spoločne poslanci KDH, SDKÚ a OĽaNO majú tú slabosť, že takáto hra bude možná. Je to hra, kde si SMER vyberie kandidátov a potom ich jednotlivci navrhnú ako akože opozičných kandidátov. Je to hra, ktorá je nepoctivá, a je to hra, ktorá je aj zbytočná. Ak ich SMER chcel tak veľmi zvoliť, má na to tie hlasy a nerobím si ilúzie, že by zajtra bola na námestí SNP veľká demonštrácia proti tomu. Pretože akokoľvek je predseda NKÚ dôležitý pre našu demokraciu, nie je to vec, na ktorej by sa dalo mobilizovať obyvateľstvo povedzme ani len s tretinou v rovnakej miere ako na kauze napr. Váhostav. V SMER-e sa však rozhodli, že táto hra stojí za to a že pán Mitrík a pani Crkoňová budú nominovaní ako kandidáti systému, a dovoľte mi vysvetliť, čo myslím pod kandidátmi systému. Kandidát systému je človek, ktorého pôsobenie na čele NKÚ alebo akejkoľvek inej inštitúcie nikoho skutočne mocného v tomto štáte neohrozí. Kandidát systému je niekto, kto má tú sebakontrolu, že mu netreba dávať príkazy, ktoré koniec koncov predsedovi NKÚ sa dávajú veľmi ťažko. Je to niekto, kto má tú sebakontrolu, že sa mu samému od seba do ničoho nechce, čo horí, bolí, je nepríjemné. Kandidátom systému je napr. súčasný predseda pán Jasovský, dovoľte mi to ilustrovať na chvíľku. Keď za prvej Ficovej vlády vznikli škandály okolo nástenky, nástenkového tendra, keď vznikli škandály okolo sociálnych podnikov a Najvyšší kontrolný úrad pod vedením pána Jasovského buď odmietal vôbec kontrolovať tieto veci, alebo kontroly naťahoval tak dlho, až stratili politický aj vecný zmysel. To bol ideálny kandidát systému, na ktorého sa moc môže spoľahnúť. Povedzme si ale nedávnejší prípad, ktorý som osobne zažil. Je to prípad firmy MH Development. Akosi verím, že väčšina kolegov bude pamätať, minulý rok v novembri sme odhalili, že konateľ tejto štátnej firmy, začalo to pomerne malým, aj keď trápnym previnením, že si prenajíma za štátne peniaze zo svojej vlastnej firmy, prenajíma auto, pardon, zo svojej vlastnej firmy. Pritom sme však zistili na základe kontroly verejných faktúr, že zaplatil pokutu zo štátneho, ktorú dostal on ako osoba za porušovanie ústavného zákona o konflikte záujmov. Potom sa zistilo, že dohadzuje zákazky v tejto firme svojim príbuzným. Zároveň išlo o človeka, ktorý je blízkym príbuzným rodiny nášho bývalého prezidenta a ktorý tam bol politicky nominovaný. Za tých okolností som okrem iného žiadal a kolegovia z opozície ma podporili, aby NKÚ vykonal kontrolu v tomto podniku, aby sme naozaj zistili, čo všetko sa tam ešte dialo, lebo ak sa toto všetko dalo zistiť z internetu, z faktúr, tak čo všetko je ešte skryté vnútri, keby sa na to prišli pozrieť kontrolóri, ktorí majú prístup k všetkej dokumentácii. SMER tento návrh zamietol, a keďže NKÚ môže zaviazať ku kontrole len väčšina poslancov tohto parlamentu, tak NKÚ zaviazaný nebol. Na to pán predseda Paška vtedajší ešte, aby z toho nejak unikol, povedal, že on napíše list predsedovi NKÚ, aby takúto kontrolu vykonal, čím pádom celá táto opozičná iniciatíva je zbytočná. Nespoliehajúc sa na to, a zároveň s tým som listom, ktorý podpísalo tridsať kolegov z opozície, požiadal predsedu NKÚ aj ja, alebo teda tridsiati sme požiadali predsedu NKÚ, aby túto kontrolu vykonal. No a tridsať poslancov parlamentu, dosť na to, aby sa zvolala mimoriadna schôdza tohto zboru, členovia niekoľkých poslaneckých klubov požiadali o jednu kontrolu Najvyšší kontrolný úrad. Najvyšší kontrolný úrad sa vyjadril následne, že nevedia, či to stihnú, či to zvládnu, a následne ma, pán predseda Jasovský mi ponúkol stretnutie. S pánom predsedom som sa stretol, okrem iného som sa dozvedel aj veci, ako, ako bola v sídle NKÚ opravená kotolňa, vďaka čomu má úrad výrazne znížené náklady, ale dozvedel som sa málo o skutočnej kontrolnej činnosti, ale na záver ma pán predseda uistil o jednom. Povedal, že v tej chvíli tam nemôžu ísť kontrolovať, lebo sú tam ešte, je tam kontrola ministerstva hospodárstva, ale že, ak tá kontrola ministerstva hospodárstva im dá správu, tak on sa so mnou stretne nad tou správou, a ak budem mať pocit, že to nie je dostatočné, tak vám on tam tú kontrolu pošle. To bol druhý krok. V treťom kroku som len, teraz už neviem, či o mesiac, alebo dva, dostal od neho list, kde ma už len informoval, že po preskúmaní všetkých okolností túto kontrolu nepovažuje za nevyhnutnú ani podstatnú a žiadna kontrola sa neuskutoční. Na drobnom príklade, lebo MH Development neni ani Váhostav, ani hydra v zdravotníctve, bol to len taký malý pašalík človeka s dobrými rodinnými a politickými konexiami, ktorý ich využil na to, aby ho vyťažil na maximum. Ale aj na takýto malý pašalík človek systému pán Jasovský, veľmi spoľahlivý človek systému, neposlal kontrolórov skontrolovať, lebo bohviečo by tam odhalili a o kom. Pričom MH Development nie je veľká firma. MH Development by skupina dvoch-troch kontrolórov skontrolovala za pár dní. A tu sa dostávam ku kontinuite medzi pánom Jasovským, pani Crkoňovou a pánom Mitríkom. Lebo ak ich niečo spája, tak je to to, že sú to ľudia systému, tohto systému. Ľudia, ktorí majú sebakontrolu, aby nešpárali, do čoho špárať nemajú. Majú spoľahlivosť a predvídateľnosť, aby sa neutrhli ani v takejto funkcii, ale vždy chceli niekomu vyhovieť alebo minimálne si s nikým nepáliť prsty. Sú to jednoducho spoľahliví, preverení súdruhovia. A je úplne jedno, či sú piaristi alebo komunisti, lebo preverení súdruhovia existujú na všetkých stranách politického spektra. A len preverený súdruh môže byť na čele NKÚ. Ako už dnes Lucia Žitňanská vo faktickej poznámke povedala, veľmi rýchlo po minulých parlamentných voľbách pán predseda Paška a pán minister Kaliňák si ju zavolali, keď ešte reprezentovala SDKÚ, a presviedčali ju, aby navrhla Karola Mitríka za šéfa NKÚ, lebo on je spoľahlivý súdruh, na ktorého sa dá spoľahnúť. Pani Crkoňovú si mohla strana SMER a systém overiť počas jej pôsobenia v Metodicko-pedagogickom centre na ministerstve školstva, kde tiež preukázala, že je spoľahlivá súdružka, na ktorú sa dá spoľahnúť. Ňou vypísané tendre, ňou riadené národné projekty, jej pôsobenie v tejto funkcii ukázali, že nestrčí nos tam, kam nemá, podpíše to, čo má podpísať, a jej pôsobenie nikoho nevyruší. Osobne nemám rád väčšinou tie reči o štandardných západných krajinách, lebo aj západné krajiny sú veľmi rôznorodé a vidíme v nich všeličo. Ale tento brutálny podvod, ktorého sme tu v tejto chvíli svedkami, je niečo, čo si len ťažko viem predstaviť v štandardne fungujúcej krajine. Nie preto, že by sa v nej nenašli politici, ktorí by to neboli ochotní spraviť, ale preto, že by vedeli, že im to neprejde. Tuto sa, naopak, spoliehajú na to, že mi prejde, a zatiaľ tá kalkulácia vychádza. Od čias Vladimíra Mečiara sa totiž zmenilo to, že tento typ mocenskej brutality už nie je možné robiť napriamo, ale ho treba zahmliť, a pokiaľ sa dostatočne zahmlí, tak ho možno urobiť tiež. A preto musela prebehnúť akcia nie jedného pseudoopozičného kandidáta, ale dvoch, podporených nie jedným poslancom, ale troma poslancami z troch strán. Dokonca bolo nevyhnutné zlomiť alebo kúpiť, neviem, poslanca zo samotnej materskej strany kandidáta, ktorý najviac ohrozuje dnešný systém a na ktorom už bola zhoda. Bolo nutné tým pádom spochybniť nomináciu a uvaliť podozrenia, pochybnosť na celú túto snahu. Podarilo sa a výsledkom je, že zajtra bude zvolený na 90 % predseda Najvyššieho kontrolného úradu alebo predsedníčka, a na tých istých 90 % to bude človek systému a bude tu sedieť 7 rokov a nikomu a ničomu neškodiť. Pre túto krajinu je to tragédia aj preto, že jednu takúto inštitúciu znesie každá krajina. Ale my máme dneska s vytrhanými zubami všetky takého inštitúcie. Nezostala žiadna. Jedinou výnimkou je prezident Slovenskej republiky, ktorý má aj určité kontrolné a vyvažovacie funkcie, ale to nie je jeho primárnou úlohou, jeho primárnou úlohou je zastupovať tento štát navonok a byť najvyšším veliteľom ozbrojených síl a aj určitou zjednocujúcou silou. V takejto situácii už možno len rozfúknuť takúto hmlu a nedať SMER-u príležitosť tváriť sa, že je to inak, pretože šanca na zmenu systému príde až v marci 2016. Dnes ju nemáme a musíme sa o ňu u občanov uchádzať. Ja verím, nie kvôli výsledkom prieskumu o jeden mesiac alebo druhý mesiac, ale kvôli tomu, ako počúvam ľudí, s ktorými sa stretávam, že veľká šanca na zmenu prichádza, a je len na nás, aby sme ju využili. Na záver mi dovoľte teda len zhrnúť, že SMER ako vlajková loď starých politických strán nemôže dopustiť nezávislú a dôslednú kontrolu, dokonca ani takú, ktorá nemá trestnoprávnu koncovku. Preto musia znásilniť túto voľbu a vybrať šéfa NKÚ, ktorý neohrozí systém, a zároveň na to potreboval nájsť individuálnych spolupáchateľov v KDH, v OĽaNO a skupinového spolupáchateľa v SDKÚ. Ja odmietam v mene Siete to prikrývať a legitimizovať, a preto sa tejto voľby nezúčastním a zároveň si dovolím vyzvať aj ostatných kolegov z opozície, aby tak učinili, lebo ak by tak spravili, nebola by možná po zajtrajšku jasná výhovorka, bolo by totiž úplne zrejmé, kto predsedu NKÚ zvolil a aj prečo. A všetky tie hmly o troch opozičných kandidátoch by zrazu boli rozfúknuté. Ďakujem vám veľmi pekne.