Dostál, Ondrej, poslanec NR SR (2010-11-03):
Ďakujem. Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, vážení kolegovia, dovoľte, aby som uviedol návrh novely zákona o štátnych symboloch. Tento návrh je reakciou na tzv. vlastenecký zákon, ktorý prijala Národná rada Slovenskej republiky 27. apríla ako výsledok predvolebného predvádzania sa a naťahovania sa vtedajších dvoch vládnych strán, Slovenskej národnej strany a SMER-u. Najprv parlament schválil takú tvrdšiu verziu tzv. vlasteneckého zákona z dielne Slovenskej národnej strany, ktorá sa stretla s mohutnými protestami verejnosti, najmä zo strany študentov, boli dokonca tak intenzívne, že pán prezident zákon vrátil parlamentu a parlament ho už neschválil. A ako akúsi náhradu vláda v skrátenom legislatívnom konaní, lebo, samozrejme, že vtedy to dnešná opozícia videla inak, hoci na to neboli žiadne dôvody, tak v skrátenom legislatívnom konaní schválila tzv. vlastenecký zákon. Tento náš návrh reaguje na vlastenecký zákon aj na kritiku, ktorú vtedajšia opozícia, dnes súčasť vládnej koalície alebo väčšina vládnej koalície, vznášala vtedy vo vzťahu k týmto návrhom tzv. vlasteneckých zákonov. Vecne náš návrh novely znamená, že by sa zrušila vo vzťahu k školám povinnosť umiestniť v každej triede vyobrazenie štátnej zástavy, text hymny a text preambuly, ktoré sú zväčša zobrazené na akýchsi nástenkách, inakšie to neviem nazvať. Rovnaká povinnosť je v súčasnom zákone o štátnych symboloch uložená aj samosprávam, ktoré majú takéto nástenky umiestniť v miestnostiach zastupiteľstiev. Chcem zdôrazniť, že predloženým návrhom novely by sa zrušila povinnosť, nie že by sa nariadilo, že tie symboly alebo vyobrazenie symbolov musia byť odstránené. Bolo by to ponechané na slobodné rozhodnutie škôl alebo zastupiteľstiev. Čiže nejdeme nikomu niečo nariaďovať, ideme umožniť školám a zastupiteľstvám, aby sa slobodne rozhodli. Druhý bod tohto návrhu sa týka štátnych vzdelávacích programov, ktoré sú celkom nesystémovo zakomponované tzv. vlasteneckým zákonom do zákona o štátnych symboloch, a je tam uložená povinnosť zakomponovať do štátneho vzdelávacieho programu výchovu k vlastenectvu a k úcte k štátnym symbolom. Nie je problém v tom, že by takéto niečo nemalo byť v štátnych vzdelávacích programoch alebo že by takéto niečo nemalo byť obsahom výučby a vzdelávania na školách. Ide len o to, že toto nemá podľa nášho názoru miesto v zákone o štátnych symboloch. Je to niečo také, ako keby sme napríklad v lesnom zákone napísali, že štátny vzdelávací program má obsahovať informáciu o faune a flóre slovenských lesov, alebo keby sme do Občianskeho zákonníka alebo do Trestného zákona doplnili paragraf, že štátny vzdelávací program musí obsahovať výchovu k rešpektovaniu právneho štátu. Má to byť, to nespochybňujeme, ale má to byť upravené v školskom zákone, ktorý aj pre iné prípady upravuje, akým spôsobom sa vytvárajú štátne vzdelávacie programy, a teda vôbec upravuje podmienky vzdelávania. A mimochodom už tam niečo také je, pretože medzi ciele výchovy a vzdelávania školský zákon zaraďuje aj výchovu k úcte k národným hodnotám a tradíciám štátu, ktorého je žiak obyvateľov. A tieto ciele majú byť zapracované do štátneho vzdelávacieho programu. K politickej stránke veci. Som presvedčený, že tzv. vlastenecký zákon schválený týmto parlamentom, alebo teda parlamentom v predchádzajúcom zložení 27. apríla, nemá nič spoločné s vlastenectvom. Vlastenectvo sa nedá vynútiť, nanútiť zákonom. Vlastenectvo je prirodzený ľudský cit, ktorý nosíme v sebe, ku ktorému sme vychovávaní väčšinou svojou rodinou, svojimi rodičmi. Nepomôžu tomu nástenky nanútené cez nejaký zákon. Tieto nástenky, ak ste ich mali možnosť vidieť v triedach, nie sú žiadnym prejavom vlastenectva ani dôstojným symbolom vlastenectva, skôr by som povedal, že sú akousi karikatúrou vlastenectva alebo symbolom nanucovaného vlastenectva. Pôsobím aj v miestnej samospráve. Včera sme mali rokovanie Miestneho zastupiteľstva mestskej časti Bratislava-Staré Mesto, aj my tam máme takú nástenku na prednej stene. Nie je to veľmi vidieť a najviac zo všetkého mi to pripomínalo tabuľu u očného lekára, kde sa teda skúma kvalita zraku prostredníctvom toho, či človek dovidí na postupne sa zmenšujúce písmená. Tie písmená sú tam tak malé, že na ne vôbec nevidieť a naozaj neviem, ako toto môže pomôcť vlastenectvu, či už je to v samosprávach, alebo je to v školách. Niektoré politické strany si mýlia lásku k vlasti s pozitívnym vzťahom ľudí k nim samým alebo k ich momentálnej vláde. Avšak krajina nerovná sa vláda, krajina nerovná sa žiadna konkrétna politická strana. Mám rád Slovensko, mám rád ľudí, ktorí tu žijú. Nemal som pozitívny vzťah k predchádzajúcej vláde, ktorá takýto zákon presadila, nie napriek tomu, že mám rád Slovensko, ale práve preto, že mám rád Slovensko. Vláda aj parlament môžu prispieť k vlastenectvu a k jeho rozvoju, ale nie takýmto spôsobom. Môžu k nemu prispieť tak, že budú prijímať dobré zákony, budeme zodpovedne spravovať túto krajinu. Spravíme ju slobodnejšou a takou, v ktorej sa jej občania budú cítiť dobre a budú na ňu hrdí. To je cesta k vlastenectvu. Nie tá, na ktorú sme vykročili v apríli tohto roku. Nepočítam, že by tento návrh mohol podporiť ktokoľvek zo súčasnej opozície. Chcem však poprosiť o podporu kolegov z vládnej koalície, pretože aj viacerí z nich kritizovali prvú verziu tzv. vlasteneckého zákona, a pokiaľ viem, nikto z vtedajšej opozície nehlasoval ani za tú schválenú verziu, s ktorou neskôr prišiel SMER. A myslím si, že je správne, ak sa dokážeme správať rovnako aj vo vládnej koalícii, aj v opozícii, a to, čo tvrdíme ako predstavitelia opozičných strán, keď cítime podporu študentov na námestí, ktorí vyjadrujú svoju nespokojnosť s tým, čo prijala momentálne vládna koalícia, tak na rovnakých pozíciách by sme mali zostať aj vtedy, keď máme v parlamente väčšinu a keď to môžme reálne zmeniť. Takže ešte raz, kolegovia a kolegyne z vládnej koalície, poprosím vás o podporu tohto návrhu zákona. Ďakujem.