V. Palko, poslanec: (2007-09-18):
Ak by bol zákon o zásluhách Andreja Hlinku schválený a platný, podotýkam, ktorýkoľvek z dvoch predkladaných, tak bude to významný počin slovenského parlamentu, pretože to bude iba druhá osobnosť našich dejín po Milanovi Rastislavovi Štefánikovi, ktorú parlament ocení týmto spôsobom. Dovoľte, aby som uviedol štyri argumenty v prospech toho, aby tak Národná rada Slovenskej republiky urobila. Po prvé. Osobnosť Andreja Hlinku overil čas. Uplynie 100 rokov od černovskej tragédie, po ktorej meno Slovenska, Slovákov aj meno Andreja Hlinku sa stali známymi v celej Európe. Sto rokov, to je práve dostatočne dlhá doba, po ktorej vidno, ktorá myšlienka, idea, politická koncepcia, ktorá osobnosť bola pravá a ktorá sa ukázala ako falošná. Po 100 rokoch sa všeličo, čo sa zdalo byť mohutné, večné, nerozborné môže zrútiť ako domček z karát. Kto to spoznal na vlastnej koži lepšie ako národy strednej Európy? Andrej Hlinka, jeho zápas za slovenský národ, jeho jazyk, jeho kresťanskú kultúru, ekonomickú aj politickú autonómnosť, z ktorej sa neskôr zrodí samostatnosť, toto všetko dnes po 100 rokoch stojí pred nami ako čisté, nenapadnuteľné a nespochybniteľné. Teda osobnosť Andreja Hlinku overil čas. Po druhé. Slováci existovali stáročia aj pred Andrejom Hlinkom, ale bol až Andrej Hlinka, ktorý dokázal to, že zo Slovákov sa stal moderný politický národ. V prospech ocenenia zásluh Andreja Hlinku hovorí aj už spomínaná symbolika prázdneho miesta v priestoroch slovenského parlamentu. Kto vojde do vestibulu Národnej rady, tak v strede pred sebou uvidí bustu Jozefa Miloslava Hurbana. Tento ako prvý predseda Slovenskej národnej rady charakterizuje, symbolizuje slovenskú myšlienku v jej počiatkoch, zárodkoch, viac sen hŕstky nadšencov ako vec celého národa. Naľavo od Hurbana uvidíme bustu Milana Rastislava Štefánika. Táto symbolizuje spätosť slovenskej národnej politickej myšlienky a európanstva. A priestor napravo je prázdny a domnievame sa, že čaká na politika, ktorý ako prvý dokázal to, že slovenská národná politická myšlienka sa stala záležitosťou nie hŕstky politikov, ale širokých ľudových más. Týmto politikom je Andrej Hlinka. Tretí argument v prospech ocenenia zásluh Andreja Hlinku. Napriek propagande, ktorá sa dlhé roky šírila o Andrejovi Hlinkovi, treba poznamenať, že,  je to možno paradox, keďže Andrej Hlinka robil politiku v podmienkach straníckej politiky Uhorska a potom Prvej Česko-slovenskej republiky, ale s odstupom desaťročí možno povedať, že dneska je Andrej Hlinka osobou zjednocujúcou, nie rozdeľujúcou. V politickom programe Andreja Hlinku je línia kresťanská, je tam línia národná, je tam línia sociálna. Ako vieme z dobovej tlače, túto zjednocujúcosť vyžaroval aj pohreb Andrej Hlinku 21. augusta 1938. To bola udalosť nie straníckeho významu, ale bola to mimoriadna udalosť mimoriadneho celoslovenského významu, dokonca by som povedal stredoeurópskeho významu. Andreja Hlinku si uctili nielen jeho voliči, ale Slováci ako takí, uctili si ho Česi, Maďari, Židia a príslušníci ďalších národov. Je v tom aj určitá symbolika, že v tom období, kedy 40 rokov bol Andrej Hlinka vytrvalo vymazávaný z pamäti Slovákov a zo slovenských dejín, keď bolo 80. výročie černovskej tragédie 27. októbra 1987, na malej pietnej spomienke pri pamätníku obetí v Černovej sa zišli  občania, ktorí boli nielen budúcej kresťanskodemokratickej politickej orientácie ako môj spolupredkladateľ František Mikloško, ale prejav na tejto malej pietnej spomienke predniesol vtedajší disident, historik Jozef Jablonický, ktorý sa netajil nikde so svojou  sociálnodemokratickou orientáciou. Jeho vtedajší prejav si môžete prečítať v jeho knihe, ktorá práve teraz vyšla. Čo z toho vyplýva? Andrej Hlinka s odstupom mnohých desaťročí je osobou zjednocujúcou. Nie je vlastníctvom žiadnej politickej strany. Ak by bol, ani by sme dneska zákon o jeho zásluhách nemohli prerokúvať. Štvrtý a posledný argument pre schválenie zákona je aktuálnosť Hlinkovho odkazu dnes. Čo vlastne urobil Andrej Hlinka? V búrlivých podmienkach veľkých zmien po prvej svetovej vojne sa zasadil za to, aby sa Slovensko stalo súčasťou väčšieho celku, ktorým bola vtedajšia prvá Československá republika. Ale zároveň okamžite musel začať zápas o to, aby v tomto novom zväzku, v ktorom Slovensko bolo, aby Slovensko neprestalo byť Slovenskom. Začal zápas o jeho autonómnosť. Dneska 100 rokov od udalostí v Černovej Slovensko sa nachádza v OSN, v EÚ,  v NATO, v OECD. A nás všetkých opäť čaká zápas. Zápas, ktorý budeme viesť v súlade s naším presvedčením, a bude to zápas o to, aby sa Slovensko vždy správne rozhodlo v tom, čo preberie zo sveta, ktorý nás obkolesuje, čo je dobré, čo môže byť užitočné pre nás, v čom sa môžeme použiť, ale aj zápas o to, čomu sa chce ubrániť, čo si chce uchovať svoje vlastné, svoje vlastné to, čo ho robí Slovenskom. A v tomto je aktuálnosť Hlinkovho odkazu dnes. Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, pred chvíľkou zaznela výzva predrečníka, predkladateľa zákona z dielne SNS, ktorý nás vyzval, aby sme v záujme dohody v prospech ocenenia Andreja Hlinku stiahli náš návrh zákona. Áno, my tak urobíme a urobíme tak v druhom čítaní, pokiaľ by zákon SNS, ktorý bude prerokovaný v druhom čítaní ako prvý pred naším zákonom, bol schválený v druhom čítaní. V tom okamihu stiahneme náš návrh zákona a v tejto chvíli chcem vyzvať všetkých poslancov, pani poslankyne a pánov  poslancov slovenského parlamentu, aby do druhého čítania podporili obidva návrhy zákonov. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)