I. Radičová, poslankyňa: (2007-02-01):
Hovoríme pritom o dvoch cieľových skupinách. Na jednej strane, bez diskusie, práva nájomcov bytov a nájomníkov. Vlastníci na jednej strane, na druhej strane tí, ktorí mali podpísané isté typy zmlúv s rôznymi subjektmi, ktoré sa menili, ocitli sa tiež v právnej neistote a podobne. Áno, máme tu 2 cieľové skupiny, ktoré nie vlastnou vinou sa ocitli navzájom vo veľmi problémovej situácii. Faktom zostáva, že ani jedna z týchto cieľových skupín nie je v polohe ublíženého a toho, ktorý získava, a naopak. Pretože i medzi tými, ktorým sa po dlhých, dlhých rokoch vrátilo ich oprávnené vlastníctvo, zďaleka nie sú len a len takí, ktorí majú dostatočný kapitál alebo môžeme ich zaradiť medzi majetných, ktorí sú schopní bez problémov spravovať toto svoje nové vlastníctvo. Často sú to ľudia, ktorí sú na tom v úvodzovkách „majetkovo a finančne úplne rovnako“ ako časť na opačnej strane, teda nájomcov bytov. Práve preto je ten problém taký citlivý, pretože máme hľadať spravodlivé riešenie pre 2 typy práv. Na jednej strane právo vlastníkov, na druhej strane právo tých, ktorí tieto byty obývajú. Vychádzajúc z potreby ochrany súkromného vlastníctva, jednoznačne podporujeme dereguláciu nájomného v reštituovaných a obecných bytoch. V opačnom prípade považujeme za povinnosť štátu odškodniť vlastníkov bytových domov, ktorým je vplyvom regulácie zo strany štátu znemožnené vyberať za užívanie ich majetku trhové nájomné. Toto ústavné právo bolo v prípadoch z Českej republiky a Poľska potvrdené aj Európskym súdom pre ľudské práva. V Čechách, keď už hovorím tento príklad, dochádzalo k postupnej deregulácii cien nájomného na základe vzorca, ktorý zohľadňoval cenový vývoj, infláciu za predchádzajúci rok a veľkosť mesta, resp. obce. Takýmto spôsobom došlo k postupnej úprave cien nájmu smerom k trhovému nájomnému, problém regulácie sa tým však dosiaľ nepodarilo vyriešiť. Iné príklady, ktoré sa zaoberali týmto problémom. Na Novom Zélande, v jednej z najliberálnejších ekonomík sveta, zaviedli systém poukážok na bývanie, na základe ktorých štát nízko príjmovým rodinám hradí určitú časť rozdielu medzi ich príjmom a trhovým nájomným. Obdobný spôsob aplikujú vo Veľkej Británii a v USA. Cieľom je, aby sa rodiny s nízkymi príjmami mohli uplatniť na bytovom trhu, a preto sa poukážky používajú na všetky formy zabezpečenia bývania, nájomné, úhrada hypoték atď., no nemôžu slúžiť na iný účel. U nás nie je použitie príspevku na bývanie takto špecifikované. Čo navrhujeme, aby sme sa zamysleli a skúsili naozaj ten problém len neodsunúť, ale naozaj vyriešiť. Keďže problém bývania je lokálnym problémom, hovorím o decentralizácii, pričom mestá a obce majú v rukách všetky potrebné nástroje na jeho riešenie, vlastnícke práva k pozemkom, územné plánovanie, prístup k dotáciám a lacným úverom zo Štátneho fondu rozvoja bývania, pri rešpektovaní princípov decentralizácie je zrejmé, že aj regulácia ceny nájmu by mala byť v rukách samosprávy. Tá by mala venovať osobitnú pozornosť riešeniu tejto situácie, a to diferencovane podľa miestnych potrieb a podmienok. Úlohou štátu je vytvoriť pre riešenie na lokálnej úrovni len rámcové podmienky typu ako dotácie na výstavbu sociálnych bytov, úhrada úrokov na hypotéky, bonifikácia stavebného sporenia, či iné formy možného odškodnenia. Treba pripomenúť, že mestá počas ostatných rokov nevenovali dostatočnú pozornosť riešeniu problému bývania, a pokiaľ nebude vytvorený mechanizmus zo strany zákonodarcu, predpokladáme, že ani nebudú hľadať systémové riešenia. Váš návrh, pani poslankyňa, spolu s pani poslankyňou Muškovou im na to totiž týmto vytvára všetky predpoklady. Osobitne by sa mala venovať pozornosť riešeniu tejto situácii na úrovni miest, ktorých sa to najviac týka. Je to Bratislava, Košice, Banská Bystrica. Tieto mestá by mali mať jasnú bytovú politiku a podľa možnosti by sa mali snažiť ponechať dotknuté nájomné byty v bytovom fonde mesta. Vymedzenie účelu cez územný plán a nedovoliť vlastníkom ich transformáciu na nebytové, prípadne kancelárske priestory. Mestá však vo svojich všeobecne záväzných nariadeniach nemôžu nariaďovať obmedzenie výkonu vlastníckych práv, pokiaľ na to nie sú splnomocnené zákonom. Preto navrhujeme, aby sme predloženú novelu posunuli do druhého čítania a aby sme zvážili a doplnili predkladaný návrh o mechanizmy, ktoré zabezpečia naozaj uskutočnenie realizácie daného problému. Preto navrhujeme, aby do druhého čítania v rámci pozmeňujúceho návrhu bola navrhnutá regulácia cien nájmu a isté predĺženie, napríklad maximálne na 3 roky, pričom jej detaily, tejto regulácie, si upravia mestá a obce svojimi všeobecne záväznými nariadeniami. Do zákona o cenách sa dá v záujme ochrany vlastníkov, lebo toto by ochraňovalo nájomcov, v záujme ochrany vlastníkov zakomponovať aj určité minimálne zvýšenie cien nájmu, napríklad podľa českého modelu alebo istá forma odškodnenia. Ďakujem vám za pozornosť a som presvedčená, že v ďalších diskusiách medzi prvým a druhým čítaním sa nám podarí nájsť riešenie, ktoré problém nebude len posúvať s otvoreným koncom, ale ho dokáže posunúť k vyriešenému koncu. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)