P. Kresák, poslanec: (2001-10-30):
Tlač 1185 Správa o stave súdnictva, ako aj tlač 1007 Návrh koncepcie súdnictva máte k dispozícii. Dovoľte mi preto, aby som vás z tohto miesta informoval v krátkosti o procese rokovania a o výsledkoch v Ústavnoprávnom výbore Národnej rady Slovenskej republiky. Najprv k správe o stave súdnictva. Túto správu spracovalo ministerstvo spravodlivosti a predložila ju vláda Slovenskej republiky na základe uznesenia Národnej rady Slovenskej republiky z 2. júla 2001 a správa bola zároveň pridelená na rokovanie ústavnoprávnemu výboru. Tento výbor sa zaoberal predmetnou správou na 122. schôdzi 23. augusta za účasti Rady sudcov Slovenskej republiky a profesijných organizácií sudcov. Bolo konštatované viac-menej zhodne, že v správe chýba analytická časť a najmä pokiaľ ide o príčiny, analýz príčin daného stavu a nie vo všetkých prípadoch táto správa ponúka adekvátne riešenia. V rozprave v ústavnoprávnom výbore zazneli tak pozitívne, ako aj negatívne názory nielen k predloženému materiálu, ale aj k celkovej situácii v rezorte. Dôraz sa kládol predovšetkým na plynulosť konania, na personálnu situáciu na súdoch, na materiálne vybavenie súdov, ale tiež aj na realizáciu niektorých legislatívnych úloh. Kritika alebo kritike sa podrobila najmä tá časť správy, v ktorej predkladateľ ospravedlňoval určité nedostatky reorganizáciou súdnictva, ktorá sa uskutočnila v rokoch 1996 a 1997. Viaceré názory a hodnotenia z diskusie pritom možno podľa nášho názoru, môjho názoru hodnotiť ako oprávnené. Samozrejme materiál nie je bez chyby, no  v každom prípade, aj keď je troška oneskorený, nakoniec možno konštatovať, že predstavuje podnet k ďalšiemu smerovaniu súdnictva. V závere svojho rokovania preto aj ústavnoprávny výbor prijal uznesenie č. 661, v ktorom odporučil správu schváliť v znení pripomienok. Odporúčam preto, aby rozprava k tomuto materiálu bola otvorená až potom, ako odznie aj informácia k návrhu koncepcie stabilizácie súdnictva, tlač 1007. Dovoľte mi teda na úvod teda pár slov k prerokúvaniu tohto materiálu v ústavnoprávnom výbore. Aj k tomuto materiálu, k jeho posudzovaniu predchádzala iniciatíva ústavnoprávneho výboru, keď ešte v roku 1999 požiadal tento výbor ministra spravodlivosti, aby predložil koncepčný materiál na ten stav a perspektívy súdnictva uznesením z 13. júna 2000 pod č. 332 zobral správu na vedomie výbor a uložil ministrovi spravodlivosti predložiť návrh koncepcie súdnictva, ktorý mal byť spracovaný v súčinnosti s Radou sudcov Slovenskej republiky a s príslušnými stavovskými organizáciami sudcov. Vládny materiál, ktorý je predmetom rokovania tejto schôdze, je v poradí druhou verziou. Pôvodnú verziu, ktorá bola predložená ako tlač 906, prerokoval Ústavnoprávny výbor Národnej rady na svojej 108. schôdzke ešte 13. marca 2001. V uznesení, ktoré následne prijal pod č. 524, požiadal vládu o doplnenie tohto materiálu a určité zmeny, ktoré súviseli s prijatím novely Ústavy Slovenskej republiky vo februári toho roku. Následne v máji bol predložený vládny návrh, druhý teda vládny návrh koncepcie stabilizácie súdnictva, ten návrh, ktorého tlač máte dnes pred sebou, tlač 1007. Pritom tento bol dopracovaný v zmysle požiadavky Ústavno-právneho výboru Národnej rady Slovenskej republiky. Predmetný materiál pridelil predseda Národnej rady Slovenskej republiky svojím rozhodnutím z 9. mája 2001 na prerokovanie dvom výborom, a to Ústavnoprávnemu výboru Národnej rady Slovenskej republiky a Výboru Národnej rady Slovenskej republiky pre obranu a bezpečnosť. Do úlohy gestorského výboru bol postavený alebo poverený touto úlohou Ústavnoprávny výbor Národnej rady Slovenskej republiky. Výbor pre obranu a bezpečnosť svojím uznesením zo 7. júna 2001 odporučil predložený vládny návrh vziať na vedomie. Ústavnoprávny výbor sa zaoberal týmto materiálom a rokoval o ňom na svojej 116. schôdzi, je to 11. júna, a svojím uznesením č. 620 prerušil rokovanie akceptujúc požiadavku Rady sudcov Slovenskej republiky, aby výbor o koncepcii nerokoval bez jej stanoviska. Výbor vtedy zároveň požiadal ministra spravodlivosti, aby predložil návrh koncepcie Rade sudcov Slovenskej republiky a tejto zároveň odporučil predložiť svoje stanovisko a pripomienky v termíne do 20. augusta tohto roku. Pri svojom rozhodnutí vtedy ústavnoprávny výbor vychádzal z rozpravy na schôdzi, na ktorej sa zaoberal týmto materiálom a taktiež aj z požiadaviek samosprávnych orgánov súdnictva a jeho profesijných združení. V týchto sa okrem iného vyjadrovala aj požiadavka zvolať mimoriadne zasadnutie výboru v záujme odstránenia nedostatkov a zlepšenia celkovej situácie v slovenskom súdnictve predovšetkým opäť s dôrazom na elimináciu korupcie, pričom samosprávne orgány súdnictva i profesijné združenia sudcov argumentovali  názorom, že problémy sa nedajú účinne riešiť bez skutočnej súčinnosti zákonodarnej i výkonnej moci. V snahe riešiť tieto problémy a uzavrieť dlhodobú diskusiu na túto tému ústavnoprávny výbor zorganizoval spoločné rokovanie ešte aj ďalšie teda 23. augusta tohto roku, na ktorom sa zúčastnili tak najvyšší predstavitelia rezortu ministerstva spravodlivosti, ako aj Rady sudcov Slovenskej republiky, profesijných združení, Združenia sudcov Slovenska, teda Národnej asociácie sudkýň Slovenska i Slovenskej únie nezávislého súdnictva. Dokonca bol na tomto rokovaní prítomný aj zástupca Slovenskej advokátskej komory. Ústavnoprávny výbor na tomto veľkom spoločnom zasadnutí konštatoval, že v určenom termíne nebolo doručené stanovisko Rady sudcov. Podľa vyjadrenia prítomného pána predsedu pána Harabina počas letného obdobia nebola táto rada uznášaniaschopná. V rozprave preto bolo odporučené, aby toto stanovisko rady bolo doručené v priebehu 51. schôdze priamo do Národnej rady Slovenskej republiky, žiaľ, do dnešného dňa toto stanovisko doručené nebolo. V rozprave, ktorá prebiehala počas tohto rozšíreného zasadnutia, zazneli kritické hlasy k obsahovej stránke predloženého materiálu i súčasného stavu v justícii. Opäť sa diskusia zamerala na problémy, ktoré súviseli s efektivitou výkonnosti súdnictva najmä s ohľadom na plynulosť súdneho konania. Rozprava sa týkala problémov korupcie, nezávislosti sudcovského rozhodovania, ale tiež vzhľadom na materiál sa konštatovalo, že je azda škoda, že materiál sa dostáva na rokovanie až v druhej polovici volebného obdobia. Ako pozitívne z obsahu tejto správy treba vyzdvihnúť skutočnosť, a s tým sa väčšina účastníkov tohto rokovania stotožnila, že práve úspech zaznamenal ten projekt súdny manažment, ktorý spomínal aj pán minister a v jeho rámci ten model podateľňa, registre, ktorý je opísaný v predmetnej tlači a pozitívne boli hodnotené tiež viaceré legislatívne úpravy. V závere diskusie sa konštatovalo, že, žiaľ, aj napriek určitým úspechom sa orgánom, ktoré reprezentujú justíciu, nedarí sa dosahovať konsenzus pri príprave takýchto analytických materiálov a tiež nie ani pri ich aplikácii. Tiež sa konštatovalo, a to aj napriek určitým rozdielnym názorom, ktoré odzneli v diskusii, že niet dôvodu hodnotiť celkové výsledky pesimisticky alebo negatívne. Výsledky, ktoré obsahuje materiál, treba hodnotiť ako prospešné a znamenajú ďalší krok pri ďalšom posudzovaní súčasných problémov, ale aj vzájomných vzťahov, ktoré existujú medzi jednotlivými zložkami moci v súvislosti s hľadaním skvalitnenia činnosti justície. Ústavnoprávny výbor preto, keď rokoval o tomto materiáli na záver tohto rozšíreného rokovania svojím uznesením č. 660 odporúčal Národnej rade predložený materiál schváliť. K návrhu spoločnej správy výborov sa musel ústavnoprávny výbor však zísť ešte raz ako gestorský výbor a urobil tak dňa 4. septembra 2001. Na tomto zasadnutí, keď už rokoval ako gestorský, neprijal uznesenie, pretože návrh uznesenia o schválení spoločnej správy s odporúčaním schváliť koncepciu stabilizácie súdnictva tento návrh nezískal podporu nadpolovičnej väčšiny prítomných poslancov. Z celkového počtu 11 poslancov ústavnoprávneho výboru 8 poslanci nesúhlasili s týmto návrhom. Za návrh hlasovali iba 4 a proti boli 3 a 1 poslanec sa zdržal hlasovania. Treba preto konštatovať, že návrh, aby ústavnoprávny výbor ako gestorský výbor odporúčal Národnej rade Slovenskej republiky schváliť predložený materiál Koncepciu stabilizácie súdnictva. Tento návrh nezískal podporu a nebolo teda prijaté takéto uznesenie. Toľko k stručnej genéze diskusií a prerokovania obidvoch predmetných materiálov, pán predseda, ako poverený spravodajca navrhnem návrh uznesenia až potom, ako uplynie rozprava, ktorú vás vyzývam týmto, aby ste otvorili, pán predsedajúci, a budem sa snažiť ten návrh alebo obidva návrhy formulovať v súlade s obsahom rozpravy. Ďakujem pekne. Skončil som. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Prosím, aby ste zaujali miesto pre spravodajcov. Dámy a páni poslanci, poslankyne. Otváram rozpravu o týchto bodoch programu v zmysle rokovacieho poriadku § 28 vystúpi podpredseda Národnej rady pán Marián Andel a zároveň sa pýtam, či je všeobecný súhlas poslancov, ktorí sú prítomní, aby vystúpil aj pán predseda Najvyššieho súdu? (Hlasy zo sály – áno.) Je či nie je? (Hlasy zo sály - áno.) Pokiaľ nie je všeobecný súhlas, tak budem musieť dať hlasovať o tomto bode. Prosím, pán poslanec, máte slovo, pán podpredseda. M. Andel, podpredseda NR SR: Vážené dámy, vážení páni, uvedomujem si, že tu v rokovacej miestnosti je veľa odborníkov, ktorí majú dostatok znalostí a praxe, aby sa vyjadrovali k stavu súdnictva a koncepcii stabilizácie súdnictva. No napriek tomu mi dovoľte taký laický pohľad na tieto dva nami prerokúvané materiály, ktoré sa úplne prelínajú. Svoj názor na stav súdnictva budem z môjho pohľadu hodnotiť nie ako opozičný poslanec, ale ako občan tohto štátu, ktorý počúva ľudí okolo seba, ktorý prijíma sťažnosti a ktorý má dostatok informácií na to, aby sa pokúsil nejakým spôsobom laicky hodnotiť a posúdiť stav  nášho súdnictva. Nie je bez zaujímavostí, že súdy patria medzi najne-dôveryhodnejšie inštitúcie a v štatistike občanov v korupcii sú na prvom  až druhom mieste spolu so zdravotníctvom. Keď sčítame nedôve-ryhodnosť a štatistiku korupcie, tak  nám súdy obsadia absolútne prvé miesto. Sú alebo nie sú tieto verejné prieskumy objektívne a dôveryhodné? Je to otázka, na ktorú si zrejme musíme zodpovedať sami na základe nielen tejto našej dnešnej rozpravy, ale i na základe skúseností, ako som povedal, na základe názorov občanov tohto štátu. Ale aby sa nám lepšie odpovedalo, snažil by som sa uviesť príčiny, prečo súdy sú v širokej verejnosti vnímané ako najhoršie štátne inštitúcie, respektíve ako najnedôveryhodnejšie štátne inštitúcie. Po prvé, čiastočne je to subjektívne hodnotenie ľudí či už zo skúseností, alebo z rozprávania kolegov a známych. Po druhé, dĺžka konania súdnych procesov, ktorých príčiny sú objektívne, ale mnohokrát pôsobia subjektívne príčiny predlžovania týchto procesov. Po tretie, v rýchlych a nekvalitných prijímaných zákonoch, ktoré sa počas súdneho konania menia aj trikrát alebo sa menia súvisiace alebo na to nadvä-zujúce legislatívne predpisy. V tejto džungli právnych predpisov pri závale práce môže sudca rozhodnúť buď: a) správne, b) nechtiac nesprávne, c) tak ako mu to vyhovuje, lebo má z toho prospech a vie, že bude veľmi, veľmi  ťažko postihovateľný, že jeho neseriózny prístup bude veľmi, veľmi ťažko dokázateľný. Po štvrté, škandalizácia a dehonestácia sudcov zo strany štátnych orgánov, len čo sudca nerozhodne, tak ako by si to predstavovali ministerstvá, štátne orgány alebo povedzme si otvorene niekedy aj politické špičky. Tieto nepripúšťajú vlastné chyby v konaní, ale aj v nimi schválenej legislatíve. Po piate, neodborné, nekvalifikované a proti-ústavné odvolávanie predsedu Najvyššieho súdu, ktoré trvalo trištvrte roka a zabralo veľa času ministerstvu spravodlivosti, Najvyššiemu súdu, stavovským organizáciám sudcov, samotným sudcom, ale i vláde a v neposlednom rade i nám, Národnej rade Slovenskej republiky. V konečnom dôsledku tomuto procesu dali negatívne a tvrdé negatívne stanoviská aj Organizácia Spojených národov a Rada Európy. Tento konflikt v podstate spolitizoval a bipolarizoval celé súdnictvo. Tento proces mal veľmi negatívny dopad na vedomie, na vnímanie verejnosti nášho súdnictva. Po šieste. Vyjadrovanie sa vysokých štátnych úradníkov ministerstva spravodlivosti bez dostatočnej praxe, ktorí bažiaci po svojej kariére kritizujú prácu sudcov a obviňujú súdy, pričom sú priamo zodpovední za chod a kontrolu týchto súdov. Bez riadiacich schopností sú títo úradníci hlasnou trúbou škodiacou súdnictvu, ba čo viac, niektoré ich výroky by mohli byť podľa môjho názoru aj právne stíhané. Toto, samozrejme,  platí aj o iných ministerstvách, respektíve iných štátnych orgánoch, vláde, ktorí chcú sudcov brať na politickú zodpovednosť. Skutočne niekedy, ako keby sme zabúdali alebo nechceli vedieť, že súdnictvo by malo byť prísne apolitické. Po siedme. Kontrola v niektorých odvetviach možno povedať, keď sa kontrolujú sudcovia, ktorí sa skrývajúc za svoju nezávislosť sú schopní svojou korupciou trvale znižovať autoritu súdov, pričom sú, ako som už to opakoval, skoro nepostihnuteľní. A v podstate vieme, o ktorých súdoch alebo ministerstvo určite má, ministerstvo spravodlivosti určite má prehľad, ktorí sudcovia sú skorumpovateľní, prípadne o ktorých sa rozpráva. Iste existuje tu prezumpcia neviny na strane druhej. Bez vetra sa list na strome nepohne. A ak by sa chcelo, myslím si, že by sa dala vo väčšej miere dokázať korupcia tým sudcom, ktorí ju v praxi neustále realizujú. Týchto bodov,  samozrejme, je oveľa viac, ale ja som sa snažil vypichnúť iba to, čo som v podstate počul od obyčajných ľudí, obyvateľov tohto štátu. Samozrejme, som si vedomý, že mimoriadne dôležitý je fakt korupcie, ale ten pri dodržaní nezávislosti sudcov a pri prezumpcii neviny sa dá dosiahnuť iba novou legislatívou a dôslednou kontrolou rozhodnutí sudcov, kde prídeme na to, že sú sudcovia, ktorí v mnohých prípadoch rozhodujú protizákonne, ale i protiústavne, čo pri ich erudovanosti nepriamo nasvedčuje tomu, že títo sudcovia musia opustiť sudcovský stav. Veľmi často chválime sudcovské vzory zo zahraničia. Pýtam sa teda, prečo si nezoberieme príklad z Talianska, kde v sedemdesiatych rokoch 20. storočia tento problém, ktorý tam bol takisto veľmi vypuklý, možno povedať, že vyriešili v priebehu troch rokov. Očistiť dnešný sudcovský stav u nás, ktorý nemá ani 1 200 sudcov, by pri dobrej vôli nemal byť takým nejakým neprekonateľným problémom. Ministerstvo spravodlivosti má napríklad skoro  25 % zamestnancov z celkového počtu sudcov, z ktorých je mnoho erudovaných právnikov a nie sú kvalifikačne vôbec využití. Títo ľudia by mohli zohrať takisto dôležitú úlohu pri očiste súdnictva od čiernych oviec, ktoré robia súdnictvu a nakoniec aj Slovenskej republike hanbu. Ako príklad uvediem, že riaditeľ sekcie, ktorý má na starosti ekonomiku, je právnik, je sudcom. Nemáme dosť dobrých ekonómov, čo nakoniec vidno v tejto vláde, ale že by sudca, ktorý doteraz nerobil v ekonomickej oblasti, sa zázračným spôsobom mohol stať najvyšším ekonómom na ministerstve? Samozrejme takýchto príkladov by sa mohlo alebo by sa našlo ešte oveľa viacej, ale spomeniem vrchného manažéra ministerstva, ktorý krátko po skončení právnickej fakulty zodpovedá za chod ministerstva možno iba na základe straníckej príslušnosti a straníckej funkcie, pričom si ani často neuvedomuje, že čo sem-tam kritizuje, kritizuje hlavne sám seba. Vážim si pána ministra Jána Čarnogurského z viacerých dôvodov, ale hlavne kvôli jeho nekompromisným a zásadovým postojom, ale čudujem sa, že pri jeho charizme sa neobklopil ľuďmi, ktorí by právnymi cestami a manažérskymi schopnosťami dali do poriadku stav súdnictva na Slovensku. Namiesto toho sa súdnictvo politizuje, verní, aj keď sú často upodozrievaní z nekalých  praktík, sú povyšovaní a tí, ktorí nie sú rovnakej krvnej skupiny, aj keby boli neviem akí dobrí, aj keby to boli anjeli, sú napádaní a v konečnom dôsledku odvolávaní alebo potieraní. Schopný riadiaci pracovník vie, že je podstatne užitočnejšie dobrý odborník, aj keď niekedy svojhlavý, ako neposlušný, nepracovitý, neschopný pracovník, ale požadovanej politickej orientácie. Vrátim sa však k samotnému hodnoteniu súdnictva. Všade sa snažíme hovoriť, čo o nás hovorí zahraničie. V tejto správe sa zahraničie vôbec nespomína. Je to hlavne preto, lebo naša justícia nie je v Európe pozitívne hodnotená a takzvané demarše sú spájané aj v súvislosti s justíciou. Čo sa týka počtu sudcov na počet obyvateľov, je naše súdnictvo nadštandardné, aspoň oproti počtom sudcov v krajinách Európskej únie. Čo sa týka počtu prípadov na sudcu, sú v obvyklom štandarde Európy. Podštandardné sú v technickom vybavení a vo finančnom zabezpečení. Vysoko nadštandardní, a to aj na popredných miestach, sú vo vnímaní korupcie verejnosťou a v protiprávnych rozhodnutiach, ktorých dôsledok som už načrtol. Na porovnanie aj číselne uvediem, že v rokoch predchádzajúcej vlády sa uskutočnilo cca o 5 % súdnych vecí viac pri počte o 5 % sudcov menej ako v rokoch 1999 a 2000, kde nárast sudcov oproti roku 1996 je o 11 %, pričom počet ukončených vecí sa v roku 2000 citeľne alebo v podstate znížil alebo zníži. Tento ukazovateľ, samozrejme, je iba orientačný, ale i tak dosť vypovedá, a to nehovorím, že už skúšobne bežal program súdneho manažmentu v Banskej Bystrici, ktorý by mal ušetriť sudcovi 78 % administratívnej práce. Pre mňa tieto vízie znamenajú, že po zavedení tohto programu na všetkých súdoch budeme potrebovať maximálne polovicu sudcov alebo týchto sudcov zapojíme do legislatívy a samovzdelávania. Nehnevajte sa na mňa, pán minister, ale aj tomuto, keď som v tejto oblasti laik, ja osobne neverím, ale opakujem, som laik. V správe sa ďalej hovorí, že negatívny podiel na skončených veciach malo územnosprávne členenie v rokoch 1997 až 1998. Ten, kto to napísal, zrejme si z nás robí žarty, aj keď sme skutočne laici v tomto smere. Myslím si, že úplní hlupáci však nie sme. V roku 1997 bolo viac vybavených vecí ako v roku 2000 a v roku 1998 sme zatiaľ prvý a poslednýkrát prekročili  400 tisíc vybavených vecí, čo je o 10 % viac ako v roku 2000, teda v roku 1998 sa vybavilo o 10 % súdnych vecí viac ako v roku 2000. Neviem, či si predkladateľ myslí, že nikto tieto správy nečíta, alebo neviem, či ich nečíta on. Nemyslím pána ministra, ale ľudí, ktorí mu to spracovali. Presne tak, hej. Zníženie počtu vybavených vecí v roku 2000 vidím v zneistení súdnictva, polarizácii sudcov a v návrhoch na zrušenie niektorých súdov, ktoré sa prejavili v nižšej produktivite práce v celom slovenskom súdnictve. V šiestom odseku na prvej strane podľa mňa je lož, ktorú hneď vyvrátim len jedným tvrdením. V roku 1998 malo byť ukončených najmenej vecí, ale v roku 1998 bolo doteraz ukončených  najviac vecí, ba dokonca o 36 tisíc vecí viac ako v roku 2000, čo už som spomínal, čo je tých 10 %, o 10 % viacej ako v roku 2000. Dúfam, páni, že aspoň teraz si pozriete túto pasáž, lebo čísla sú čísla, čísla nás jednoducho nepustia. Čo si máme myslieť o práci vrcholného manažmentu na tomto ministerstve? Poslednou vecou, o ktorej sa chcem zmieniť v správe o stave súdnictva, je plánované vytvorenie nových objektívnych kritérií na zhodnotenie práce sudcov. Poprosil by som pána ministra pána Čarnogurského, keby ich v krátkosti špecifikoval. Mám na neho otázku. Prečo sa to realizuje až po troch rokoch jeho vlády, prečo nám do tejto správy dodatočne nebol daný bodový systém, keď mal byť vyhodnotený v septembri a teraz vlastne je už koniec alebo druhá polovica októbra. V správe je síce napísané, napísané v septembri, ale nie je v nej uvedený rok, čiže možno to bude aj september roku 2002. Pri tomto bodovom systéme mám obavy, aby sme sudcov ešte viac nezabavili administrovaním, prípadne klamaním úkonov, ako sa to neraz deje aj v iných odvetviach. Alebo sa pýtam, či potrebujeme zamestnať ďalších ľudí v štátnej správe? Vážené kolegyne, kolegovia, pretože správa o stave súdnictva a koncepcia stabilizácie súdnictva sa minimálne z polovice prekrývajú, dovoľte mi povedať zopár viet aj k tejto druhej správe, ktorú sme dostali pod číslom 1007. Ešte raz pripomeniem, že si pána ministra Čarno-gurského vážim, ale jeho spolupracovníkom by som veľmi rád odkázal, aby navštívili niektorú vysokú školu a vypožičali si skriptá, ktoré vysvetľujú koncepcie, aby dostali úplný  prehľad časového plnenia úloh, smerovanie koncepcie, dosiahnutie čiastkových a celkových cieľov, porovnávanie s obdobnými skúsenosťami zo zahraničia, vyšpecifi-kovanie dosiahnutých a možných ciest, finančná a investičná náklad-nosť, ekonomické a právne prepojenie na iné rezorty, ale i prokuratúru a políciu, zjednotenie postupových krokov, obsahovo zjednotená legisla-tíva až po personalistiku a inštitucionálne, respektíve organizačné zmeny, spôsoby financovania s časovou nadväznosťou, konflikt záujmov so súkromným sektorom, či už občanmi, firmami, ale i komerčnými právnikmi, exekútormi, likvidátormi a notármi. Týchto oblastí je viac, nechcem ich však všetkých  vymenovať, pretože dosť som toho povedal, dosť je toho, čo by si mali tí niektorí naši byrokrati naštudovať. Celú koncepciu považujem za výtvor, ktorý je neúplný a vytvorený len na to, aby bol. Považujem ju za guláš zvyškových potravín, kde sa sem-tam nájde aj pekné hovädzie mäsko. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán podpredseda. Na vaše vystúpenie sú dve faktické poznámky. Posledný pán poslanec Kresák. Končím možnosť prihlásiť sa do faktických poznámok ústne. Prvý pán poslanec Mikloško, máte slovo.