Shahzad, Silvia, poslankyňa NR SR (2017-04-04):
Už ide, dobre, ďakujem. Vážený pán predsedajúci, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci. Ja by som mala niekoľko informácií, možno doplnila, možno zopakovala moje kolegyne, s ktorými sme sa týmto stacionárom venovali pomerne intenzívne posledné mesiace aj pred prijatím novely zákona o sociálnych službách a ešte aj po nich až dodnes. A v podstate sa im stále venujeme. Ako to už moja, ako to už moja kolegyňa Erika Jurinová spomenula na začiatku, stacionáre naozaj bojujú s nedostatkom informácií. Stacionáre nechcú ignorovať zákony a snažia sa im prispôsobiť, len, žiaľ, nedostávajú tie informácie včas, nedostávajú ich v takej podobe, aby vedeli, ako sa skutočne majú zachovať, a to ich niekedy stavia do veľmi neistej situácie. Prakticky nikto z tých stacionárov, ktoré sa na mňa obrátili konkrétne, nemal problém s novelou ako takou. Zmenila sa síce podmienka 80 hodín na jedno zriadené miesto, ktoré v okamihu, keď zistili, že je to na zriadené miesto a nie na klienta, prakticky sa vedeli podľa toho zariadiť. Napriek tomu my navrhujeme stále tých 60 hodín na jedno zriadené miesto, pretože, moje kolegyne to už spomínali, my predovšetkým chceme stacionáre motivovať, aby naozaj v tom stacionári boli klienti aspoň tých 60 hodín, aby dostali takú starostlivosť, ktorá ich bude niekam posúvať. A teda aby to nebolo naozaj len na tom počte klientov, ktoré budú v zariadení točiť. Súčasná novela toto nijakým spôsobom neošetruje. Ďalšia vec, s ktorou majú stacionáre trochu problém, ale zase len informačný, je stupeň odkázanosti dva. Od 1. marca tam už tento stupeň nepatrí, ale stacionáre vlastne nevedia, ako sa majú zachovať voči tým klientom, s ktorými majú zmluvu. Na už spomínaných seminároch dostali informáciu, údajne, že v stacionároch byť nemôžu naďalej. Na ministerstve tvrdia opak. Klienti, ktorí zmluvu majú, tam môžu byť kľudne počas roku 2017. Žiadali sme ministerstvo práce, aby aj túto informáciu upresnili na svojej stránke, aby zverejnili, ako to skutočne je a neodkazovali stacionáre len na informácie na seminároch. Rovnako sme žiadali, aby zverejnili aj informáciu o počte klientov na, resp. počte hodín na jedno zriadené miesto, teda že nejde o počty hodín pre jedného klienta, ale môže to byť aj viac klientov. Oveľa závažnejší problém spôsobuje stacionárom vyhláška, ktorá tu už bola niekoľkokrát spomínaná, vyhláška ministerstva zdravotníctva 210/2016, ktorá platí od októbra 2016. A spočíva, boli tam, najväčší problém robili dve požiadavky. Jedno bolo počet tých lôžok spomínaných, ktoré už bolo, ktoré už spomínala kolegyňa Erika, a to, že sú súčasná podoba vyžaduje na každého klienta lôžko, avšak už aj ministerstvo práce komunikuje, že bude stačiť len polovica týchto lôžok na klienta. Samozrejme niektoré stacionáre už majú presne počet lôžok na klientov, niektoré čakajú, kedy bude platiť vyhláška, a nevedia, ako sa majú zachovať, pretože ministerstvo práce od nich vyžaduje potvrdenie, že spĺňajú požiadavky vyhlášky ministerstva zdravotníctva. Vyhláška ministerstva zdravotníctva, ktorá by mala upravovať tento počet lôžok, je stále niekde v procese riešenia. Kedy bude a či vôbec bude, nikto nevie. Ministerstvo práce si dokonca do svojich, do požiadaviek zakotvilo dodržiavanie podmienok ministerstva zdravotníctva, ale vlastne ani nevedia, čo všetko tam má byť a či ministerstvo alebo teda či úrady verejného zdravotníctva a akým spôsobom toto vedia deklarovať. Úrady verejného zdravotníctva dávajú od toho ruky preč. Ony nemajú kapacitu na to, aby teraz skontrolovali všetky stacionáre, či spĺňajú vyhlášku ministerstva zdravotníctva. A teda neviem, na základe čoho ministerstvo práce bude posudzovať, či tieto podmienky spĺňajú alebo nespĺňajú? Tiež to bola podmienka 3 m² na jedného klienta, čo mnohé, samozrejme, stacionáre z priestorových dôvodov mohli riešiť jedine tak, že museli znížiť kapacitu zariadenia. To v niektorých prípadoch je ľahšie, v niektorých ťažšie. Stacionáre sa s tým vysporiadavajú. V zásade nemajú s tým žiadny problém, vravím, pokiaľ tie stacionáre a tie stacionáre, s ktorými komunikujeme, im naozaj ide aj o tých klientov, takže nemajú problém dodržiavať tieto podmienky. Problém však nastáva, keď zistíte, že stacionáre sú naozaj v priestoroch, ktoré nie sú bezbariérové, a znovu aj vďaka tejto vyhláške, ktorá pre stacionáre nemá prechodné obdobie, už vlastne musia mať tieto podmienky splnené. Ak bolo zariadenie schválené pred októbrom 2016 a bolo to aj v priestoroch, ktoré bezbariérové neboli, teraz len veľmi ťažko dokážu z takýchto bariérových priestorov bezbariérové urobiť. A toto je problém práve, ktorý, si myslím, sa bude spájať onedlho aj s jasľami, pretože v zákone sa iba hovorí, že niečo má byť debariérizované, a nie je povedané, ako, kto to bude kontrolovať a čo to vlastne všetko má obsahovať. Chcela by som pripomenúť, že stacionáre sú zariadenia ambulantného typu, ktoré by naozaj malo ministerstvo práce vo veľkej miere podporovať, pretože tieto formy sú naozaj najlacnejšie a umožňujú klientom stále zotrvávať v prirodzenom prostredí. No zdá sa, že my máme nastavené opäť všetko len na financie. Svedčí o tom aj to, že ministerstvo práce vôbec netuší, koľko ľudí je v ktorých stupňoch odkázanosti. Proste túto štatistiku nevedie. Má len počty klientov, má počty stacionárov a vie, v akej výške pridelil dotácie. Samozrejme, keď sa zvyšuje počet klientov doteraz, na ktorých sa tie dotácie získavali, tak tá suma veľmi rýchlo narastala. A k tomuto jedine smerovali všetky tie opatrenia, ktoré doteraz robili. A aj keď ministerstvo tvrdí, že im nejde o to, aby poškodzovali klientov nejakým spôsobom, či už tie stupne odkázanosti dva alebo nejakým spôsobom nechcú diktovať klientom, koľko hodín budú tráviť v stacionároch, naopak, myslím si, že robia málo pre to, aby keď im už naozaj ide o dobro tých klientov, aby poskytovali čo najviac informácií, ktoré by prevádzkovateľom sociálnych služieb alebo teda stacionárov, denných stacionárov pomohli viesť čo najkvalitnejšie tieto zariadenia. Ďakujem pekne.