Galis, Dušan, poslanec NR SR (2012-06-27):
Vážený pán predsedajúci, vážené dámy, vážení páni, ja začnem trošku z iného konca. Bolo to nedávno, keď sme spolu pozerali vzadu majstrovstvá sveta, myslím, že to bol zápas Slovensko – Francúzsko, ktorý sa nám nakoniec podarilo vyhrať. A myslím si, že všetci, čo sme tam sedeli, sme ukázali, ako vieme fandiť tejto krajine. Samozrejme, videl som pri sebe veľa odborníkov na hokej, ktorí vedeli, kto kedy mal vystreliť, kto kedy mal brániť, ako mal tréner striedať, proste čo poslanec, to odborník na šport a špeciálne na hokej. Ja sa tiež prikláňam k tomu, že aj ja som sa tam cítil medzi nimi veľký odborník, ani korčuľovať v podstate neviem, ale proste tak to asi v živote chodí, že mali sme všetci radosť po zápase. A musím povedať, že počas týchto majstrovstiev sveta sa vôbec na Slovensku nebavilo o politike, v krčmách sa bavilo o hokeji, každý mal slovenský dres a každý bol rád, že našim chlapcom sa darí a darilo. Takže musím povedať, že šport spája ľudí. A treba si vážiť ľudí, ktorí sú ochotní obetovať svoje zdravie, ktorí sú ochotní na sebe pracovať celý život. A myslím si, že športovci a umelci robia najväčšiu reklamu tejto krajine. To, dúfam, so mnou budete súhlasiť. Teraz poviem taký druhý príklad. Pred odchodom na majstrovstvá sveta vo futbale sme boli s bývalým trénerom reprezentácie Vladom Weissom poprosiť, požiadať o sponzorské v jednej nemenovanej banke na prípravu reprezentácie Slovenska. A bolo nám veľmi slušne povedané, že, bohužiaľ, táto banka sponzoruje veľmi známy taliansky klub. Bohužiaľ, odišli sme veľmi smutní, ale čo čert nechcel, pri vylosovaní sme dostali Talianov a zhodou okolností sme ich porazili. Takže tá celá banka, všetci zamestnanci zo Slovenska, ktorí tam pracovali, sa tešili, možno len tí ľudia, ktorí nám povedali dovidenia, tak boli smutní. Bohužiaľ, taký je tiež šport. Takže čo sa týka tejto myšlienky, ja s tým absolútne súhlasím. Súhlasím s tým, že je to dobrá myšlienka. Ale to, aby som oddeľoval olympijského víťaza od majstra sveta, majstra Európy, to je veľmi ťažké. To by mohlo aj narušiť medziľudské vzťahy, pretože ak mám byť konkrétny, za Lokomotívu Košice hrával Jozef Móder. Možno niektorí ho poznáte, podľa mňa väčšina ho pozná. Bol majster Európy a nepatrí do tej skupiny. Kunzo, ktorý bol jeho žiak, patrí do tej skupiny. Teraz sú to priatelia. Myslíte si, že to nenaruší tie medziľudské vzťahy? Ja si myslím, že áno, že by to nebolo dobré, pretože takisto ako majster sveta, ako olympijský víťaz všetci robia radosť nám všetkým. A ja by som ich nerozdeľoval. To je veľmi citlivá otázka. Bolo by dobré, keby sme sa ňou zaoberali, ako ďalej. Ale či už stojí za povšimnutie alebo za to, či by mali vo veku 40 rokov brať ako rentu, to je tiež na zamyslenie. Ale čo by som uprednostnil alebo na čo by som kládol väčší dôraz, je, sú olympionici, ktorí ešte žijú medzi nami, ktorí sú tí, ktorí absolvovali tieto majstrovstvá. Ale bolo im odoprené v tom minulom období. A takisto ako tuná pán Osuský, tak aj ja poznám pánov, či už je to pán Zachara alebo pán Švajlen alebo pán Urban, títo by si to hádam zaslúžili, pretože urobili niečo, čo robili zadarmo, robili z lásky. A neboli docenení. A niekedy mám taký pocit, že týchto ľudí si vážime alebo nejakú úctu máme k nim vtedy, keď sa s nimi lúčime. Sám to zažil, keď sme sa boli lúčiť s pánom Popluhárom, koľko ľudí tam bolo, koľko ľudí si ho vážilo, ako nám za ním bolo smutno, ale že robil kus teda v slovenskej futbalovej reprezentácii, že nosil tie krabice a zbieral ponožky po tých mladých hráčoch, to si vtedy nikto nevšímal. Takže bol by som rád, keby sme sa aj nad tou otázkou nejako zamysleli a porozmýšľali, či by nebolo dobré predovšetkým týchto ľudí nejako ešte oceniť za to, čo pre túto krajinu urobili. Chcelo by to väčšiu diskusiu. Samozrejme, bavíme sa tu o zdravotných sestrách. Čiže keď zdravotné sestry majú problémy, tak, samozrejme, sa s nimi baví, diskutuje a tuná keď sa jedná o športovcov, tak nie. Tiež by si bolo dobré vypočuť aj jednu stranu, aj druhú stranu a nejaké resumé by z toho malo vyjsť, pretože je to vec, ktorá skutočne stojí za to. Skutočne stojí za to, aby sme sa venovali jej. A ja verím, že všetci tuná, ktorí sedíme, máme svoje deti, máme svoje rodiny, ktoré majú tiež svoje idoly, svoje vzory. A si myslím, že šport je ten najideálnejší, ako nejako mladých ľudí zapojiť do života. Ak mám byť úprimný, som tu už dosť dlho na to, aby som mohol povedať ďalší názor. Bavíme sa o športe, ale ja dodnes osobne neviem, ako je financovaný šport. Viete mi niekto povedať, koľko ide do športu ročne peňazí, koľko peňazí do športu dáva ministerstvo obrany, ministerstvo vnútra, TIPOS, hazardné hry, koľko ide peňazí do športu? To nikto mi nevie povedať. (Reakcia z pléna.) To je koľko? Pán Simon, povedzte mi, koľko je to veľa? (Odpoveď z pléna. Áno, Wänke? Wänke, bohužiaľ, za jabĺčka sedel v base alebo tam sedí a niektorí sú na Kanárskych ostrovoch. Taký je život. Samozrejme, tento zákon je dobrý. Treba sa nad ním nejako zamyslieť, treba s tým niečo robiť, ale treba vyriešiť predovšetkým financovanie športu, financovanie športu je veľmi dôležité, pokiaľ nebude vyriešené toto a zákon o športe, do ktorého by sa to dalo zabudovať, ale tie pravidlá už aby potom platili dlhodobo, nielen na jedno volebné obdobie, a potom sa to zase bude meniť. Takže ja som, samozrejme, ochotný pomôcť tomuto zákonu, ale pokiaľ nebudú tieto veci doriešené a dotiahnuté do konca, to je financovanie športu a zákon o športe nový, tak to nepodporím. Ďakujem pekne. (Potlesk.)