P. Kresák, poslanec: (2001-09-05):
V prvom rade by som chcel na tomto mieste konštatovať alebo zmieniť sa o niektorých motívoch, ktoré nás viedli k tomu, aby sme sa vlastne v predloženej novele vrátili k väčšiemu počtu volebných krajov, na ktoré by sa malo rozdeliť územie Slovenskej republiky. Azda treba povedať, že v čase, keď sme diskutovali a vypracúvali predloženú novelu, nebolo známe, ako bude vyzerať to členenie Slovenskej republiky z hľadiska počtu vyšších územných celkov, ale aj napriek tomu trúfam si dnes z tohto miesta vysloviť názor, že číslo štyri, ktoré navrhujeme, je číslom vhodným a takpovediac aj číslom optimálnym. Prečo to konštatujem? Samozrejme, sú legitímne názory, ktoré zastávajú trebárs stanovisko, že vzhľadom na to, že osem vyšších územných celkov, bolo by možné uvažovať aj o ôsmich volebných krajoch. Ja môžem z tohto miesta azda poukázať iba na minimálne tieto argumenty, prečo azda nie osem, ale radšej štyri. Po prvé, v prvom rade preto, že štyri volebné kraje sú výhodnejšie pre občana, výhodnejšie pre občana a uplatnenie jeho hlasu vzhľadom na to, že v Slovenskej republike sa používa proporcionálny volebný systém. Ako všetci iste viete, tento proporcionálny volebný systém je založený na pomerne komplikovaných matematických deleniach, ktoré, samozrejme, ale nezaťažujú občana, ale pracujú s týmito deleniami pracovníci volebných komisií. Výsledkom je však skutočnosť, že nikdy v žiadnom z volebných krajov nie je možné, aby sa všetky mandáty, ktoré sú k dispozícii, rozdelili v prvom skrutíniu. A práve preto dochádza k druhému skrutíniu alebo k tomu druhému prerozdeľovaniu hlasov. Ak ste pozorne počúvali, o čom nepochybujem, pána kolegu Orosza, iste viete, že našou ambíciou je zvýšiť význam hlasu voliča, hlasu občana cez zvýšenie významu preferenčných hlasov. Práve v tejto súvislosti musím konštatovať, že to, že druhé skrutínium alebo počet mandátov, neuplatnených mandátov v prvom skrutíniu, ktoré sa majú rozdeľovať práve v druhom skrutíniu pri ôsmich volebných krajoch, je podstatne väčší ako pri štyroch. Chcem teda povedať, že pri tom druhom skrutíniu už nie je možné, a to je významné, nie je možné uplatňovať alebo prizerať na preferenčné hlasy, pretože ako iste viete, druhé skrutínium sa koná v rámci územia celej Slovenskej republiky. Čiže už sa neprihliada na jednotlivé volebné kraje. Takže tento jeden dôvod je pomerne významným dôvodom, prečo radšej menší počet ako väčší s ohľadom na význam hlasu voličov. Samozrejme, mohli by sme ale pokračovať ďalej, mohli by sme hovoriť o možných ďalších vplyvoch, ktoré súvisia s regionalizmom. Osem volebných krajov a ich stotožnenie s počtom vyšších územných celkov bude prirodzene evokovať to, že vlastne poslanci Národnej rady sa budú cítiť spojení s vyššími územnými celkami a budú sa cítiť viac reprezentanti vyšších územných celkov. Keďže ale v súlade s textom Ústavy Slovenskej republiky poslanci Národnej rady sú zástupcovia všetkých občanov a všetkých voličov, nepokladám ja osobne a nepokladali sme pri koncipovaní tejto novely za správne, aby sme spájali voličov, teda vlastne poslancov s voličmi určitých regiónov takýmto spôsobom jednotne. Takže z toho dôvodu navrhujeme väčší počet, ale osobne teda ja rozhodne nie som zástanca toho, aby ten počet bol zhodný s počtom vyšších územných celkov. Samozrejme, tento regionalizmus mohol mať, mohol mať viaceré negatívne črty v činnosti Národnej rady, ale teraz asi nie je namieste tieto všetky črty rozoberať. Ešte mi dovoľte pár slovami zmieniť sa o takej zásadnej novele, ktorou prináša práve definovanie volebnej kampane, o ktorej už čiastočne hovoril aj pán kolega Orosz. Tá úprava volebnej kampane, ako ste si iste všimli v platnom znení § 23 zákona č. 80/1990 Zb., ktorého novelu máte pred sebou, tá definícia samotná chýbala doposiaľ. Ale tiež podľa nášho názoru je správne a potrebné, aby definícia volebných kampaní bola vlastne v slovenskom právnom poriadku upravená jednotným spôsobom. Aj preto už pán kolega Orosz správne poukázal na to, že my sa snažíme túto otázku už riešiť priamo aj v zákone, teda kde už je vyriešená v zákone o voľbách prezidenta Slovenskej republiky, dostala sa táto, riešenie tejto otázky aj do zákona o voľbách do vyšších územných celkov, áno, budeme to navrhovať, je to už prichystané aj v zákone o komunálnych voľbách. Musí byť teda jasné, čo možno pokladať za volebnú kampaň, aký má obsah tá volebná kampaň a, samozrejme, na aké subjekty sa vzťahuje táto regulácia. Z tohto dôvodu je podľa môjho osobného presvedčenia tiež významné konštatovanie, že vlastne subjekty, ktoré pôsobia v rámci volebnej kampane, sú pomerne široko vymedzené a že teda tá volebná kampaň a jej definícia sa vzťahuje nielen na kandidujúce politické strany a hnutia, na jednotlivých kandidátov, ale aj na iné fyzické a právnické osoby. Totižto je to, samozrejme, veľmi dôležité, aby aj iné fyzické a právnické osoby boli viazané určitými limitmi, ktoré pôsobia na kandidujúce politické strany a politické hnutia, pretože práve tí neznámi jednotlivci alebo tie neznáme právnické osoby zohrávajú v priebehu volebnej kampane pomerne významnú úlohu. Takže aj na tieto by sa mala vzťahovať tá naša úprava samotnej volebnej kampane. K dĺžke volebnej kampane. Pán kolega Orosz ako navrhovateľ prerokúvaného zákona už na to poukázal tiež. My sa snažíme skrátiť alebo predkladáme návrh na skrátenie volebnej kampane o jeden týždeň. Čiže podľa nášho návrhu by sa volebná kampaň vlastne mala začať 23 dní pred konaním, pred dňom volieb a končiť sa 48 hodín. Čiže predpokladáme dĺžku 21 dní, v podstate o 7 dní kratšiu dĺžku, než je v súčasnosti upravená. Aké motívy nás k tomuto viedli? Dalo by sa tiež hovoriť o viacerých významných motívoch tohto skrátenia, ale ak by som chcel byť veľmi stručný a azda poukázať na tie najvýznamnejšie, tak trúfam si povedať, že v súčasnosti občania Slovenskej republiky ako voliči sú už pomerne veľmi dobre oboznámení s činnosťou, so smermi, so zameraním a s aktivitami tak existujúcich alebo pôsobiacich politických strán v Národnej rade Slovenskej republiky, ako aj tých strán, ktoré sa o zvolenie uchádzajú. Čiže chcem povedať, že ten záujem a vlastne tie znalosti a vyspelosť občanov Slovenskej republiky ako voličov je už dnes podstatne vyššia, než bola trebárs pred tými zhruba desiatimi rokmi alebo v čase, keď sa v roku 1990, keď sa prijímal zákon číslo 80. Inými slovami, vidíme tu priamu súvislosť medzi potrebnou dĺžkou volebnej kampane a vyspelosťou občanov, voličov. To je jeden dôvod. Čiže zastávame názor, že vyspelejší volič nepotrebuje byť tak dlho informovaný, pretože on už zväčša má utvorený názor na pôsobenie politických subjektov. Druhý, nemenej azda významný faktor je aj tá skutočnosť, že skrátenie volebnej kampane prinesie aj určitú finančnú úsporu nielen kandidujúcim politickým stranám a hnutiam, ale v konečnom dôsledku aj teda úsporu verejných financií, pretože iste viete, že podľa platnej právnej úpravy je štát alebo je štát zaviazaný vrátiť kandidujúcim politickým stranám, ktoré splnili určité náležitosti, vynaložené finančné náklady na volebnú kampaň. Ešte mi dovoľte v súvislosti s volebnou kampaňou poukázať minimálne na jeden alebo na tieto významné prvky tejto našej úpravy. Kladieme pomerne veľký dôraz na vyváženosť alebo nestrannosť a objektívnosť fungovania všetkých tak verejnoprávnych inštitúcií počas volebnej kampane, ako aj vysielateľov zo zákona, čiže tých súkromných médií, ktorých činnosť po prvýkrát vlastne regulujeme aj v tejto navrhnutej právnej úprave. Iste viete, a už to tiež bolo spomínané, že absentoval v tomto zákone alebo absentovala doposiaľ úprava pre týchto takzvaných vysielateľov zo zákona podľa nového zákona o vysielaní retransmisií, čiže súkromných médií. Pokladáme a bola Slovenská republika právom za to kritizovaná nielen zo strany zahraničia, ale, samozrejme, aj zo strany vlastne neštátnych alebo zo strany tretieho sektora, alebo neštátnych organizácií v rámci Slovenskej republiky. Pokladáme teda za správne, aby existovala právna úprava, ktorá by umožňovala pôsobenie týchto vysielateľov zo zákona, ale takisto pokladáme aj za správne a potrebné, aby boli určité zákonné limity postavené pre toto pôsobenie. Tie zákonné limity sú v nami navrhovanom zákone budované jednak na princípe rovnakého prístupu kandidujúcich politických strán a hnutí do týchto súkromných médií na povinnosti, aby súkromné médiá poskytovali rovnaké podmienky, rovnaké podmienky pre všetky kandidujúce politické strany a hnutia, ale, samozrejme, aj na princípe, že pod týmito podmienkami treba rozumieť aj úhradu, úhradu tých nákladov, ktoré budú mať vysielatelia zo zákona s volebnou kampaňou. Inými slovami, reguluje sa, dáva sa možnosť súkromným médiám, ale, samozrejme, s tým, že na rozdiel od verejnoprávnych - od Slovenského rozhlasu, od Slovenskej televízie, ktorej to bude hradené zo štátneho rozpočtu, súkromným vysielateľom zákona, súkromným médiám by mali uhrádzať tieto výdavky alebo náklady jednotlivé politické strany a hnutia. Podobne kladieme dôraz, pretože volebná kampaň, to nie sú iba, nie sú iba tieto médiá, či už verejnoprávne, alebo súkromné, ale to je vlastne aj pôsobenie obcí a napríklad rozhodovanie obcí o tom, aké priestory, aké nosiče plagátov a podobne dajú k dispozícii jednotlivým kandidujúcim stranám a hnutiam. Aj v tomto pomerne si presne myslím, v § 23 utvárame podmienky na rovnaký prístup a na zachovanie rovnosti pre všetky kandidujúce strany v rámci kampane aj teda na rovnaký prístup aj zo strany obcí na ich propagáciu, na ich vlastnú propagáciu. S rovnosťou a s férovosťou samotného volebného procesu a volebnej kampane súvisia aj také veci, ako je napríklad právo kandidujúcej strany alebo hnutia brániť sa proti nesprávnym alebo  zavádzajúcim informáciám, ktoré dá iný subjekt o nich v rámci volebnej kampane. Aj takúto možnosť, samozrejme, utvárame a priamo stanovujeme povinnosť či už verejnoprávnym médiám, alebo vysielateľom na základe licencií, aby v prípade zverejnenia nepravdivej informácie poskytli priestor na korektné korigujúce vyjadrenie tej strany alebo hnutia, ktorá sa bude cítiť vlastne takýmto spôsobom osočená pri volebnej kampani, čo tiež doposiaľ nebolo tak jednoznačne upravené. A aby sa zabránilo šíreniu vlastne prípadných, prípadných nepravdivých alebo skresľujúcich informácií počas kampane v čase, keď už by sa nedalo, nebolo by možné adekvátne reagovať, konštatujeme, že 48 hodín pred začatím volieb a v priebehu volieb nebude možné zverejňovať informácie o kandidujúcich politických stranách alebo hnutiach. Z rovnakých dôvodov napríklad navrhujeme, aby sedem dní pred, do siedmeho dňa pred dňom volieb už nebolo možné zverejňovať výsledky predvolebných prieskumov. Samozrejme, dalo by sa výpočtom našich úmyslov a vlastne charakteristikou jednotlivých ustanovení pokračovať ešte pomerne dlhšie, ale keďže máte všetci predložený návrh pred sebou, nebudem vás ďalej zdržovať. Vážené kolegyne, kolegyne poslankyne, kolegovia poslanci, myslím si, že aj z tohto krátkeho pohľadu na časť predloženého návrhu novely zákona č. 80/1990 Zb. o voľbách do Slovenskej národnej rady v znení neskorších predpisov teda vidno, že ide o novelu, ktorá má tendenciu ďalej prehĺbiť demokratický charakter volebného procesu a má ambíciu prispieť k lepšiemu uplatneniu základného politického práva našich občanov, čiže volebného práva. Dovolím si teda v závere aj vás požiadať o podporu tohto návrhu a o jeho posunutie do druhého čítania. Ďakujem pekne za pozornosť.