Kažimír, Peter, podpredseda vlády a minister financií SR (2018-06-19):
Ďakujem veľmi pekne za možnosť zareagovať. Aj keď takto na konci, ale myslím, že sa nám zlieva tá diskusia a chronickí rečníci na tieto témy vám, mi budú môcť odpovedať v ďalšej otázke pri ďalšom programe, a to je program stability. Štátny záverečný účet je téma, ku ktorej, pri ktorej môžte vystupovať naozaj k všetkému, pretože štátny záverečný účet je vlastne taká uzávierka štátu. V našej krajine ju robíme – na rozdiel od mnohých iných vyspelých krajín – na veľmi sofistikovanej úrovni. Štátny záverečný účet končí výrokom audítora. V podstate máme všetky účtovné jednotky, všetky možné účtovné jednotky vrátane obcí, miest, krajov, ale aj podnikov, obcí, ktoré patria do verejného sektora, ako je napríklad pre vašu informáciu hospodárenie Dopravného podniku mesta Bratislavy, patrí tiež do verejného sektora, pre niekoho, kto sa tejto problematike nevenuje, to môže byť prekvapenie, ale naozaj výsledok hospodárenia takéhoto jedného podniku vstupuje do celkového výsledku toho čísla aj s tou mierou vplyvu môjho na hospodárenie takéhoto podniku napríklad, samozrejme, v úvodzovkách. Chcem povedať, že, samozrejme, pri tej obrovskej knihe, ktorú štátny záverečný účet predstavuje, si môžte nájsť desiatky, stovky námetov na kritiku. Ja sám patrím k ľuďom, ktorí si myslia, že v krajine nikdy nie je všetko úplne v poriadku, to znamená, je vždy čo zlepšovať. Tam proste, v tejto oblasti teda netreba mať zatvorené oči ani sa proste tváriť ako nejaká sfinga. Je vašou úlohou a vlastne aj poslaním veci kritizovať. Čo je iná miera a to miera populizmu, ktorá, samozrejme, z úst, tak by som povedal, takou, tak šetrne posolené vystúpenia niektorých rečníkov; a nechcem sa ich dotknúť, ale sú proste pretkané. Pretože ako ste schopní pri jednom bode rokovania sa proste zamdlievať nad tou, ako je návrh, vládny návrh proti rodinnej politike, pretože uvažuje napríklad ako pri sporení, stavebnom sporení, do ktorého sme dali za desať rokov 400 mil. eur z verejných zdrojov, 400 mil. eur z verejných zdrojov cez štátnu prémiu sporiteľom, ale podľa mňa transferom do zisku stavebných sporiteľní, lebo si pozrite vývoj ich zisku v tých posledných desiatich rokoch, pozrite si transfer, repatriáciu dividend týchto firiem k svojim matkám. Takže keď na jednej strane zamdlievate nad použitím 400 mil. eur a spôsobom použitia, nad tým, že je to proti rodinnej politike, tak tu bez problémov, samozrejme, ma šticujete z pohľadu toho, že ten výsledok mohol byť lepší. Jasne, že mohol byť lepší. A takisto by sme mohli reagovať hneď aj na, po mnohých rokoch, tuším po štyroch-piatich rokoch deflácie na náznaky inflačného správania, ale, pán profesor, ako? Napríklad tým, že by sme zastavili nárast miezd, že áno. Tak vás prosím, keby ste predstúpili s týmto nápadom pred svojich voličov, lebo sú nimi určite aj zamestnanci a viete, že dnes hlavným kanálom rastu cien je naozaj rast miezd alebo situácia na trhu práce, čiže skôr situácia na trhu práce, ktorá spôsobuje po dlhých, dlhých rokoch, hej? A tu by som prosil, keby sme sa nechytali hneď populistickej paniky a keby sme sa vrátili k tomu, že po dlhých rokoch dvojcifernej nezamestnanosti, bezútešnej situácie v mnohých regiónoch sa proste dostávame na klasické, štandardné čísla európskej nezamestnanosti, ktoré sú hlboko pod 5 % v mnohých regiónoch, čo vytvára, samozrejme, konkurencie na trhu práce, ktorý a ktorá sa rieši tým najnormálnejším spôsobom, to znamená žiadna regulácia socialistická, ale to, že zamestnávatelia bojujú o svojich zamestnancov cez zvyšovanie miezd. A to zvyšovanie miezd sa konečne, a však to bol koniec koncov cieľ a niekoľkoročný cieľ aj menovej politiky Európskej centrálnej banky, aby sa v podstate cez kanál cien služieb zvyšoval vlastne cenový index. Takže z tohto pohľadu to zatiaľ pozorujeme, nevnímame to ako niečo, čo by nás mohlo okamžite vyrušovať. A rozhodne napriek tomu, že som sociálny demokrat a nie som liberál, pán Jurzyca, tak nehodlám navrhovať vláde reguláciu, lebo takéto odporúčania a podhadzovanie týchto tém by mohli smerovať u niektorých, ktorí chcú poručiť vetru a dešti aj týmto spôsobom. Takže rozhodne nenavrhujem cenovú reguláciu, čo by sa dalo proste vyvodiť (povedané so smiechom). Ak chcete reguláciu cez rozpočet, tak by sa to muselo robiť, samozrejme, cez mzdovú politiku. A tu musím oznámiť, viete, že sme vo fáze vyjednávania a kolektívneho vyjednávania na najbližšie roky, kde má dôjsť ešte vlastne k ďalšiemu impulzu, pretože to je zase ďalšia agenda, odmeňovanie zamestnancov verejnej správy, no a tu medzi vami sedia ľudia, ktorí sú zástancami riešenia tohto problému, aby vo verejnom sektore pracovali kvalitní ľudia za spravodlivú vyššiu odmenu. Takže toto ideme v niekoľkých krokoch realizovať za stovky miliónov eur v najbližších rokoch. A to, samozrejme, treba si to priznať, tiež prispeje k možnému vplyvu na cenový index cez to, že tých peňazí bude v obehu viac a takto ceny môžu zareagovať. Moja reakcia je možno halabala, ale ešte, pán Heger, takéto vyjadrenie, že (povedané so smiechom) v akej krajine žijeme? Vy by ste si naozaj, vy už si zaslúžite trošku mať aj vládne zodpovednosti, aby ste konečne mohli za niečo zodpovedať a mať akože, ako aj výsledky. A tu sa možno aj blíži ten okamih, tak sa potom, môžme si potom úlohy vymeniť. Ale vy ste tu povedali, že majetok sa rozdal, investície sa zanedbali. No tak ja len, mali by ste povedať, že kto ten majetok rozdal, hej? Lebo tu sú mená a priezviská, niektorí, niektorí matadori tu ešte prežili aj z čias privatizácie, sedia tam v horných, teraz nesedia, odišli si užívať latifundie a nájmy z tých latifundií, takže tam sa treba porozprávať potom o tom, že kto ich rozdal, za čo a za koľko a, samozrejme, že to v tom dlhu je. Áno, dneska po tak masívnej privatizácii sme určite o nejaké tie možno desiatky miliárd, desiatku miliárd mohli mať menší verejný dlh, keby niekto predával rozumne a nie cez nejakú kampaň, pretože štát je zlý vlastník. Štát je zlý vlastník, obsadím nominantov svojou, zo svojej strany, prehlásim, že štát je zlý vlastník a zle to predám. Takže dovediem princíp do dokonalosti. Aj to sa proste v našej krajine dialo, treba hovoriť mená, adresy, hej? A sú tu aj autori tých vašich slávnych reforiem, ktorí majú zašpinené prsty od týchto privatizácií dodnes. Takže, a ja som vám dokázal, že pri štátnom záverečnom účte sa dá hovoriť naozaj o všetkom (povedané so smiechom), aj historicky, aj prakticky. Ja som vďačný za ten výsledok jedného percenta a myslím si, že máme za sebou naozaj dobrý rok z mnohých pohľadov a je to dobrý rok, bol to dobrý rok aj pre mestá a obce, pre investície, ktoré boli schopné ľuďom doručiť pre množstvo mnohých pracovných džobov, ktoré boli schopné firmy, zamestnávatelia, súkromné firmy ľuďom ponúknuť cez nárast miezd, ktorý bol jasne kvantifikovaný cez rast priemernej mzdy, ktorý bol takisto pomenovaný. Takže toto sú všetko pozitíva roku 2017. Snáď ešte dodám, že neočakávam, že by sa jesenná notifikácia mala zásadným spôsobom dotknúť tentokrát. Nemáme žiadne avizované metodologické spory s Eurostatom, to znamená, žiadne fatálne pohyby vo výške deficitu okolo jedného percenta by nastať nemali a prial by som si, aby sa nám, teraz myslím Slovenskej republike, darilo tak ako v roku 2017 aj v ďalších rokoch, nech už kormidluje akákoľvek vláda. Ďakujem pekne.