Dzurinda, Mikuláš, poslanec NR SR (2013-09-03):
Vážený pán minister, vážená pani podpredsedníčka Národnej rady, kolegyne, kolegovia, na prvý pohľad alebo aj počutie by sa mohlo zdať, že rokujeme o dokumente, ktorý je skôr technický, ako politický, aj úvodné slovo pána ministra by tomu mohlo nasvedčovať. Nemienim to teda nijako kriticky, skôr stručné úvodné slovo treba oceniť. Ja ale by som chcel využiť príležitosť a doplniť aj politický rozmer témy, pán minister, o ktorej rokujeme, lebo domnievam sa, že je nesmierne významná, alebo významný tento politický rozmer. Názory na misiu spojencov v Afganistane možno sa stále líšia aj na Slovensku medzi ľuďmi. Ja ale patrím medzi tých, ktorí sú presvedčení, že misia, pre ktorú sme sa rozhodovali v roku 2003 spolu s ďalšími krajinami Severoatlantickej aliancie, mala, má a bude mať, bude znamenať veľký význam pre samotný Afganistan, pre jeho susedov, pre región. Možno trošku vzletnejšie by som povedal, pre ľudstvo a našu civilizáciu ako takú. Vychádzam z toho, čo som aj videl v Afganistane, čo som počul od mnohých politikov, čo si dokážem prečítať. Afganistan sa mení, možno pomalšie, ako sme dúfali alebo verili, ale sa mení a ja to vidím tak, že pomaly, ale k lepšiemu. Na výbore som povedal, že veľa argumentov by som dokázal použiť na konštatovanie toho, že dnes je na tom trošku Afganistan lepšie, ako bol pred desiatimi rokmi, a vyjadril som nádej, že o ďalších desať rokov bude na tom ešte lepšie, ako je dnes. Je zreteľa hodné, že pre misiu našich vojakov sme sa rozhodovali v roku 2003, teda je to už desať rokov. Myslím si, že je zreteľa hodné si uvedomiť, že tá línia zahraničnopolitická, bezpečnostná pretrváva po celých tých desať rokov, čo je veľmi dobrý znak, že Slovensko má svoju zahraničnopolitickú orientáciu, líniu, ale aj to, že je pevným spojencom ostatným v spoločenstve, do ktorého sme sa veľmi usilovali dostať, dobiehajúc už niekoľko rokov členské štáty, v tom čase našich susedov Česko, Poľsko a Maďarsko, čo napokon sa nám v roku 2004 aj podarilo. Politický význam tejto misie je teda predovšetkým v tom, že Slovensko sa prejavilo ako vypočítateľný, predvídavý, a pritom aj veľmi pevný spojenec. A tak ako hovorím, o slovenských vojakoch, ktorí pôsobili, pôsobia v Afganistane, počuť iba samé dobré chýry. A to je, myslím, vec, ktorú si treba nielen uvedomiť, ale možno pri takejto príležitosti, ako je prerokúvaný dokument, aj nahlas povedať. Druhý rozmer témy, o ktorej rokujeme, ktorý som si veľmi silno uvedomoval, keď som dokument čítal, je fakt, že misia má veľký význam aj pre samotnú Armádu Slovenskej republiky. Nie som si tým celkom istý, ale som si temer istý, že na takej ťažkej misii naši vojaci ešte neboli. Že v Afganistane nadobudli nové spôsobilosti, nové skúsenosti, ktoré nepochybne budú zužitkované aj v budúcnosti v podmienkach Armády Slovenskej republiky, ale aj širšieho medzinárodného spoločenstva. Bola to najťažšia skúška pre našich profesionálnych vojakov a myslím si, že pokojne môžme dnes nahlas povedať, že aj v tejto skúške obstáli. Ja by som teda chcel toto svoje stručné vystúpenie využiť predovšetkým na to, aby okrem tých zahraničnopolitických súvislostí, o ktorých som hovoril, som vyjadril aj veľkú vďaku našim vojakom, Armáde Slovenskej republiky ako takej, pretože zvýšili nielen reputáciu Slovenskej republiky, ale myslím si, že dali aj veľa dobrých dôvodov občanom Slovenskej republiky na to, aby boli na našich vojakov hrdí. Je to dobrý pocit, je to pocit, na ktorom sa dá stavať aj perspektíva. Preto ešte raz, pán minister, by som chcel vyjadriť vďaku všetkým veliteľom, ale aj príslušníkom ozbrojených síl, Armády Slovenskej republiky, ktorí v Afganistane pôsobili a pôsobia. No a samozrejme, že nemôžem nezvýrazniť aj to, že pri tejto službe svojej vlasti, ale aj medzinárodnému spoločenstvu boli ochotní riskovať. Vykonávali ťažkú službu, čoho dôkazom je aj to, že 9. júla tohto roku zahynul jeden z nich, čatár Daniel Kavuliak, a spolu s ním boli ohrození a veľmi ťažko zranení aj dvaja ďalší slovenskí vojaci. Takže aj s touto vďakou, alebo odkryjúc tento rozmer našej misie v Afganistane, by som chcel povedal, že, samozrejme, ten čas priniesol celkom logicky tranzíciu, odovzdávanie správy Afganistanu, domácim lídrom, a celkom logicky teda vedie aj k sťahovaniu našich vojakov, tak ako to robia iné krajiny, spojenci v Aliancii, k predefinovaniu ich pôsobenia vlastne k tomu, čo je obsiahnuté v samotnom materiáli. Pekne ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)