P. Minárik, poslanec: (2008-02-13):
Teda k pánovi Rydlovi, pánovi Rafajovi a všeobecnejšie k Slovenskej národnej strane. Prihovárať sa za komisiu, ako to urobil pán Rydlo, ktorá by mala urobiť z tohto zákona niečo, čo by bolo štátne a národné, je inak povedané, že to chcem pochovať. Veď všetci vieme, čo znamená dnes komisia v praxi. Napríklad tá na ústavu. Volať po tom, aby to vyhovovalo všetkým, je nemožné, páni zo SNS, pretože vám vyhovuje iba vaše videnie sveta. Ja viem, že vlastné zlyhania bolia, preto sa už k SNS neprihováram o hlasy pre tento zákon, pretože tento návrh je pre vás zraňujúci, pretože pripomína zlyhania a vlastnú nemohúcnosť. Po takých vystúpeniach, ako mal pán Rydlo a pán Rafaj by to nemohli podporiť. Vlastne mohli, ak by predsa len sa rozhodol ich predseda inak. Dovoľte, aby som odcitoval z dennej tlače. Včerajší dátum. Išlo o interview s predsedom SNS, aj keď interviewovaný nebol zväčša pán Slota, ale príslušný novinár. Teraz ten rozhovor. „Pán Rafaj potvrdil, že pripravujete novelu, ktorá počet obcí zníži.“ Odpovedá pán Slota. „Pán Rafaj je kto?“ „Váš predseda poslaneckého klubu,“ odpovedá novinár. „Ja viem, že je predseda poslaneckého klubu a ja som kto?“ Pýta sa opäť pán Slota. „Vy ste predseda strany,“ odpovedá novinár. „No a kto je rozhodujúci?“ To je otázka pána Slotu. „Vy, odpovedá novinár.“ „No a tým je všetko povedané,“ zdôraznil pán Slota. „Čiže žiadna novela nebude?“ Pýta sa novinár. „Konečne. Presne.“ Odpovedá pán predseda Slota. Pán Rafaj, vy ste predseda poslaneckého klubu. Toto je rola nedôstojná poslanca Národnej rady. Skoro hanebná. Ja osobne by som zvažoval, či z takej strany odídem, ja by som pre takého predsedu nerobil ani prácu, nieto nadprácu, ktorú robíte vy. (Potlesk.) Dámy a páni, snažil som sa urobiť pre tento návrh maximum. Aj preto, že pre každého ministra zodpovedného za vzdelávanie, pre každého človeka, ktorý je za vzdelávanie zodpovedný, by zákon o pamätných dňoch, dňoch pracovného voľna a o sviatkoch mal byť akousi zlatou niťou pre vyučovanie našich dejín. Dnes je tým ministrom minister za SNS. A nie je to žiadnou zlatou niťou. Moja dcéra študuje pedagogiku histórie. Nie je to takou niťou napriek tomu, že po tom Cyrilovi a Metodovi prichádzajú už len Štúr a poštúrovské obdobie. A len slovenské udalosti. Dámy a páni, pamäť národa je veľmi dôležitá, a preto sú tam vzdelávacie inštitúcie, ktoré šírili učenosť a kultúru. Preto som vybral osobnosti, ktoré reprezentujú takzvané veľké politické a vojenské dejiny, ako aj tie dejiny malé. Dejiny cirkevné, dejiny vzdelania, dejiny humanity a ľudskej tolerancie, dejiny Slovenska v celej svojej rozmanitosti. A tie sú na Slovensku iné ako plebejské, mináčovské. Vedel som, že svätý Štefan môže byť problém. Ale bez Arpádovca to jednoducho na prelome milénií nejde. Najstaršie dejiny Uhorska, ktoré sú aj našimi dejinami, sa proste s vynechaním Arpádovcov stávajú lžou a lož je za hranicou toho maxima, čo som ochotný pre tento zákon urobiť. Áno, mohol to byť aj svätý Ladislav, ale so svätým Ladislavom by bol úplne rovnaký problém ako so svätým Štefanom. Dámy a páni, tak ako k našim dejinám patrí Apponyi, tak k nim patrí aj svätý Štefan. Dámy a páni, tak ako k našim dejinám patrí Trnavská univerzita, jej založenie a znovuobnovenie, tak k nej patrí aj univerzita v Trnave, Univerzita Cyrila a Metoda. Dámy a páni, tak ako k našim dejinám patrí rozvoj vzdelávacieho systému, rozvoj  základného školstva za Márie Terézie, tak k našim dejinám patrí a štyridsiaty piaty minulého storočia so svojou likvidáciou cirkevného školstva. Dejiny sú raz také a musíme ich brať v celosti. Musíme ich brať v celosti, aby sme sa z nich mohli poučiť, ale na niektoré udalosti máme byť hrdí a tie máme zdôrazniť. Dámy a páni, ešte raz sa uchádzam o hlasy pre tento návrh. Považujem to za veľmi dôležité pre rozjasnenie našej historickej pamäti. Naozaj pre rozjasnenie pamäti som ochotný urobiť maximum pre pánov tuná vľavo po tri dni, keď som čakal, kedy prídem na rad, som ráno stál pred skriňou a vyberal som si pre vás červenú kravatu. To už je naozaj dosť, čo som pre to mohol urobiť. (Hlas v sále.) Dámy a páni, pamäť musíme cvičiť, pretože ináč zdegeneruje. Keď ju necvičíme, stávame sa sklerotickými a pamätáme si to, čo bolo dávno, pradávno, potom nič a potom len tie bezprostredné chvíle pred tým okamihom, kedy rozpomíname. Dámy a páni, nemajme takúto sklerotickú pamäť nášho národa, zoberme celé dejiny so všetkým, čo k tomu patrí a prihlásme sa k tomu, na čo môžeme byť hrdí. Ďakujem pekne. (Potlesk.)