B. Zala, poslanec: (2004-01-20):
Na druhej strane je pravdou, že vlády Slovenskej republiky už veľmi dlhé obdobie rezignovali na vzdelávaciu, mravnú aj duchovnú obrodu spoločnosti. Istou falošnou ideológiou, že všetko zariadi trh a všetko sa stane dokonalé privatizáciou, sa vzdala svojej základnej morálnej i osvietenskej funkcie - rozvíjať pokrok rozvojom ducha. Nepochybne vítam všetky aktivity cirkví na Slovensku, ktoré chcú znovu obnoviť tú základnú schopnosť, ktorá z človeka robí morálnu bytosť. Rozlišovať dobro a zlo. Myslím si, že to potrebujeme. Na druhej strane oproti tejto veľkej morálnej aktivite spoločnosti je tu štát, ktorého jednou zo základných hodnôt, na ktorých stojí Európa posledných 400 rokov, je to, že tento štát má sekulárny charakter. Hodnota sekulárneho charakteru štátu nie je v tom, že by bol proticirkevný a protináboženský. Opačne. Jej základným zmyslom je práve zabezpečenie slobody svetonázoru a slobody vierovyznania. Aby však táto sloboda bola zabezpečená pre každého jednotlivca, musí štát ostať civilný, svetský, sekulárny. Nesmie podliehať žiadnej viere. Ani komunistickej, ani liberálnej, ani katolíckej, ani akejkoľvek inej práve preto, aby všetky mohli slobodne pôsobiť a spolupôsobiť v spoločnosti. Lebo ak zvíťazí jedna a podriadi si štát, tak automaticky likviduje ostatných. Táto tendencia je nebezpečná a je protieurópska. Ak sa z týchto princípov pozrieme na predkladané zmluvy, môžem konštatovať, že je potrebné zriaďovanie cirkevných škôl. Na druhej strane je potrebné prísne zachovanie občianskeho charakteru štátnych škôl. Po tretie je to rovnosť všetkých žiakov a študentov v školách bez ohľadu na osobné a rodinné svetonázory a viery. Po štvrté je potrebné riešiť vzťah medzi požadovaným financovaním cirkevných škôl zo štátneho rozpočtu, teda od všetkých daňových poplatníkov, kedy a za akých okolností je to možné. Ak je cirkevná škola rovnako financovaná zo štátneho rozpočtu ako štátna, musí byť zabezpečená jej všeobecná prístupnosť. Zdôrazňujem, všeobecná prístupnosť pre každého žiaka bez ohľadu na vieru. No ja by som k tomu poznamenal, keď mi tu kolegovia  posielajú poznámky, že nie je. Moja dcéra študovala strednú školu v cirkevnej škole, musím zdôrazniť, veľmi kvalitnej cirkevnej škole. Boli sme mimoriadne spokojní s touto školou, ale musím poznamenať, že do tejto školy nemal nikto iný prístup iba tí, ktorí boli toho vierovyznania, v ktorej táto cirkevná škola pôsobí, to znamená, že bol  narušený princíp všeobecnej prístupnosti tejto školy. Článok 1 ods. 7 je vyslovene v protiklade s povinnosťou štátu zabezpečiť všeobecné a objektívne vzdelanie, lebo sa obmedzuje, aby predmety neboli v protiklade s katolíckou výchovou a vzdelávaním. Prosím, na toto chcem zvlášť upozorniť. To, samozrejme, priamo obmedzuje slobodu myslenia, vyznania aj svetonázoru a vytvára princíp netolerancie v týchto školách. Povinná školská dochádzka je totiž daná štátom. Je daná zákonom, ale ak je povinná, tak štát je povinný zabezpečiť pre žiakov rovnoprávne, všeobecné, vedecké vzdelanie a výchovu. Táto zmluva to nezabezpečuje. To je práve druhá stránka tej zmluvy, že zo strany štátu nie sú do zmluvy zakotvené tie povinnosti, ktoré štátu vyplývajú zo zákona, ktorým zriaďuje povinnosť školskej  dochádzky. Náboženská výchova v štátnych školách, prechádzam k štátnym školám, je priamym potlačením civilného a všeobecného charakteru školstva. To, že sú dané alternatívy, nerieši problém. Jeden svetonázor, jedna viera začne získavať dominanciu v štátnom systéme. Nech ju získava v spoločnosti, nech ju získava medzi ľuďmi, nech ju získava evanjelizáciou, ale nie zákonom, zmluvami a inštitucionálnou formou prostredníctvom štátnej moci. (Potlesk). O absurdite, akou je vyučovanie katolíckeho náboženstva v predškolských zariadeniach v tomto inštitucionálnom zmysle ani nehovorím. Štát teda bude platiť školu, ale aj tvorbu, výrobu a distribúciu učebníc a riaditelia škôl nebudú môcť uskutočňovať hospitáciu na hodinách. (Článok 2 ods. 8.) Kolega Mikloško tu vykrikuje, ja mu poviem, je to článok 2 ods. 3 vyučovanie katolíckeho náboženstva v predškolských zariadeniach. To, že sa zo zákona môžu vo verejnej štátnej škole organizovať iné mimovyučovacie aktivity katolíckej cirkvi, je priamym porušením verejného a civilného charakteru školy. Pokiaľ ide o vysoké školstvo. Katolícka univerzita je verejná vysoká škola, konštatuje sa to aj v danom zákone. Nepochybne katolícke univerzity patria v Európe k univerzitám s veľmi dobrým menom a patria k špičkovým univerzitám, ale práve preto, že prísne dodržujú jej verejný charakter, teda slobodu bádania, slobodu vyznania aj vlastných študentov. Katolícka univerzita nesmie robiť cenzus a výber študentov podľa viery, ona poskytuje služby všetkým, áno, môže tam študovať aj Moslim. Ak sa vám to všetko zdá také všeobecné,  v slovenskej praxi je to vždy ináč. Moja skúsenosť z Trnavskej univerzity. Vyučoval som na Trnavskej univerzite na požiadanie vtedy dekana fakulty pána Leza, ja hneď k tomu poznamenám, to nie je katolícka, pán kolega, nechajte ma rozprávať, ja teraz hovorím o Trnavskej univerzite, kde som vyučoval predmet sociálna filozofia a kde bývalý rektor Hajduch roztrhal moju zmluvu, to už som vyučoval, počas vyučovania so slovami, že on na univerzite žiadneho ľavičiara trpieť nebude. To popisujem, čo vyplýva v praktickej realizácii z vecí, ktoré v zmluve sú, a Trnavská univerzita ani nie je oficiálnou katolíckou univerzitou. Poznamenávam, všetci moji študenti ma informovali o tom, že pri prijímaní na túto školu vyslovene sa ich bolo pýtané a požadované, akého náboženského vyznania sú veľmi jednoznačne a ešte poviem jeden kuriózny príklad, aby sme vedeli, aké atmosféry potom vládnu na týchto univerzitách. Nebol som ja jediný vyhodený z tejto školy, bola to napríklad známa slovenská psychologička pani Plichtová, ktorú pán rektor Hajduch vyhodil preto, že vraj podľa neho hrala v nejakom v lascívnom sfilmovaní Maupassantovej poviedky. To sú reality slovenské a to je to, čo nás vedie k obave, ako to dopadne v praktickej realizácii, nie to, čo je napísané iba na papieri, ale aj to, do akej praxe sa to napokon dostane. O vysokoškolských pastoračných centrách ani nehovorím, lebo tie principiálne narúšajú verejný charakter vysokého školstva a likvidujú pravý zmysel toho, čo nazývame akademickou pôdou. Vážené kolegyne, kolegovia, dohoda medzi Slovenskou republikou a registrovanými cirkvami je kópiou zmluvy medzi Slovenskou republikou a Svätou stolicou. Prvá zmluva vytvára diskrimináciu medzi občanmi Slovenskej republiky, druhá dohoda konštatuje túto diskrimináciu. Všimnime si to. Dohoda, ktorá má vzniknúť medzi štátom a ostatnými registrovanými cirkvami, aj dokonca vo svojom úvode hovorí, že je dohodou preto, že ju pociťujú ostatné cirkvi ako diskrimináciu. To znamená, že prvá dohoda zavádza priamo diskrimináciu a snaží sa ju táto druhá dohoda odstrániť vo vzťahu k vlastným cirkvám. Tým sa, samozrejme, ale diskriminácia voči všetkým tým, čo sú mimo dosahu týchto zmlúv, ešte prehĺbi. Čakajme, že sa nám do parlamentu ešte dostane návrh zmluvy medzi Slovenskou republikou a neveriacimi alebo zelenými alebo o ateistickej výchove v školách, alebo o zelenej výchove v školách a podobne. Výchova v školách nesmie byť ani zelená, ani katolícka, ani ateistická, ale založená na všeobecných vedeckých poznatkoch, všeobecne uznávaných mravných hodnotách a princípoch občianskej slobody. To sa dá len pri prísnom civilnom charaktere štátnych škôl, zdôrazňujem, ale, samozrejme, aj civilizačnej vyspelosti cirkevných škôl, ktoré, znovu zdôrazňujem, nepochybne potrebujeme a mal by ich štát v tomto zmysle podporovať. Ak by sme podporili tieto hodnoty, je potrebné, aby sme tieto návrhy, ktoré vytvárajú diskriminačný charakter, odmietli. Myslím si, že by bolo vhodné, ja to nebudem oficiálne navrhovať, ale od navrhovateľa, aby stiahol tieto zákony a aby pripravil dohody tak, aby vyriešil tieto vnútorné problémy, ktoré vytvárajú diskrimináciu a napätie medzi občanmi Slovenskej republiky. Inak principiálne narušíme demokratické hodnoty a základné ústavné istoty občanov Slovenskej republiky. Ďakujem. (Potlesk.)