M. Číž, podpredseda NR SR: (2006-09-06):
Ja trošku chcem povedať k tomu, že súčasťou toho, čo sa u nás deje, je transformácia. Ak pozriete, myslím, tie akceptované politologické práce, tak vidíte, sa dá vymeniť vlastníkov za pol roka, zaevidovať celý vlastnícky systém, ktorý sme robili po roku 1989, vybudovať inštitúcie a ich fungovanie za tri roky. A potom nasleduje dramaticky jeden z mnohých vážených renomovaných autorov, čo ja viem, spomeniem dokonca Masaryka, ktorý hovoril o päťdesiatych rokoch. A následne ich potom potvrdzujú súčasní veľmi známi, akceptovaní politológovia. Problém je ten, že ak sú v strete, povedzme, sociálnodemokratické videnie a pre nás neoliberálne, pre vás možno konzervatívne alebo neviem aké teda videnie a transformácia našej ekonomiky, že každá strana môže robiť kroky, ktoré majú charakter nezvratnosti, len za istých okolností spoločnosť sa musí vyrovnať s intenzitou tej nezvratnosti a možnosti nejakých zmien. Samozrejme, právny systém u nás ešte ani zďaleka na najbližších 10 rokov nebude fungovať štandardne tam, kde sú vlastnícke vzťahy stabilné a v podstate sa nemenia 50 rokov, keď sa v podstate 50 rokov dramaticky nemenil politický systém. Takže slušná spoločnosť musí rozmýšľať nad tým, ako tá transformácia musí vyzerať, a môže do istej miery predestinovať a predvídať, asi aké budú transformačné riziká, čo sa v tej spoločnosti reálne môže diať. Skúste to vidieť aj našimi očami. Prídeme do zdravotníctva, k transformácii ktorého máme veľmi zásadné výhrady. Samozrejme, tie problémy tam sú, môžeme skúmať konkrétne odvetvové väzby a tak ďalej, ale potom, samozrejme, je potrebné zvážiť aj širší pohľad asi na to, že náš pohľad je na tom, že spoločnosť Slovensko z hľadiska vývojových dispozícii jednoducho musí ponúkať občanom istý rozsah služieb. Ten istý rozsah služieb, samozrejme, potrebuje zodpovedajúcu ekonomiku a zodpovedajúcu schopnosť spoločnosti produkovať peniaze do verejného prostredia, aby tieto sa dali nejakým spôsobom sanovať. A k tomu sú potom tie diskusie, ktoré medzi nami prebiehajú okolo toho, či existuje alebo neexistuje národohospodárska politika štátu, či sa zodpovedne alebo nezodpovedne narába so zdrojmi, či tak a onak formulovaný celý daňový systém poplatkový a iný systém, ktorý sa organizuje, je dokonca v tej forme schopný nejakým spôsobom sanovať tie verejné potreby. Pre prípad zmeny všetci vieme, že tieto problémy tu jednoducho sú, každý slušný analytik ich vie predvídať, že tu vzniknú, že budú rezonovať nejakým spôsobom, a teda treba hľadať akceptovateľné spoločnosťou nástroje na riešenie týchto prirodzených rozporov, ktoré jednoducho vznikajú. Náš pohľad je za týchto okolností, že je tu v rozpore teda súkromný záujem alebo záujem obchodných spoločností, proti čomu je verejný záujem. Mám taký pocit, že veľký problém medzi nami, „ľavicou“, a vami, pravicou, je problém definovania verejného záujmu, čo ten verejný záujem vôbec je. Pre nás je verejný záujem čosi, čo supluje aj životný záujem našich občanov. Ak dovolíte, v tomto prípade poviem príklad. Ja som minule, teda ako pán minister Mikloš navštevoval nemocnice, tiež jednu nemocnicu navštívil v Čadci. A navštívil som ARO a tam ležia ľudia. A zhodou okolností prišla debata o tých lôžkach, na ktorých tam ležia tí ľudia. Hovorili, že také lôžko stojí 1,5 mil. korún a že je toto lôžko nedostatkovým tovarom. Viem si predstaviť, zámerne trošku dramatizujem, samozrejme, že ten exekútor príde do tej nemocnice a rovno toho pacienta preloží a zoberie si jedno také lôžko k sebe domov. Nechcem tým povedať nič viacej ani nič menej, ibaže musíme výrazne podiskutovať o tom a hľadať nejakú mieru aspoň primeranú konsenzu na to, čo je to verejný záujem, čo sú to životné záujmy. Ja som bol svojho času veľmi vďačný pánovi Miklošovi, že pochopil, že nemôžeme donekonečna ísť v absolutizovaní trhového prístupu a zabezpečovania potrieb súkromného vlastníctva v smere verejnoprávnych inštitúcií vo väzbe na obce a mestá, pretože obidvaja už poznáme, ako asi vyzerá obec, ktorá je exekvovaná, inak že jednoducho zo dňa na deň prestanú fungovať a nie sú schopní nakúpiť ani len tovar do domovov dôchodcov, pretože to prestáva fungovať, obec stráca možnosť, pretože má zablokované účty, akýmkoľvek možným spôsobom sanovať základné potreby občanov. A tam ide o realizáciu verejnoprávneho záujmu, vážení kolegovia. Máme za sebou dokonca pokusy o exekvovanie budovy ministerstva financií. Na základe tohto podľa môjho názoru veľmi rozumne sa dostal do právneho poriadku zákaz exekúcií vo vzťahu k obciam a mestám. Z tohto dôvodu je to tuším, ak si dobre pamätám, v rozpočtových pravidlách, ale improvizujem teraz, odpustite mi prípadný omyl, ale v každom prípade takýto zákaz je. Som presvedčený, že v tomto smere musíme rozmýšľať aj vo vzťahu k nemocniciam, pri všetkej úcte a potrebe registrovať potreby korektných právnych vzťahov, to znamená stanoviť základnú rovinu, odkiaľ teda jednoducho musia pôsobiť v štandardnom režime aj verejnoprávne inštitúcie, ale kde treba povedať, že za istých okolností realizáciu majetkových prípadných práv možno realizovať iba istými inštitútmi a niektoré inštitúty ako špeciálna exekúcia sú jednoducho zakázané z dôvodu verejného záujmu. Takže ak v súčasnosti nejakým spôsobom cítime tie fakty ako veľmi vážne, potrebujeme sanovať niektoré potreby v nemocniciach, lebo hrozia rôzne formy zásahu do ich existencie s tým, že, ak dovolíte, pán minister Lipšic aj pán minister Mikloš, predsa nemôžeme organizovať racionalizáciu zdravotníckych zariadení tým, že ju urobia za nás exekútori, to jednoducho v normálne spravovanom štáte nie je možné. Preto táto vláda vlastne nerobí nič iné, len to, že potrebuje zabezpečiť a zafixovať stav týchto nemocníc. Ale, samozrejme, samozrejmou povinnosťou bude hľadať riešenia a postupne štandardizovať to prostredie. Čiže beriem tento stav ako katastrofu, ako režim ohrozenia istého typu, vážne ohrozenie istého typu verejného záujmu, ktorý dokonca má charakter až životného záujmu krajiny. A preto je nevyhnutné pristúpiť k tomuto kroku. Takže rozprávať na túto tému o tom, či to je ústavné alebo protiústavné, sa, samozrejme, dá, súhlasím s tým, a pravdepodobne je tu možnosť, príslušné orgány, veď nikto im túto možnosť neberie, aby riešili túto dilemu. Faktom aj je tu toľkokrát spomínané rozhodnutie Ústavného súdu, vážení kolegovia, zneužívate situáciu. On hovoril o obdobnej situácii a ani zďaleka nejde o totožnú situáciu a ani zďaleka nemožno subsimulovať toto rozhodnutie Ústavného súdu pod konkrétny stav, ktorý sa nachádza v tomto zákone. Takže ak má byť seriózna diskusia, prosím, aby sme dostali do svojich názorov aj tento typ uvažovania, zobrali minimálne do úvahy jeho legitimitu, aj keď s ním nejakým spôsobom nesúhlasíte, aby sme naozaj nechali riešenie ústavnosti na príslušný orgán, ktorý tam je, a v tomto smere aby sme mali istú mieru empatie k tomu, že tá situácia nie je v zdravotníctve jednoduchá, a počkali na štandardizáciu riešení, je na to čas, keď to reálne vláda bude môcť stihnúť. Veľmi pekne ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)