Beblavý, Miroslav, poslanec NR SR (2012-10-17):
Takže, vážené dámy, vážení páni, dovoľte mi vystúpiť aj v druhom čítaní k návrhu zákona, ktorý mení zákon o advokácii. A dovoľte mi vystúpiť tiež na podporu kolegyne Žitňanskej. My sme zvolili taký postup, ktorý možno aj symbolicky bude trošku v rozpore s postupom, ktorý ste zvolili vy, že sme netrieštili tentokrát tie pozmeňujúce návrhy, ale v podstate nechali sme ju, aby predniesla jeden ucelený, a tak ako pán poslanec Kadúc, aj ja skôr chcem vysvetliť niektoré jeho aspekty, s ktorými som najviac stotožnený, a preto aj nepredkladám nejaký osobitný svoj, lebo to nie je nevyhnutné. Dovoľte mi sa vyjadriť principiálne k trom veciam. Jedna je dĺžka koncipientskej praxe, druhá je otázka toho započítavania praxe inej a tretia je otázka jedného konkrétneho prílepku, ktoré sa týka Centra právnej pomoci a možnosti zvýšenia nominantov strany SMER zvýšiť svoju, zlepšiť svoju príjmovú situáciu. Takže začnem advokáciou. Je tu návrh na predĺženie koncipientskej praxe na päť rokov zo súčasných troch. A keďže sa o tom veľa debatovalo, dovolím si byť stručnejší ako v prvom čítaní. Takže dovoľte mi len tak telegraficky, a predsa len zopakovať, lebo oplatí sa fakty zopakovať proti tým, ktorí by s nimi radi nakladali voľnejšie. Takže návrh predkladá ako jeden zo svojich práve minister, ktorý ho voči ministerstvu presadzoval ešte ako predseda Slovenskej advokátskej komory a kde bol tento návrh pani ministerkou Žitňanskou vtedy jasne odmietnutý. To znamená, že je to zmena, ktorá prišla s novým ministrom a prišla aj s jeho bývalým pôsobením. Tento stav nás dostane na hornú hranicu praxe v rámci krajín Európy. Ministerstvo síce v dôvodovej správe hovorí, že požiadavka dlhšej prípravy na výkon advokátskeho povolania pod vedením nie je výnimočná ani v iných členských krajinách, ale prehľad, ktorý sme si dali spraviť ukázal, že to tak nie je. Cyprus a Slovinsko majú prax jednoročnú, Nemecko, Taliansko, Luxembursko, Portugalsko, Rumunsko, Bulharsko, Estónsko a Írsko 2-ročnú. Grécko 18-mesačnú. Anglicko, Wales, Škótsko, Belgicko, Holandsko, Švédsko, Lotyšsko, Česká republika, Maďarsko má 3-ročnú, teda takú ako my. Dánsko má 3-ročnú s následnou ročnou požiadavkou asistentúry, vo Fínsku je 4-ročná, v Poľsku môže v závislosti od typu trvať 3 – 5 rokov, vo Francúzsku je to 18-mesačný kurz, v Španielsku ju vôbec nevyžadujú. Mimo EÚ spomeniem Švajčiarsko, kde je to 1 – 2 roky, Japonsko, Izrael alebo Čínu, kde je to jeden rok, a spomeniem najväčší právny trh na svete USA, ktorý má nula rokov povinnej praxe. Každý, kto ukončí právo môže ísť na skúšku. Ak ju spraví, je kvalifikovaný advokát. To znamená, že všetky tieto krajiny okrem Rakúska a Litvy sú buď tam, kde sme my dnes, alebo dokonca menej, alebo okolo toho, takže nie je tu žiadny argument toho, že by sa Slovensko vymykalo. Druhá vec, ktorú treba pripomenúť je, že tento návrh napriek vyjadreniam aj tuto v pléne výrazne pomôže dnešným advokátom, a to tým, že im dočasne obmedzí prílev novej konkurencie a zároveň im trvalo zníži náklady garantovaným prílevom dlhšej lacnej pracovnej sily. To znamená, že je to návrh, ktorý jednoznačne je v prospech advokátov, teda finančný, aj keď som rád, že mnohí advokáti sa aj verejne vyjadrili, že to nepodporujú, lebo majú na mysli aj verejný záujem, nielen svoj osobný. Koniec koncov to potvrdil aj kolega Martvoň, že cieľom v skutočnosti nie je kvalita, keď na tlačovej konferencii s pánom ministrom povedal, že však musíme uznať, že tých advokátov je fakt veľa, treba s tým niečo robiť. Takže to je ten skutočný motív novely. Advokátov je veľa, treba ich mať menej. Kvalita je len barlička navyše, v skutočnosti nepravdivá, pretože, ako povedal pán poslanec Kadúc, neexistuje žiadny argument komory, ktorý by preukazoval akýmkoľvek spôsobom vzťah medzi dĺžkou praxe a kvalitou. A osobitne to nie je pravda vtedy, keďže komora, ako už bolo povedané, má v rukách skúšku. To znamená, že ak chce sprísniť kvalitu advokátov, môže to naozaj urobiť náročnosťou skúšky bez predĺženia koncipientskej lehoty s tým, že, samozrejme, tí, čo ju nespravia budú de facto musieť byť dlhšie koncipientmi. Takže dosiahol by sa pri nekvalitných účel novely a kvalitní by mohli advokátske povolanie vykonávať. Hovorili sme v prvom čítaní o negatívnych dôsledkoch pre mladých ľudí, naťahovania praxe najmä pre mladé ženy z hľadiska založenia rodiny, schopnosti získať hypotéku, založiť si domácnosť a využívania ako lacnej pracovnej sily, ktorá je monopolne nútená k tomu, aby pracovala na jednom mieste. To všetko už bolo povedané, vydiskutované. Bolo zaujímavé sledovať, ako na to zareaguje vládna strana. Myslím si, že na túto pomerne tvrdú kritiku cítili aj vládni poslanci potrebu zareagovať. Čo ma prekvapilo, priznám sa, som očakával, že sa ako už spomenul pán poslanec Kadúc, že sa urobí taký klasický politický manéver, že dalo sa niečo tvrdé, potom sa to zmäkčí. Tipoval som, či to budú tie štyri roky ako výsledný kompromis, alebo sa niečo iné spraví, čo teda bude môcť byť prezentované ako ústretový krok voči mladým ľuďom, mladým právnikom. Nie je tam nič, dokonca to, čo bolo prezentované na tlačovej konferencii pána poslanca Martvoňa s pánom ministrom, je krok ešte v neprospech mladých ľudí, a to je konkrétny návrh, že koncipient bude musieť preukazovať denný výkaz praxe s tým, že advokát má každý pracovný deň zaznamenať úkony koncipienta. To je klasický príklad návrhu, ktorý nemá žiadny zmysel, napriek tomu, že dobre znie, lebo pre advokáta a koncipienta, ktorí si svoju prácu vykonávajú čestne a poctivo, to pridáva ďalšiu byrokraciu. A pre tých, čo nepoctivo, to bude znamenať, tak ako slávna kniha jázd pri šoféroch, ktorí majú služobné auto, to bude len niečo, čo počas dlhých zimných večerov bude treba vypĺňať, aby teda byrokracii bolo učinené zadosť podľa hesla – papier znesie človeka. Takže reakcia na to – že tento návrh dáva mladým právnikom úder do brucha a tí sa voči tomu oprávnene bránia spolu aj s určitou časťou spoločnosti – dať im ešte taký malý pohlavok namiesto nejakého ústretového postoja. Z tohto dôvodu naozaj ja chcem veľmi pekne poprosiť, aby ste podporili pozmeňovací návrh kolegyne Žitňanskej, ktorá vypúšťa tento krok. To však nie je všetko, o čom by som chcel hovoriť. Chcel by som hovoriť ešte o dvoch veciach, o jednej veľmi stručne. To je naozaj o možnosti započítania praxe. Myslím si, že pani poslankyňa to vyargumentovala veľmi presne. Ten dnešný stav v komore neprikazuje, ako to má robiť. Plne jej ponecháva samosprávnu kompetenciu, ale umožňuje, aby sa počítali aj praxe v rôznych iných justičných častiach justičného a právneho systému. Jej kompletné vypustenie je tak, ako tam je dnes navrhované, myslím si, že je veľmi ťažko, veľmi ťažko obhájiteľné, a zaujíma ma, ako to pán minister bude obhajovať. No chcem zdôrazniť, tu naozaj nejde ani o automatické započítavanie praxe, ani o nevyhnutnosť, ale ide o možnosť to urobiť tak, aby keď niekto píše zákony na ministerstve, vykonáva určité typy súdnej praxe, aby mohol tam z tohto čerpať. Na záver mi dovoľte však otvoriť novú kapitolu, ktorú teda neotváram ja, ale otvárajú ju kolegovia zo strany SMER-u, konkrétne členovia ústavnoprávneho výboru, ktorých tu niekoľko vidím, takže nebudem hovoriť o nich bez nich a ktorí na rokovaní ústavnoprávneho výboru tam vložili niekoľko, už teda dneska opakovane spomínaných, prílepkov. Dovoľte mi nevenovať sa ústavnoprávnym a procesným aspektom týchto prílepkov, to ponechám ľuďom, ktorí sa tomu venujú. A dovoľte mi ale venovať sa jednému konkrétnemu prílepku, ktorý okrem toho, že nijak nesúvisí s predmetom zákona, je pomerne škandalózny sám osebe a vychádza z hesla, že dobrá gazdinka a správny poslanecký klub pre euro aj cez plot skočí, to znamená, že nikdy nie je málo peňazí a málo výhod, ktoré vieme svojim prihrať na to, aby sme im nemohli pomôcť. Konkrétne o čo ide. V bode 31 zo spoločnej správy, ktorá teda tam bola vložená na rokovaní ústavnoprávneho výboru, bol otvorený zákon č. 327/2005 o poskytovaní právnej pomoci osobám v materiálnej núdzi. To je zákon, ktorý rieši Centrum právnej pomoci štátnu – rozpočtovú organizáciu. V tomto centre existuje tzv. Rada Centra právnej pomoci, ktorá má šesť členov vymenovaných a odvolávaných ministerstvom spravodlivosti, a táto rada dozerá na fungovanie centra. Čo je pomerne na Slovensku inovatívny model pre rozpočtovú organizáciu, pretože tie sú väčšinou len monokraticky riadené riaditeľom a dohliada na ne maximálne minister. Tu je aj rada, ktorá je orgánom dohľadu a u ktorej bolo doteraz zákonne ustanovené od samotného vzniku, že je to funkcia čestná. Povedal by som tak, že eurachtiví ľudia zistili, že keď je v zákone povedané, že je to čestná funkcia, tak to môže spôsobiť problémy, lebo toto už bolo napísané aj v zákone, napr. o Študentskom pôžičkovom fonde. A keď sa potom nabaľovali členovia rád Študentského pôžičkového fondu, tak sme z toho robili škandál, a aj to vedie k zmene. Dokonca aj k takej, ktorú dnes predkladá samotný pán minister Čaplovič napriek predchádzajúcemu odporu. Takisto sme zistili, že nie vždy to zastaví konkrétnych ľudí. Napríklad Najvyšší kontrolný úrad v prípade Slovenského národného strediska pre ľudské práva zistil, že podobná formulácia v prípade tejto organizácie nezastavila deväť členov správnej rady, aby si nevyplatili odmeny ročne vo výške 30-tisíc eur, čo ale nie je nič nové, lebo medzi týchto členov patrí napríklad aj pán Anton Martvoň, patrí tam aj pani Marcela Gbúrová, bývalá poradkyňa pána podpredsedu vlády Čaploviča, je tam aj právnička pána premiéra Zuzana Kupcová a výkonným riaditeľom strediska bol Juraj Horváth v čase prvej vlády Roberta Fica, poslanec Národnej rady za stranu SMER. Takže, vážení kolegovia, chcem sa vás tu spýtať otvorene, idete si urobiť ďalší takýto zárobkový podnik aj z Centra právnej pomoci, ktorý má právne pomáhať najchudobnejším? Ak áno, povedzte to tu, povedzte to rovno, zdôvodnite si to a vysvetlite to, lebo ja sa priznám, že ja som túto otázku konzultoval s pani exministerkou Žitňanskou, ktorá zakladala toto centrum ešte ako štátna tajomníčka, neskôr ministerka, a ona ma uistila, že výkon tejto funkcie je naozaj taký, že postačuje na neho čestné členstvo. Nie je to výkon, ktorý by vyžadoval každodennú prácu a počas, ak sa nemýlim, šiestich rokov od vzniku centra neboli dôvody ani nebolo toto problémom, takže by ma zaujímalo, že prečo na rokovaní ústavnoprávneho výboru cez iný zákon ste cítili tu tú naliehavú potrebu si tento kšeft vybaviť a či od toho naozaj nechcete ustúpiť, keď je to aspoň trošku, sa to dostalo pod drobnohľad. Dovoľte mi takisto ako pani poslankyňa Žitňanská, vyzvať pána ministra, aby vyjadril nesúhlas s tým, aby sa hlasovalo o tomto bode, keďže je to bod, ktorý je nad rámec predkladanej novely. A dovoľte mi záverom teda navrhnúť, v prípade, že sa to tak nestane, aby sme tento bod vyčlenili na osobitné hlasovanie, aby mohli aj poslanci strany SMER-u ukázať, aký teda je ich postoj k tejto nenásytnosti niektorých ich kolegov. Ďakujem vám veľmi pekne.