A. Záborská, poslankyňa: (2001-11-06):
Výbor Národnej rady Slovenskej republiky pre zdravotníctvo ako gestorský výbor pri rokovaní o vládnom návrhu zákona prijal nasledovné uznesenie. Národná rada Slovenskej republiky uznesením č. 1601 zo 17. septembra 2001 po prerokovaní vládneho návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 140 o liekoch a zdravotníckych pomôckach v znení neskorších predpisov, prerokuje uvedený návrh zákona v druhom čítaní a citovaný zákon bude prerokovaný v ústavnoprávnom výbore, vo výbore pre financie, rozpočet a menu, výbore pre hospodárstvo, privatizáciu a podnikanie, Výbore Národnej rady pre pôdohospodárstvo a Výbore Národnej rady pre zdravotníctvo. Zároveň Výbor Národnej rady pre zdravotníctvo bol hlasovaním určený ako gestorský výbor. Gestorský výbor nedostal do 16. októbra 2001 žiadne stanoviská poslancov Národnej rady, ktorí nie sú členmi výborov, ktorým bol návrh zákona pridelený. Vládny návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 140/1998 Z. z. o liekoch a zdravotníckych pomôckach, o zmene zákona č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 220/1996 Z. z. o reklame v znení neskorších predpisov, odporúčali schváliť so zmenami a doplnkami všetky výbory, ktorým bol tento zákon pridelený na prerokovanie. Doplňujúce a pozmeňujúce návrhy máte v priloženej spoločnej správe. Gestorský výbor na základe stanovísk výborov k vládnemu návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 140/1998 Z. z. o liekoch a zdravotníckych pomôckach, o zmene zákona č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 220/1996 Z. z. o reklame v znení neskorších predpisov, v ich uzneseniach uvedených pod bodom III tejto správy a v stanovisku gestorského výboru odporúča Národnej rade vládny návrh zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 140/1998 Z. z. o liekoch a zdravotníckych pomôckach, o zmene zákona č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 220/1996 Z. z. o reklame v znení neskorších predpisov, po doplnení uvedených pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov schváliť. Súčasne gestorský výbor odporučil hlasovať en bloc a schváliť body 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29 a neschváliť bod 30. Poveril spoločnú spravodajkyňu Annu Záborskú predniesť v súlade s § 89 ods. 3 zákona č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku spoločnú správu výborov na schôdzi Národnej rady. Skončila som, pán predseda, môžete otvoriť rozpravu. J. Migaš, predseda NR SR: Ďakujem. Pani poslankyňa, nech sa páči, zaujmite miesto určené pre spravodajcov. Nakoľko sme k tomuto a nasledujúcemu návrhu zákona schválili spoločnú rozpravu, prerušujem rokovanie o tomto bode. návrhu poslanca Národnej rady Slovenskej republiky Petra Finďa na vydanie zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 140/1998 Z. z. o liekoch a zdravotníckych pomôckach, o zmene zákona č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon) v znení neskorších predpisov a o zmene a doplnení zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 220/1996 Z. z. o reklame v znení neskorších predpisov . Návrh zákona ste dostali pred prvým čítaním ako tlač 1126 a informáciu o prerokovaní návrhu vo výboroch máte ako tlač 1126a. Nech sa páči, pán poslanec, máte slovo, uveďte návrh zákona. P. Finďo, poslanec: Vážený pán predseda, vážený pán minister, vážená pani poslankyňa spoločná spravodajkyňa, vážené dámy, vážení páni, v komplikovanom svete zdravotníctva plnom neštandardných riešení jestvuje veľa problémov, ktoré sme si sami vytvorili, a veľa z nich je zbytočných. Takýmto problémom je aj znenie niektorých ustanovení zákona o liekoch a zdravotníckych pomôckach, ktorého prvé znenie bolo prijaté týmto zákonodarným zborom v roku 1998. Keď sa pozrieme na históriu právnych úprav poskytovania lekárenskej starostlivosti od roku 1990 až do prijatia zákona č. 140/1998 Z. z., nevyvolali významnejšie spory o to, kto môže byť držiteľom povolenia na poskytovanie lekárenskej starostlivosti a kto môže byť vlastníkom liekov. A čo je najdôležitejšie, orgány štátnej správy ani Štátny ústav pre kontrolu liečiv nezaznamenali nedostatky v činnosti lekární vlastnených právnickými osobami ani nedostali sťažnosti, ktoré by upozorňovali na problémy, ktoré sú spojené s držaním povolenia, vlastníctvom a právnou formou verejných lekární. Zásadným dôvodom na novelizáciu zákona o liekoch a zdra-votníckych pomôckach je nesúlad niektorých jeho ustanovení s Ústavou Slovenskej republiky, ktorý uviedlo vo svojom náleze Plénum Ústavného súdu Slovenskej republiky pod značkou PL. ÚS 37/1999. Oporou Ústavného súdu pri rozhodovaní bolo niekoľko poznatkov, ktoré uviedli vo svojom podaní navrhovatelia pod vedením pána poslanca Orosza a v ktorých Ústavný súd vydal nález o nesúlade niektorých ustanovení zákona č. 140/1998 Z. z. s Ústavou Slovenskej republiky. V záujme objektívnosti sa budem opierať o konkrétne výroky Ústavného súdu Slovenskej republiky. Podľa čl. 35 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky každý má právo na slobodnú voľbu povolania a prípravu naň, ako aj právo podnikať a uskutočňovať inú zárobkovú činnosť. Podľa čl. 13 ods. 3 ústavy zákonné obmedzenia ústavných práv a slobôd musia platiť rovnako pre všetky prípady, ktoré spĺňajú ustanovené podmienky. Podľa čl. 13 ods. 4 ústavy pri obmedzovaní ústavných práv a slobôd sa musí dbať na ich podstatu a zmysel, takéto obmedzenia sa môžu použiť len na ustanovený cieľ. Ústavný súd sa uzniesol, že navrhovateľ podľa názoru Ústavného súdu správne považuje za neústavné a v rozpore s citovanými ustanoveniami Ústavy Slovenskej republiky skutočnosť, že v zmysle ustanovenia § 35 ods. 1 zákona č. 140/1998 Z. z. lekárenskú starostlivosť vo verejných lekárňach môže poskytovať na základe povolenia krajského úradu len fyzická osoba. Ústava v čl. 13 ods. 3 a 4 ustanovuje okolnosti, za ktorých možno základné práva a slobody zákonom obmedziť. A konštatuje, že sa pritom musí prihliadať, na aký cieľ sa môžu obmedzenia použiť. Nijaké ustanovenie, a toto zdôrazňujem, nijaké ustanovenie ústavy však neupravuje okolnosti, zameranie ani ciele podmienok, za ktorých možno základné právo alebo slobodu a konkrétne slobodu podnikania vykonávať. Čiže nijaký ústavný článok neumožňuje, aby sa predpisovalo, či určitú činnosť bude vykonávať fyzická osoba, právnická osoba v tej alebo onej podnika-teľskej forme. Ústavný súd už vyslovil v predchádzajúcich nálezoch právny názor, že právo podnikať je ústavnou zárukou slobody výkonu hospodárskych činností. Základom trhového hospodárstva a s ním spätej hospodárskej súťaže je voľnosť vstupu na trh a rovnosť pravidiel správania sa trhu pre všetkých účastníkov hospodárskej súťaže. Vstup na trh je súčasťou ústavou zaručeného práva podnikať a uskutočňovať iné zárobkové činnosti, pretože v trhovom hospodárstve je podstatné uplatnenie práva podľa čl. 35 ods. 1 ústavy. Ústavný súd s poukazom na citovanú judikatúru neakceptoval argumentáciu, že posudzovanou právnou úpravou sa sleduje cieľ zvýšiť garanciu odbornej úrovne poskytovania lekárenskej starostlivosti. Na dosiahnutie tohto cieľa možno považovať za dostatočné splnenie podmienky ustanovenej v ustanovení § 3 ods. 4 citovaného zákona, teda že si právnická osoba poskytujúca lekárenskú starostlivosť ustanoví najmenej jedného odborného zástupcu. Fyzické osoby nefarmaceuti a právnické osoby totiž nadobudli spôsobilosť na poskytovanie lekárenskej starostlivosti počas účinnosti zákona č. 277/1994 Z. z. o zdravotnej starostlivosti tak, že boli povinné určiť a zamestnávať odborného zástupcu. Túto možnosť im súčasné znenie zákona č. 140/1998 Z. z. odopiera. Súčasná právna úprava poskytovania lekárenskej starostlivosti ustanovuje na jeden druh poskytovania zdravotnej starostlivosti dva právne režimy – oprávnenie na poskytovanie lekárenskej starostlivosti v ústavných lekárňach právnickým osobám, nemocniciam a oprávnenie na získanie povolenia v poskytovaní lekárenskej starostlivosti vo verejných lekárňach fyzickým osobám lekárnikom. V prípade prerokúvanej novely zákona sa dá bezpochyby konštatovať, že všeobecný a prioritný je verejný záujem daný zdravím občana. Tento záujem je hlavným záujmom pre celú oblasť právnej úpravy v oblasti zdravotníctva. Napriek tomu zákonodarca novelizovanou právnou úpravou odoprel možnosť poskytovať lekárenskú starostlivosť právnickými osobami a fyzickými osobami nefarmaceutmi, hoci v nemocničných lekárňach túto možnosť pripustil, čím spôsobil nerovnosť podmienok nielen na získanie, ale aj na výkon tohto druhu zdravotnej starostlivosti uvedenými subjektmi. Čl. 13 ods. 3 ústavy deklaruje zásadu, že zákonné obmedzenia základných práv a slobôd musia platiť rovnako pre všetky prípady, ktoré spĺňajú ustanovené podmienky. Táto ústavná zásada bola prijatím zákona č. 140/1998 Z. z. porušená. Zároveň možno konštatovať, že slobodu podnikania možno obmedziť iba v tej miere, v akej to rozumná úvaha vo všeobecnom prospechu pripúšťa za účelnú. Ústavný súd však konštatoval, že zákonom č. 140/1998 Z. z. dokumentovaný verejný záujem sa nezhoduje so smernicami Európskej únie ani tzv. Bielou knihou dotýkajúcou sa preskúmavanej oblasti. Ústavný súd dospel k záveru, že ak právnická osoba, ktorá je vlastníkom verejnej lekárne, poskytuje lekárenskú starostlivosť prostredníctvom odborného zástupcu, je daná garancia odbornosti pri posudzovaní tohto druhu zdravotnej starostlivosti, a tým sa realizuje aj verejný záujem v tomto spoločenskom vzťahu. Na doplnenie názorovej mozaiky, ktorá podporuje prijatie mnou predloženej novely zákona Národnej rady č. 140/1998 Z. z. v znení neskorších predpisov, uvediem niekoľko názorov ďalších organizácií, ktoré sú oprávnené vyjadrovať sa k problémom novely tohto zákona. Najprv budem citovať stanovisko predsedu Protimonopolného úradu pána Nižňanského zo dňa 19. marca 2001, v ktorom sa vyjadruje k praktikám rád lekárnickej komory, ktoré odmietajú udeliť osvedčenie o odbornej a etickej spôsobilosti žiadateľom o zriadenie a prevádzkovanie lekárne a odvolávajú sa na smernicu Slovenskej lekárnickej komory na vydávanie osvedčenia o odbornej a etickej spôsobilosti na výkon lekárnickej starostlivosti vo verejnej lekárni. Uvedená smernica obsahuje geografické a demografické kritériá. Predseda Nižňanský konštatoval, že táto smernica je jednoznačne v rozpore so zásadami protimonopolnej politiky, to je ochrana a podpora konkurencie. Ďalšie vyjadrenie Protimonopolného úradu je z 12. 9. 2001. V ňom sa uvádza: „Protimonopolný úrad Slovenskej republiky v súlade s potrebou vytvárania efektívneho konkurenčného prostredia vo všetkých odvetviach, kde je možné súťaž rozvinúť, nemá v tomto zmysle voči predloženej novele pripomienky.“ Podľa vyjadrenia Christiana Bourgina z delegácie Európskej komisie v Slovenskej republike zo dňa 14. 4. 1999 neexistujú žiadne legislatívne opatrenia týkajúce sa statusu majiteľa lekárne a jeho profesie, rovnako Európska únia neupravuje, kto môže riadiť lekáreň ani kto môže byť vlastníkom licencie, pozoruhodné je aj stanovisko Sekcie inštitútu pre aproximáciu práva Úradu vlády Slovenskej republiky. Dovolím si citovať z jeho stanoviska zo dňa 3. 10. 2001 niekoľko viet z časti V: „Dovolili by sme si však upozorniť na záväzky Slovenskej republiky vyplývajúce z čl. 45 Európskej dohody o pridružení, ktorými sa zaviazala umožniť občanom a podnikom Európskeho spoločenstva zahájiť hospodárske pôsobenie na svojom území do roku 2002 a ďalej neprijať žiadne diskriminačné opatrenie v tomto zmysle. Pokiaľ by súčasný stav pretrval aj do nasledujúceho roka, mohlo by to byť považované za porušenie dohody zo strany Slovenskej republiky, keďže by mohlo dôjsť k situácii, pri ktorej by zahraničná právnická osoba nedostala oprávnenie na poskytovanie lekárenskej starostlivosti, pokiaľ by mala príslušného odborného zástupcu.“ Na záver si dovolím uviesť niekoľko poznámok z rokovania o novele zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 140/1998 Z. z. v Legislatívnej rade vlády a vo výboroch tohto zákonodarného zboru. Legislatívna rada vlády vyjadrila súhlasné stanovisko s obsahovou stránkou novely zákona a odporučila, aby sa navrhované zmeny inkorporovali prostredníctvom pozmeňujúcich návrhov do vládnej pred-lohy zákona o liekoch a zdravotníckych pomôckach. S poľutovaním konštatujem, že pre nesúhlas predkladateľa nie je možné predložiť pozmeňujúci návrh k vládnej novele zákona č. 140/1998 Z. z., ktorým by sa riešil problém rozporu súčasného zákona s Ústavou Slovenskej republiky. Dôležité je aj stanovisko ústavnoprávneho výboru, ktorý sa so znením novely stotožňuje s tým, že odporučil rozšíriť oprávnenie na vlastnenie povolenia na poskytovanie lekárnickej starostlivosti aj na fyzické osoby nelekárnikov. Vážené dámy a páni, pokúsil som sa o argumentáciu, cieľom ktorej nie je znevýhodniť lekárnikov, ale uviesť dikciu zákona č. 140/1998 Z. z. o liekoch a zdravotníckych pomôckach do súladu s nálezom Ústavného súdu Slovenskej republiky, ako aj ďalších inštitúcií, ktorých stanovisko by malo byť relevantné pri hľadaní optimálneho riešenia nedostatkov platnej právnej normy. Vychádzajúc z poznatkov a pripomienok, ktoré zazneli pri prerokúvaní mnou predloženého zákona, predložím v rozprave ďalší pozmeňujúci návrh, ktorým uvedené stanovisko ústavnoprávneho výboru a Legislatívnej rady vlády zakomponujem do predloženého návrhu zákona. Ďakujem. J. Migaš, predseda NR SR: Ďakujem. Teraz prosím spoločnú spravodajkyňu pani poslankyňu Záborskú, aby predniesla stanovisko gestorského výboru k uvedenému návrhu. Nech sa páči, pani poslankyňa.