M. Maďarič, minister kultúry SR: (2009-04-15):
Nebolo cieľom meniť základné pravidlá používania štátneho jazyka vo verejnom styku, pretože tak, ako sú nastavené v súčasnom platnom zákone, zabezpečujú postavenie slovenského jazyka v pozícii štátneho jazyka na území Slovenskej republiky spôsobom, ktorý je štandardný rovnako z pohľadu medzinárodného práva, ako aj z pohľadu podobných právnych predpisov v iných krajinách. Ak hovorím o iných krajinách, mám na mysli predovšetkým členské štáty Európskej únie, ktoré v rámci svojej jazykovej politiky prijali samostatné právne predpisy upravujúce používanie štátnych jazykov, alebo si postavenie štátneho jazyka zadefinovali vo svojich ústavách. Vo väčšine z týchto krajín pôsobia na úseku starostlivosti o štátny jazyk okrem kompetentných orgánov štátnej správy aj osobitné celoštátne inštitúcie, ktorých náplňou je výkon štátneho dohľadu nad používaním štátneho jazyka. Slovenský jazyk ako jeden z úradných jazykov Európskej únie má v Slovenskej republike postavenie štátneho jazyka a ako taký si vyžaduje účinnú právnu ochranu. Vieme, že zákon o štátnom jazyku v súčasnom znení neumožňuje ministerstvu kultúru v dostatočnej miere plniť štátom zverenú úlohu na úseku starostlivosti o štátny jazyk. V prípade nerešpektovania ustanovení zákona sa totiž ústredný štátny orgán dostáva do pozície prosebníka, ktorý môže porušovateľa zákona iba upozorňovať na nedodržanie konkrétneho ustanovenia a v prípade vytrvalého ignorovania platného právneho stavu nezostáva ministerstvu kultúry nič iné, len konštatovať ďalšie porušenie zákona. Je nepochybné, že takýto stav je neúnosný, pretože pôsobnosť štátneho orgánu, ktorý má kompetencie v danej oblasti sa nemôže zúžiť len na úlohu pozorovateľa, respektíve štatistika zbierajúceho údaje o porušovaní právnej normy bez akejkoľvek možnosti prispieť k dosiahnutiu nápravy. Z tohto dôvodu dôležitým bodom novelizácie zákona o štátnom jazyku bolo znovuzavedenie sankčných opatrení, ktoré sa zo zákona o štátnom jazyku vypustili po prijatí zákona č. 184/1999 Z. z. o používaní jazykov národnostných menšín. Tu treba zdôrazniť, že zo strany predkladateľa tohto zákona o používaní jazykov menšín išlo o absolútne nepochopiteľný krok, pretože zákon o štátnom jazyku nerieši postavenie menšinových jazykov vo verejnom styku a nijakým spôsobom nezasahuje do platných zákonných práv príslušníkom národnostných menšín. Zákon o štátnom jazyku, ako aj predkladaná novela v plnej miere rešpektuje právnu úpravu používania menšinových jazykov tak, ako je zakotvená v iných osobitných predpisoch. Je dôležité tiež si uvedomiť, že zavedenie sankčných opatrení nie je len o tom, aby sa dosiahlo dôslednejšie uplatňovanie zákona o štátnom jazyku v praxi, ale je predovšetkým o samotnej existencii alebo neexistencii zákona o štátnom jazyku. Viacročná aplikačná prax a vedomé ignorovanie potreby riešiť otázky postavenia štátneho jazyka a uplatňovania zákona v predchádzajúcom období potvrdili, že neúplná právna norma prestáva plniť svoju základnú funkciu, ktorou je usmerňovanie spoločenskej praxe v danej oblasti, čím v podstate prestáva byť zákonom v pravom zmysle slova. Novela zákona však neprináša len takzvané sprísnenie v podobe sankčných opatrení, práve naopak, predloženou novelou sme reagovali aj na oprávnené požiadavky z praxe a všade tam, kde to bolo možné sa popri povinnom používaní štátneho jazyka umožňuje aj používanie iných jazykov. Upravilo sa používanie českého jazyka v úradnom styku, ktoré doteraz  v podstate nijaká právna norma neumožňovala v takom rozsahu, ako sa navrhuje v predloženej novele. Zmiernili sa požiadavky aj v oblasti rozhlasového a televízneho vysielania, pri ktorom sa už striktne nevyžaduje, aby hlásatelia, moderátori a redaktori používali štátny jazyk, čím sa napríklad umožňuje aj účinkovanie českých moderátorov a redaktorov v slovenskom vysielaní. Napriek tomu, že úlohou zákona o štátnom jazyku nie je úprava postavenia menšinových jazykov, zavádza sa doplnením § 8 ods. 6 nové zákonné právo pre príslušníkov národnostných menšín, a to v oblasti používania menšinových jazykov v zdravotných a sociálnych zariadeniach. Vychádzame tak v ústrety odporúčaniam Výboru expertov Rady Európy uvedeným v správe o implementácii  Európskej  charty  regionálnych alebo menšinových jazykov  zo 16. januára 2006, v ktorej výbor expertov upozornil na možný rozpor tohto konkrétneho ustanovenia zákona so záväzkami vyplývajúcimi z charty. Takisto sa odstraňuje prekážka na vysielanie audiovizuálnych diel pre deti do 12 rokov v jazykoch národnostných menšín. Súčasné znenie túto možnosť nepripúšťa. Rozširuje sa počet výnimiek v prípade kultúrnych a výchovno-vzdelávacích  podujatí o ďalšie prípady, pri ktorých nie je povinné použiť štátny jazyk. Dopĺňajú sa výchovno-vzdelávacie  podujatia  zamerané na vzdelávanie v oblasti cudzích jazykov a divadelné hry s pôvodnými textami.  Takisto písomné právne úkony v pracovnoprávnom vzťahu, finančná a technická dokumentácia a ďalšie dokumenty a písomnosti sa môžu popri znení v štátnom jazyku vyhotovovať aj v inom jazyku, čím sa odstránila prekážka uplatnenia cudzích jazykov v tejto oblasti. Výraznou zmenou oproti súčasnému stavu je aj rozdelenie kompetencií pri výkone dohľadu, ktorý podľa súčasného znenia bolo povinné zabezpečovať len ministerstvo kultúry. V navrhovanej novele sa dohľad nad používaním štátneho jazyka o vysielaní zveruje Rade pre vysielanie a retransmisiu, oblasť reklamy sa prenecháva dozorným orgánom, ktoré v súčasnosti vykonávajú dohľad nad dodržiavaním zákona o reklame, v oblasti súdneho konania sa kompetencie presúvajú na predsedov súdu a periodická tlač s ohľadom na zachovanie slobody prejavu sa ponecháva na samoreguláciu. Dámy a páni, zákon o štátnom jazyku v znení predloženej novely môže prispieť k účinnejšiemu výkonu štátneho dohľadu nad uplatňovaním zákona, pričom súčasne utvára priestor aj na uplatnenie iných jazykov vrátane menšinových v súlade s požiadavkami  spoločenskej praxe. Ďakujem.