D. Jarjabek, poslanec: (2008-11-27):
Nuž, ctení kolegovia, buďte takí láskaví a vyhľadajte si v roku 2002 len dve uznesenia vlády pána Mikuláša Dzurindu. Jedno o rekonštrukcii sídelnej budovy Slovenskej filharmónie, teda Reduty a druhé o rekonštrukcii a dostavbe Slovenskej národnej galérie. Obe tieto „betonárske rozhodnutia“ prijímal totižto ešte Dzurindov kabinet na návrh vtedajšieho podpredsedu SDKÚ a ministra kultúry Milana Kňažka. A iste je iba „náhoda“, že to urobil krátko pred voľbami. Keď Dzurindov kabinet po voľbách vo vláde pokračoval, na vlastné uznesenie sa vykašľal a tak sme dve sídelné budovy národných kultúrnych inštitúcií v dezolátnom stave nútení teraz riešiť my. Takže trošku opatrne s tou kritikou betonárskych aktivít a keď, tak kritizujte sami seba. Aj ja si, samozrejme, viem predstaviť, že by rezort mohol pracovať s ešte väčším objemom zdrojov. Po ôsmich rokoch pravicového sporenia na kultúre je do čoho investovať a po polstoročí hanebného nevzťahu ku kultúrnej histórii je tu skrytý dlh najmä voči pamiatkam v obrovskej výške. Pred mnohými, vari desiatimi rokmi, sa odhad tejto zadlženosti pohyboval kdesi okolo 130 mld. korún. Teda dnes by sme v zásade mohli hovoriť takmer o jednom štátnom rozpočte. Už dávnejšie sa ukázalo, že nás nespasia ani bohatí podnikatelia, pretože vzťah ku kultúre veru nerastie priamo úmerne s výškou bankového konta. Skôr možno povedať, že čím je súkromný sektor bohatší, tým sú nároky kultúrnych inštitúcií na štátny rozpočet vyššie. Iste. Mnoho premiér, festivalov a vernisáží zdobia priam zoznamy sponzorujúcich firiem a spoločností, ale povedzme si úprimne, sponzori až príliš často zaplatia akurát tak popremiérové spoločenské posedenia a prípadne nejaké extra honorárové požiadavky mediálne propagovaných celebrít, bez ktorých by to, pokiaľ ide o umelecké snaženie, išlo možno aj lepšie. Ale sponzor si praje a sponzor si kúpi. Pani poslankyňa Vášáryová si na svojom blogu nedávno poťažkala, citujem: „Keď som si spočítala, koľko finančných prostriedkov investoval štát, sponzori, zahraničné organizácie do záchrany pamiatok v mojom rodnom meste Banská Štiavnica za posledných tridsať rokov, nemôžem sa ubrániť dojmu, že za veľké peniaze by mala byť Štiavnica obviazaná zlatou mašľou. Pes je však zakopaný inde. V neschopnosti štátu a vedenia mesta počas tých tridsiatich rokov a aj nás Štiavničanov jasne pomenovať, čím má byť Štiavnica pre Slovensko a Európu. Čo má čomu slúžiť v tomto opustenom meste a kto je za čo zodpovedný.“ Celkom výnimočne s pani kolegyňou Vášáryovou súhlasím. Až pričasto sa stáva, že za veľké peniaze opravené a vynovené objekty zívajú prázdnotou, pretože už niet energie a nápadov ako infraštruktúru využiť. Až príliš často sa starostovia a primátori síce veľmi intenzívne angažujú pri lobovaní, aby dostali z verejných zdrojov peniaze na stavebné opravy, ale výrazne menej im záleží na tom, aby potom miestni nadšenci dostali „za hrsť drobných“, ktoré ale potrebujú, aby objekt ožil. V našich hradoch a zámkoch je zakliaty obrovský potenciál, napríklad pokiaľ ide o podnety turizmu. Ale príliš málo je tu Červených kameňov alebo bojnických kastelánov, ktorí z historických múrov dokážu vykresať turistickú atraktívnosť. Až príliš často sa stáva, že dobré predstavenie Košického divadla nemôžeme vidieť v Bratislave, Martine či Banskej Bystrici, pretože niet peňazí na zájazd a zo vstupného sa na cestu a ubytovanie nezarobí. Až príliš často sa dokonca slovenský čitateľ ani nedozvie, aká dobrá kniha kdesi v malom vydavateľstve vyšla, pretože pre naše „svetové médiá“ je dôležitejšie, ktorá hviezda zmenila frajera a ktorá absolvovala plastiku, ale na novú knižku čas a priestor nájdu len veľmi sporadicky. A mohol by som pokračovať. Preto som veľmi rád, že v rozpočte na rok 2009 najvýraznejšie rastie položka Podpora kultúrnych aktivít rozpočtových a príspevkových organizácií – o 340 %. Je iste zaujímavé, že v rámci opozičnej rétoriky pani kolegyňa Vášáryová pred dvoma rokmi z tohto miesta tvrdila, citujem: „Drastické zníženie grantového systému, nech už bol akýkoľvek, znamená jasný signál odklonu od podpory viaczdrojového financovania projektov a viaczdrojového financovania regionálnej a nezávislej kultúry, ktoré saturujú najmä vidiecku kultúru. Naopak, posilňuje sa úradnícka kontrola kultúrnych činností,“ koniec citátu. Nuž teda, kto vie trošku rátať, nech si zráta, o koľko sa pani kolegyňa Vášáryová pomýlila, resp. sekla. Neprišlo ani k odklonu od podpory viaczdrojového financovania, ani sa nestal istý finančný kolaps. Ale už slovo bolo povedané, už ho nikto nezoberie späť. Práve naopak, vznikajú nové a nové poplašné správy. Pán Mikloš pred rokom na tomto mieste povedal i toto: „Dôkazom toho, že práve uskutočnené reformy sú dôvodom rýchleho rastu, je aj vývoj v iných krajinách, ako je napríklad Írsko alebo baltské krajiny, ktoré uskutočnili podobné reformy a tiež rastú rýchlo, práve tieto krajiny rastú dnes v Európe najrýchlejšie,“ koniec citátu. Nuž, po roku treba dodať, že v citovaných štátoch sa aj najsilnejšie prejavujú dôsledky súčasnej globálnej ekonomickej krízy. Nedajboh, aby sme v tomto zmysle kopírovali trendy v Írsku či v baltských krajinách. Som presvedčený, že slovenská ekonomika je zdravšia a pevne dúfam, že je zdravšia a teda aj výhľad, že rezort kultúry dostane zdroje v plánovaných výškach. Dámy a páni, vlani som na tomto mieste konštatoval. „Som rád, že návrh rozpočtu na rok 2008 konečne otáča trend, že namiesto toho, aby sme pokračovali v premene Slovenska na kultúrny secondhand, smerujeme zase k tomu, aby sa v našich kultúrnych ustanovizniach začalo opäť aj pracovať a tvoriť.“ Myslím si, že predložený návrh štátneho rozpočtu na rok 2009 tento trend potvrdzuje a v rámci možností vytvára pre aktivity kultúrnych inštitúcií lepšie podmienky, ako to bolo vlani, predvlani a skutočne môžem ísť takto ďalej aj tých osem, deväť rokov dozadu. Nie ideálne, ale v porovnaní s výhľadom, ktorý predkladal parlamentu ešte pán Mikloš ako minister financií a predpokladal na rok 2009 nasmerovať do kultúry 3 mld. a 941 mil. Sk. Je to predsa len o citeľných 1,7 mld. viac. Ešte raz, pán minister Mikloš vtedy chcel dať do kultúry a predpokladal 3 mld. 941 mil. korún pre rok 2009. Myslím, že aj z tohto je zreteľne cítiť, že pre túto vládu nie je prioritou predať novostavbu nejakého zanedbaného národného divadla, ale podporiť rozvoj slovenskej kultúry. A dúfam, že tento trend už nikto nikdy neotočí. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)