Hrnko, Anton, poslanec NR SR (2019-02-06):
Vážená pani podpredsedníčka, nebudem sa vôbec tajiť, že uvedený návrh zákona som sa rozhodol podať po tom, ako vznikli určité pochybnosti, nedorozumenia v súvislosti s novým logom Slovenského zväzu ľadového hokeja. Medzičasom som si s pánom šéfom Slovenského zväzu ľadového hokeja sadol, podebatovali sme o týchto symboloch a myslím si, že sme sa aj nejakým spôsobom dohodli, aby aj logo Slovenského zväzu ľadového hokeja bolo v súlade s heraldickými princípmi. Avšak keď som začal s heraldikmi slovenskými komunikovať o novelizácii tohto zákona, zistil som, že je omnoho viac vecí, ktoré treba upraviť v slovenskej heraldickej tvorbe a najmä v súvislosti so zákonom o štátnych symboloch. Predovšetkým doba sa zmenila od roku ´93, zmenili sa aj mnohé terminologické veci, ktoré treba upraviť. To je len taká nepodstatná časť tohto zákona. A zároveň nejde len o samotné štátny symboly, ktoré sú stanovené v ústave a v zákone, ich výzor, presné rozmery atď., ale ide o, napríklad o znamenie slovenského štátneho znaku, ktoré sa napríklad používa v prezidentskej štandarde, v označení slovenskej vojenskej techniky, teda armádnych vozidiel, je v podstate označením slovenských lietadiel atď., ale ide aj o stáročia zažitý symbol slovenského národného znaku a slovenskej národnej a štátnej symboliky, ktorá sa tu vyvíjala minimálne od 13. storočia. Myslím, Belo III. prvýkrát dal dvojkríž do štítu a vytvoril tak prvýkrát štátny znak, ktorý symbolizoval vtedy celé Uhorsko, ale v dejinách Uhorska bol vždy spojený s jeho hornou časťou. Preto aj napríklad všetky významné slovenské mestá, ktoré získali svoje mestské privilégiá v 13. storočí, majú v svojich erboch určitým spôsobom modifikované dvojkríže doplnené hviezdičkami alebo mesiačikmi alebo slniečkami, a tzv. dolnozemské mestá, ktoré sú v dnešnom Maďarsku, majú svoje erby odvodené od druhej časti uhorského štátneho znaku, kde sa hovorí o, v miestnom sa teda hovorí, sú tzv. arpádovské brvná alebo o troch riekach, Drave, Save, Dunaji a Tise. Tento stáročia s územím spájaný symbol v 19. storočí predstavitelia slovenského národného hnutia akceptovali ako svoj národný symbol a je príznačné, že nikto im túto akceptáciu a označovanie Slovenska týmto symbolom nespochybnil, nebola to ani uhorská vláda, ani predstavitelia maďarského národného hnutia, jednoducho akceptovali, že tento územný znak môže byť používaný aj ako slovenský národný symbol. On sa samozrejme vyvíjal, najskôr to bol len čistý dvojkríž, strieborný dvojkríž v červenom poli, neskoršie, v čase úpadku heraldiky pribudli k nemu tri kopce, ktoré sa potom vysvetľovali ako Tatra – Matra – Fatra. Ony boli pôvodne zelené, ale aj v dnešnom maďarskom znaku sú zelené, ale v 19. storočí štúrovci ako zmenili aj výklad trošku, Tatra – Matra – Fatra na štíty Tatier. A keďže tie sú také sinavé, modré, tak zmenili aj farbu modrú, ktorá bola zároveň aj farbou slovenskou. Takisto tvár kopcov sa menil, keď sme, a teraz musím povedať, že v roku 1990 som bol spolu s heraldikom Vrtielom, akademickým maliarom Čisárikom a s politikom vtedajším, dnes už nebohým Romanom Zelenayom, spoluautor slovenskej štátnej symboliky, zástavy, erbu i pečate, neskôr som predkladal v tomto parlamente aj návrh štátnej prezidentskej štandardy. Takže prirodzene keď vznikol ten konflikt so Zväzom slovenského ľadového hokeja, heraldici, ktorí vedeli o týchto mojich aktivitách, sa obrátili na mňa, aby som nejakým spôsobom tieto veci zabezpečil. A je príznačné, že niektorí ľudia nemajú vzťah k štátnym symbolom a rôznym spôsobom ich znevažujú. Nejde ani tak o štátne symboly ako také, ale to, čo hovoríme, národný znak Slovákov, ktorý všeobecne sa chápe ako dvojkríž na trojvrší bez toho, aby sme povedali, akým spôsobom tento dvojkríž má vypadať, či má mať konkávne, konvexné alebo hranaté hrany, či má byť, aké majú byť rozmery. Jednoducho tento znak alebo národný symbol k Slovenskej republike patrí, patrí k slovenskému národnému cíteniu a mnohí ľudia, nie všetci, ale mnohí ľudia chápu znevažovanie týchto symbolov ako znevažovanie seba samých a svojej dôstojnosti. Takže v tomto zmysle je v návrhu zákona aj určitá represia, teda pokuta za zneužívanie alebo používanie tohto symbolu, ktorý je, ktoré by bolo nedôstojné, ale nie je cieľom tohto zákona pokutovať. Pretože úctu k štátnym symbolom, úctu k štátu, úctu k spoločenskému zriadeniu, v ktorom žijeme, nie je možné vynucovať násilím. Skôr ide o to, aby sme našich ľudí vychovávali, aby sme ich jednoducho viedli k tomu, aby si vážili to, čo nás nejakým spôsobom symbolizuje, pretože musím zodpovedne povedať, nikto si nás nebude vážiť, ak my sami seba si nebudeme vážiť. A vlastne naše považovanie samých seba je aj určitým spôsobom spojené s tým, ako si vážime svoje národné a štátne symboly. Pamätáme si tu zopár incidentov, keď niektorí horlivci podpaľovali európske vlajky a jednoducho došlo to až k trestným stíhaniam a súdnym konaniam. No nerád by som bol, aby takéto konanie vo vzťahu k slovenským národným a štátnym symbolom viedlo k trestným konaniam. Skôr by som bol za to, aby sme vychovávali našich ľudí k tomu, že si majú vážiť seba samých, svojich spoluobčanov, svoju, svoju obec, svoj štát, svoju Slovenskú republiku. Preto vás, vážení páni poslanci, prosím, aby ste podporili návrh tohto zákona do druhého čítania s tým, že heraldická komisia ministerstva vnútra ma požiadala aj o to, aby som do návrhu zákona začlenil nové zákonné zobrazenie národných a štátnych symbolov, ktoré by bolo prílohou tohto zákona. Ak uvedený návrh prejde do druhého čítania, budem sa snažiť tieto návrhy heraldickej komisie ako zobrazenie štátnych symbolov Slovenskej republiky do tohto zákona pripojiť. Ďakujem za pozornosť.