P. Hrušovský, predseda NR SR: (2005-11-09):
Otváram rozpravu o tomto bode programu. Pán poslanec Fajnor. Končím možnosť podania ďalších prihlášok do rozpravy. Máte slovo, pán poslanec. K. Fajnor, poslanec: Ďakujem pekne, pán predseda. Vážené kolegyne, kolegovia, vážená pani ministerka, dovoľte mi, aby som sa aj ja v krátkosti vyjadril k predloženému návrhu ústavného zákona, ktorý ma upraviť použitie finančných prostriedkov vyčlenených vládou Slovenskej republiky z privatizácie na financovanie dôchodkovej reformy. Opäť sa trochu vrátim nie ďaleko, ale do roku 1993, keď vznikla samostatná Slovenská republika rozdelením bývalej Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky. Chcem totižto zdôrazniť niektoré ekonomické aspekty. Po rozdelení Slovenská republika zdedila štátny dlh vo výške 2,9 mld. USD. Aktíva, ktoré zdedila po bývalej federácii, predstavovali viac ako 4 mld. dolárov. Aktíva len v Ruskej federácii predstavovali viac ako 1,2 mld. dolárov. A týmto by som chcel reagovať aj na včerajšie vystúpenie kolegu Horta – je veľmi zaujímavé vyvážať so stratou a mať aktíva 1 200 mil. dolárov. Chcel by som povedať, že mnohí ponovembroví politici, medzi iným aj pán Čarnogurský sa veľmi rád fotografoval pred kopami deblokovaného uhlia, a musím povedať, že aj dnešní naši špičkoví funkcionári, vrcholoví predstavitelia, ak by neboli nakúpené lietadlá z týchto zdrojov, tak asi musia lietať inými aerolinkami. Ale vráťme sa späť k meritu veci. Prečo o tom hovorím? Totižto štátny dlh predstavuje dnes takmer 26,5 mld. USD. A len vláda Mikuláša Dzurindu zvýšila štátny dlh o viac ako 450 mld. Sk. Už dlho upozorňujem, že štátny dlh je najväčšou hydrou, ktorá požiera ekonomiku Slovenskej republiky. Na moju interpeláciu k zvyšovaniu zadlžovania Slovenskej republiky priznal pán predseda vlády, že údaje sú pravdivé, ale jedným dychom dodal, že rast verejného dlhu po roku 1998 má svoje objektívne príčiny spočívajúce v opatreniach, ktorým sa vláda nemohla vyhnúť: 1. tzv. ozdravenie bankového sektora, 2. prehratý súdny spor s ČSOB, 3. realizované štátne záruky – a počujete dobre, 4. každoročné schodky štátneho rozpočtu. Nuž kto ich len urobil, tie schodky? Už iba na základe uvedeného je morálnou povinnosťou celej vlády podať demisiu a ospravedlniť sa národu. Ďalšia záležitosť – privatizácia. V roku 1989 predstavoval majetok na Slovensku účtovnú hodnotu 1 030 mld. Kčs. Vlády po roku 1989 a hlavne vláda Mikuláša Dzurindu sa chváli tým, že sprivatizovala za takmer 500 mld. Sk. Ak vezmeme obidva tieto zdroje financovania, zistíme, že viac ako 1 000 mld. Sk sme použili s priam exkluzívnym výsledkom. Napríklad druhé miesto v nezamestnanosti v Európskej únii. Zo všetkých strán sa na nás valia klamlivé informácie vládnej a celej koalície o hospodárskom zázraku na Slovensku. Aká je skutočná situácia na Slovensku? Podľa najnovších údajov Štatistického úradu Eurostat miera v nezamestnanosti v Slovenskej republike v septembri stúpla na 16,4 %. Vyššiu mieru nezamestnanosti má už len Poľsko. Priemerná sezónne upravená miera nezamestnanosti v rámci celej Únie sa v septembri nezmenila a dosiahla úroveň 8,6. Klesajúci vývoj nezamestnanosti na Slovensku, ktorý prezentuje vláda, slúži iba na manipuláciu občanov v zmysle technického manuálu a pokynov zahraničných poradcov. V skutočnosti je výsledkom administratívnych opatrení a negatívne ho ovplyvňuje vyraďovanie nezamestnaných z evidencie uchádzačov o zamestnanie, najčastejšie z dôvodu nespolupráce. V roku 2003 úrady práce vyradili zo svojej evidencie viac ako 65-tisíc uchádzačov o zamestnanie, v minulom roku to už bolo takmer 100-tisíc. A takéto vyraďovanie pokračuje aj v tomto roku. Občania si musia uvedomiť, že vláda ich zavádza svojimi vyhláseniami. Vedome, cielene a programovo klame. Priemerná hodinová hrubá mzda dosiahla v roku 2002 na Slovensku v priemere 1,97 EUR. Slovensko sa tak nachádzalo na poslednom mieste z krajín Vyšehradskej štvorky. Z terajšej 25-člennej Európskej únie boli nižšie ročné mzdy v sektore priemyslu a služieb už len v Estónsku, Litve a Lotyšsku. Až takmer 70 % zamestnancov u nás v minulom roku zarobilo menej, ako bola priemerná nominálna mzda 15 825 Sk. V aktuálnom porovnaní v rámci Európskej únie napríklad priemerná mzda Slovenskej republiky 422 EUR, v Česku 569 EUR. Kým napríklad Česi, teda v Čechách vzrástli reálne mzdy od roku 1989 o 31 %, na Slovensku klesli v priemere o 200 korún. Vážené kolegyne, kolegovia, nie je to iba otázka nezamestnanosti. Priemerná hodinová hrubá mzda dosiahla v roku 2002 na Slovensku, ako som už povedal túto sumu. Preto mi dovoľte spomenúť ešte podstatné dva fenomény: je to kvalita životnej úrovne a výška životnej úrovne. Kvalita života klesá, kvalita životnej úrovne, žiaľ, nedosiahla, ako som spomenul, ani úroveň roku 1989. Prečo sa musím vracať k týmto záležitostiam? Pretože príjmy z privatizácie sa ukázali ako neefektívne vložené. Vláda na jednej strane chce sanovať štátny dlh, ale na druhej strane ho sama vytvára. S tým nemôžem súhlasiť. Preto predkladám pozmeňujúci návrh k predloženému návrhu ústavného zákona. Navrhujem, aby návrh bol vrátený predkladateľovi na dopracovanie, a to hlavne z pohľadu Lisabonskej stratégie. Bola to práve Lisabonská stratégia, ktorá mala so svojím cieľom do roku 2010 vyriešiť v Európskej únii nezamestnanosť. Máme sa stať najkonkurencieschopnejšou a najdynamickejšou ekonomikou. Aký však je výsledok na Slovensku, vidíme sami. Zdôrazňujem, že po prehodnotení stanovených cieľov Lisabonskej stratégie, kde je stanovený hlavný rast na zamestnanosť, tento však vláda Slovenskej republiky neakceptovala, i keď rozpracovala Lisabonskú stratégiu, ale zamestnanosť ako takú z nej vypustila. Preto navrhujem, aby predložený návrh bol vzatý späť na dopracovanie s tým, že zdroje z privatizácie budú hlavným zdrojom riešenia nezamestnanosti a chudoby na Slovensku, a s cieľom zvýšiť životnú úroveň a kvalitu života na Slovensku. Veľmi pekne ďakujem za pozornosť a odovzdávam...