Kaník, Ľudovít, poslanec NR SR (2012-09-25):
Ďakujem, pani podpredsedníčka. Dámy a páni, vy ma nebudete mať dnes radi, lebo budete mať pocit, že už sa nemôžete na mňa ani pozerať, čo tu stále som. Takto vyšlo, že tieto zákony nasledujú po sebe, aj rozprava k nim je taká, aká je, to znamená živá, šťavnatá a obsiahla. V tejto dôvodovej správe sa preto budem snažiť len naozaj obmedziť na to nevyhnutné, aby som ušetril priestor na rozpravu, aj keď by som vedel o tomto probléme farbisto rozprávať naozaj dlho, takže začnem. Novelou zákona podľa I. sa zavádza povinnosť, aby na získanie aktivačného príspevku vykonávala daná osoba aktivačnú činnosť v rozsahu najmenej 20 hodín týždenne. Touto zmenou sa napráva súčasný stav, kedy je možné získať aktivačný príspevok aj za odpracovanie len 1 hodiny týždenne. Čo po prepočte znamená, že je to jedna z najlukratívnejších hodinových sadzieb, aká v tejto krajine za podstatne vysoko kvalifikovanejšiu činnosť je možné získať. Toto, súčasný stav je v rozpore s pôvodným úmyslom zákonodarcu. Ustanovuje sa len spodná hranica rozsahu výkonu aktivačnej činnosti tak, aby bolo možné prispôsobovať počet hodín aktivačnej činnosti reálnym potrebám obce, v prospech ktorej sa vykonávajú aktivačné činnosti. Ďalšou dôležitou zmenou je to, že aktivačnú činnosť bude možné v prípade potreby pre jedného aktivovaného občana možné vykonávať bez časového ohraničenia. To znamená, nielen tak, ako je to dnes, maximálne dvakrát po šesť mesiacov, ktoré sa ukázalo ako prekážkou ako pre obce, tak aj pre samotných ľudí, ktorí sa zapájajú do týchto činností pri zabezpečovaní tejto činnosti. V časti II. sa novelou zákona ruší dávka na účely zabezpečenia základných životných podmienok viazaná na dieťa, ktoré si plní školskú dochádzku. Školská dochádzka, povinná školská dochádzka je ústavnou povinnosťou stanovenou čl. 42 ods. 1 ústavy. A poskytovanie dávky za jej plnenie je nielen neopodstatnené a diskriminačné voči ostatným rodičom, ktorých deti si rovnako plnia školskú dochádzku, ale je aj v priamom protiklade s ústavou, konkrétne s čl. 12 ods. 2, v ktorej sa hovorí mimo iného, že nikoho nemožno z rôznych dôvodov, medzi nimi aj sociálny pôvod, poškodzovať, ale aj zvýhodňovať alebo znevýhodňovať. Tu dochádza k jasnému zvýhodneniu skupiny obyvateľstva len na základe ich sociálneho postavenia. Táto sociálna dávka vznikla ako transformácia sociálnej dávky, ktoré som zavádzal ja a ktoré hovorilo o tom, že tie deti, ktoré dosahujú dobrý prospech, získavajú prospechové štipendium už na základnej škole. Táto dávka bola odstupňovaná podľa dosahovaného prospechu. Motivovala k tomu, aby sa jednotlivé dotknuté rodiny zaujímali o to, ako sa ich dieťa učí, aby dobré a talentované deti boli v tejto aktivite podporované, pretože to zabezpečí vyšší sociálny príjem rodiny, a aby tie, ktoré si tieto súvislosti, tie rodiny, ktoré si tieto súvislosti neuvedomili, aby si ich uvedomili a začali taktiež podporovať svoje deti v tejto činnosti. Tá transformácia a deformácia na súčasnú podobu je protiústavná, je nesprávna a škole škodí. Škodí samotným žiakom a znamená absolútne neefektívne a zbytočné mrhanie prostriedkami daňových poplatníkov. Vážené dámy, vážení páni, v diskusii určite budeme mať možnosť širšie rozdiskutovať danú problematiku. Opäť v závere svojho vystúpenia vás len chcem požiadať a poprosiť, aby ste posunuli tento návrh do druhého čítania, pretože opäť ako ďalšie návrhy prispejú k odstráneniu nánosov a deformácií, ktoré komplikujú náš sociálny systém a v konečnom dôsledku vytvárajú demotivačnú atmosféru, ktorá znamená, že sociálnymi dávkami a rôznymi príplatkami sociálnych dávok je možné získať vyšší alebo obdobný príjem ako príjem jednoduchou manuálnou prácou, čo vedie k nezáujmu o prácu, k rastu nezamestnanosti, k tomu, že ľudia žijú v pasci chudoby a nevedia sa z tohto klbka a ani sa nechcú z tohto klbka vymotať. Ďakujem za pozornosť.