Matovič, Igor, poslanec NR SR (2011-07-12):
Pán predsedajúci, páni a dámy poslankyne, na žiadosť tu kolegu v prvom rade spomeniem teda tú dedinku, čo som spomínal minule v prvom čítaní. Doteraz z každej stránky sa tu tá téma rozoberala a ja by som znova to tak trošku obrazne teda pripomenul cez dedinku Podolinec a vedľajšiu dedinku alebo susednú alebo mesto a vedľajšiu susednú rómsku osadu zvanú Lomnička. Ten Podolinec, ako, je to oficiálne mesto, ale má tritisícdvesto obyvateľov. A v tom Podolinci je šesťdesiatštyri automatov, to znamená na päťdesiat obyvateľov obce jeden automat, čiže aj bábence všetky v priemere zrátané, na päťdesiat obyvateľov obce jeden automat. Na porovnanie, v Starej Ľubovni, ktorá má šestnásťtisíc deväťsto obyvateľov, je dvadsaťtri automatov. Čiže prepočet na jeden automat sedemstotridsaťštyri obyvateľov, čiže skoro štrnásť-, skoro pätnásťkrát väčší pomer. Čo tým chcem vlastne povedať? Chcem povedať to, že tie automaty a biznis s automatmi sa zgrupuje práve v oblastiach, kde sú ľudia odkázaní na príjem zo sociálnych dávok. Inak povedané, peniaze, ktoré my ľuďom dávame, ktoré majú slúžiť na to, aby sa nejakým spôsobom premotali cez tú svoju hmotnú núdzu a aby prežili, tak tieto peniaze končia v automatoch a tým pádom sa míňajú svojho účinku. Ďalší podporný fakt, ktorý toto vlastne dokazuje, je to, že v tom Podolinci, keď tam pôjdete, tak viaceré herne sú otvorené paradoxne iba niekoľko dní v týždni. A hádajte, ktoré dni to sú! Jednoducho sú to dni vtedy, kedy obyvatelia susednej rómskej osady poberajú sociálne dávky. Jednoducho tie herne sa neoplatia mať otvorené celý mesiac, ale iba v konkrétne dni, ktoré súvisia a sú presne spojené vtedy, kedy obyvatelia susednej obce prichádzajú a vyberajú si svoje sociálne dávky. Ja si myslím, už iba tento fakt by mal slúžiť tomu, aby sme v tejto sále našli väčšinu poslancov, ktorí odhlasujú alebo teda zahlasujú za túto novelu zákona, a trošičku privrieme kohútik biznisu, ktorý žije na úkor v tomto prípade v podstate aj štátu a teda rodín, ktoré žijú zo sociálnych dávok. Žiť alebo podnikať s nešťastím iných, je podľa mňa hyenizmus. A v tomto prípade prevádzkovať automaty, hoci je to zákonný biznis, je, ja ho takto vnímam, takisto vnímam za, teda zároveň s tým za veľmi pochybné a pofidérne argumenty, ak niekto hovorí, že obce týmto stratia nejaký príjem. Lebo spoliehať sa na príjem z nešťastia iných, na príjem z toho, že niekto rozbíja rodinu, si myslím, že nie je ľudské a doslova je tým hyenizmom. Argumenty o tom zase, že je to vlastne sloboda jednotlivca, čo my tu ľuďom máme čo kázať, že či oni budú hrať v automatoch alebo nebudú, takisto považujem za zvrátené. Lebo v tomto prípade treba si uvedomiť, že tá, ako liberáli hovoria, že sloboda jedného začína tam, kde končí sloboda druhého, tak práve ten, možno ten živiteľ rodiny, ktorý tie sociálne dávky poberá na to, aby tá jeho rodina prežila, tak vstupuje do slobody tým ostatným členom svojej rodiny, keďže tie sociálne dávky prefláka v tom automate. Takže tuná treba naozaj pozerať na to, že to nie je o slobode, ale o prekračovaní slobody. Samozrejme, ak by to bolo s mierou, nikto voči tomu nemôže nič povedať. Ale ak on tým ohrozuje existenciu svojej vlastnej rodiny, vstupuje do slobody členov svojej vlastnej rodiny a tým pádom by sme proti tomu mali zakročiť. Čiže tým, že schválime tento návrh zákona, koniec koncov bránime slobodu jednotlivca, nie ju potierame. Taktiež argument, že možno obmedzenie hráčskej závislosti zníži príjem štátneho rozpočtu, považujem síce z finančnej stránky za správny, ale z ľudskej za chorý. Jednoducho spoliehať sa aj v štátnom rozpočte na čokoľvek, čo pochádza z nešťastia nejakých rodín a z toho, že niekto nedokáže svoju závislosť korigovať alebo nedokáže ju mať pod kontrolou, tak si myslím, že je zvrátené. A bol by som veľmi rád, ak by sa v tejto sále nachádzali iba takí zákonodarcovia, ktorí sa nikdy nebudú chcieť spoliehať v štátnom rozpočte na príjmy z nešťastia iných ľudí. Čiže automaty a s nimi spojená závislosť ničí tak, ako zvykneme často hovoriť, tú základnú alebo tie základné bunky našej spoločnosti, a to sú rodiny. A ak nám ide o ochranu práv rodín, tak poprosím vás všetkých, aby sme teda tento predložený návrh zákona podporili. A to je všetko, čo som chcel povedať. Ďakujem.