L. Szigeti, poslanec: (2008-12-02):
Takisto sa priznám, že približne pred mesiacom, keď sme rokovali o tejto novele zákona, nebol som úplne presvedčený o tom, že s kolegom Berényim budeme úspešní a prejde tento zákon do druhého čítania. Som rád a z tohto miesta chcem vysloviť poďakovanie všetkým tým poslancom, ktorí pomohli k tomu, aby sme dnes mohli rokovať o tejto novele v druhom čítaní. Ak sa dobre pamätáte, vtedy z tohto miesta som dal verejný prísľub na výzvu minimálne dvoch poslancov tejto snemovne, že uvedomujeme si, že pravdepodobne v podobe, v akej sme napísali túto novelu zákona, zákon má minimálnu šancu, aby prešiel. Práve preto sme boli vyzvaní minimálne s tými dvomi poslancami, že ak je priechodný pre nás taký pozmeňujúci zákon, ktorý to zmení na dvojjazyčnosť, či vieme za to hlasovať. My sme vtedy obidvaja sľúbili, že áno, jednoznačne, ak padne rozumný pozmeňujúci návrh, poslanci za SMK sú pripravení a ochotní hlasovať za rozumné pozmeňujúce návrhy. Mnohí ste nás vyzvali v priebehu dnešnej rozpravy, kde sú pozmeňujúce návrhy zo Strany maďarskej koalície. My sme vám nesľúbili pred mesiacom, že budeme to my, ktorí predložíme k vlastnému návrhu ďalšie pozmeňujúce návrhy. Ale som rád, že niekoľko pozmeňujúcich návrhov tu padlo. A nachádzajú sa medzi nimi také, ktoré sú pre nás priechodné. A Strana maďarskej koalície bude hlasovať za prijatie týchto pozmeňujúcich návrhov. Prekvapuje ma spôsob vystúpenia mnohých poslancov Národnej rady Slovenskej republiky, až na niekoľko výnimiek, pretože, milé dámy, vážení páni poslanci, hlavne z opozičných kruhov, vy ste veľmi dobre vedeli a boli ste si a ešte stále ste si vedomí toho, že nám je priechodný taký zákon, taká novelizácia zákona, kde geografické názvy budú uvedené dvojjazyčne. Dvojjazyčné uvádzanie pre národnostné školstvo nie je ničím novým. Veď existujú dvojjazyčné vysvedčenia, existuje dvojjazyčné vedenie pedagogickej dokumentácie, no prečo by nemohli byť tie geografické názvy dvojjazyčné? My sme to naznačili. Bohužiaľ, ani jeden z vystupujúcich na túto skutočnosť v priebehu dnešnej rozpravy nereflektoval. Ľutujem to, pretože viete to a vedeli ste to, že je to pre nás riešenie. A ani jeden z vás ani nenaznačil takúto možnosť riešenia tejto problematiky, to, čo sme sľúbili pred mesiacom, že platí aj dnes. Teda riešenie, ktoré bude znamenať dvojjazyčné používanie, by bolo pre nás riešením. Chcel by som reagovať na niektoré vystúpenia a možno by som začal s tými problémami, ktoré boli problémami aj pred mesiacom, kto spolitizoval túto kauzu, prečo vznikla táto kauza a prečo je v protirečení so slovami pána premiéra, ktorý z tohto miesta sľúbil v auguste 2006 zachovanie súčasného stavu, teda status quo. Odvolávať sa na stanovisko ministerstva školstva, na jazykový zákon a zákon o kartografii a geodézii podľa môjho názoru nie je adekvátne a nie je opodstatnené, pretože jazykový zákon nerieši používanie jazykov národnostných menšín. A dokonca v § 4 sa hovorí v tomto zákone o tom, že vo výchovno-vzdelávacom  procese používanie jazykov národnostných menšín sa rieši špeciálnymi zákonmi. Je tam odkaz na zákon č. 29/1984 Zb. Predpokladám, že analogicky by tam mal byť odkaz na zákon prijatý v máji. Ale, bohužiaľ, ani starý školský zákon, ani nový školský zákon konkrétne tieto záležitosti nerieši. Čo sa týka zákona a argumentácie, že veď zákon o geografii a kartografii jednoznačne hovorí vo svojom § 18 ods. 8, že geografické názvy majú byť uvádzané výlučne v štátnom jazyku, nezodpovedá to pravde. Je tam jednoznačne uvedené, že majú byť používané v štátnom jazyku. Ale nie je tam zákaz, aby mohli byť používané aj v jazyku národnostnej menšiny. Ak mi niekto nájde v tom paragrafe túto vetu, tak mu zaplatím aj pivo, aj poldeci. To tam nie je. Hovorím to preto, lebo deklarovali sme pred mesiacom, že sme pripravení na kompromisné riešenie, hľadáme riešenie. A hľadajme riešenie spoločne. Vy ste na naše slová spred mesiaca nereagovali. Bohužiaľ, napriek tomu, že kolega Berényi začal svoj prejav s tým, že uvažujme v európskych rozmeroch a skúsme a snažme sa vyriešiť túto problematiku a rokujme bez pocitu pomsty za minulosť, mnohí vystupujúci jednoznačne vychádzali z historickej minulosti, argumentovali minulosťou, čo, si myslím, v tomto prípade nebolo najlepšie riešenie. Ja chápem a súhlasím so slovami pána poslanca Mečiara, že treba brať do úvahy aj to a treba pozorne vnímať citlivosť poslancov slovenskej národnosti, treba brať a vnímať citlivosť predstaviteľov slovenského národa, ale myslím si, že treba takisto citlivo pozorne vnímať aj reakcie príslušníkov národnostných menšín. Pán poslanec Mečiar, v tom návrhu sa nehovorí len o maďarskej národnostnej menšine, nehovorí sa len o školách s vyučovacím jazykom maďarským, ale všeobecne je tam formulácia pre národnostné menšiny. To znamená, že my sme mysleli aj na ostatné. Hovorilo sa tu o tom, že tieto snahy vyvolávajú pocit ohrozenia. Reagoval na to pán poslanec Bugár. Maximálne s tým súhlasím, že tieto snahy, tieto pokyny pána ministra Mikolaja takisto vyvolávajú pocit ohrozenia aj v nás, príslušníkoch národnostných menšín, predovšetkým v nás, Maďaroch, pretože učebnice nikdy neboli problémom, učebnice sa stali problémom len asi pred rokom, rokom a pol. A darmo tu trikrát spomínal pán poslanec Paška, že zákon je zbytočný. Je možnosť túto problematiku vyriešiť iným spôsobom, možno nižšou právnou normou, možno nariadením vlády alebo vyhláškou ministerstva školstva. Alebo začal hovoriť o tom, že prijmeme uznesenie, aby túto problematiku riešil poradný orgán vlády Slovenskej republiky pre národnostné menšiny. Nuž tak ja nie som presvedčený o tom, že sa to dá riešiť, pretože minimálne šesťkrát som rokoval s pánom ministrom Mikolajom, hľadali sme riešenie spolu a nenašli sme riešenie. Bol to diktát z jeho strany. Napriek tomu, že aj pán minister školstva má svoj poradný orgán pre národnostné školstvo, pán minister ani raz nezvolal tento svoj poradný orgán. Pán minister zrejme nebol zvedavý na stanoviská a názory príslušníkov jednotlivých národnostných menšín. Pán minister to vyriešil. A vy sa čudujete, že my máme pocit ohrozenia. Ale my môžeme mať pocit ohrozenia aj z iných vecí. A vy sa čudujete, že sa nazdávame, či to náhodou nemôže byť nejakým spôsobom aj forma násilnej asimilácie, pretože zasahuje to do identity príslušníkov národnostných menšín, do rozvoja identity národnostných menšín, či nemôžeme mať pocit ohrozenia, keď možno hlava štátu, pán prezident, hovorí o tom „veď čo tristotisícová maďarská národnostná menšina“. Neviem, kde je tých zvyšných 230 000. Keď počas poslaneckého prieskumu pánu ministrovi Januškovi začnem hovoriť o maďarských školách, o Maďaroch, ma upozorňuje, aby som používal správnu terminológiu a aby som si uvedomil, že na Slovensku nežijú Maďari, len žijú maďarsky hovoriaci Slováci. A mohol by som ďalej menovať, kto tu môže mať pocit ohrozenia a kto tu nemôže mať pocit ohrozenia. Mohol by som menovať ďalšie veci, ktoré vidím ako problémové, ale vzhľadom na to, že sa blíži sedemnásta hodina, asi už nebudem ďalej hovoriť. A ešte raz na záver by som chcel apelovať na všetkých poslancov Národnej rady Slovenskej republiky, tak ako som na nich apeloval pred mesiacom pri prvom čítaní, aby sme mali na zreteli predovšetkým záujmy detí, záujmy žiakov, aby sme dali šancu tomu, aby zvíťazil zdravý rozum, aby sme vyriešili túto kauzu, túto problematiku na všeobecnú spokojnosť. Ďakujem pekne.