P. Hrušovský, predseda NR SR: (2003-07-03):
Chcel by som zareagovať na niektoré momenty včerajšej rozpravy. Viete, zdalo sa mi veľmi zvláštne počuť lekára, ktorý hovorí o tom, že potraty sú výsledkom pokroku v medicíne a prirovnáva ich k liečbe. Ja som sa zhováral s istým lekárom, ktorý tiež zložil Hippokratovu prísahu. Pred niekoľkými dňami mi vysvetľoval, ako prebieha potrat v pokročilom štádiu. Tieto slová boli strašné, ale napriek tomu ma nešokovali takou silou ako jedno gesto, ktorým chcel svoje rozprávanie dokresliť. Nikdy nezabudnem na to, ako pri rozprávaní zrazu otočil dlaň smerom dohora, roztvoril prsty, akoby v nich držal loptu. V tej chvíli hovoril o tom, ako mu ostala v ruke hlava dieťaťa, ktorú odtrhol od tela, aby ju mohol vybrať von z lona matky. Ospravedlňujem sa za tieto brutálne slová, ale potrat je naozaj brutálny. Ešte by som chcel zareagovať na jeden argument, ktorý používajú predkladatelia vždy, keď sa snažia vysvetliť dôvody predloženia svojho návrhu. Ten argument odznel aj včera. Tvrdia, že schválením návrhu pomáhame rodičom zbaviť sa už počas tehotenstva detí, ktoré nemajú srdiečko alebo mozog. Vážené dámy a páni, dieťa bez srdiečka alebo mozgu nie je dôsledkom genetickej poruchy, ide o vývojovú chybu, s ktorou nemajú gény a ani táto novela nič spoločné. Príklady ako tento, ktoré už mesiace predkladatelia používajú, sú zavádzajúce. Ide o klamstvo. Je pre mňa zarážajúce, že predkladatelia sami nevedia, o aké genetické poruchy by skutočne malo ísť. Určite by ste takúto informáciu potrebovali vedieť. Ako inak si môžete byť istí, o čom rozhodujete? Inak nám navrhovatelia predkladajú bianko šek na potrat v šiestom mesiaci tehotenstva. Pritom môže ísť o chybu, s ktorou sa dá prežiť šťastný a hodnotný život. Viete o tom, že niektorí ľudia postihnutí Downovým syndrómom, o ktorých sa tu cudne mlčí, ale pritom ide najmä o nich, dokázali vyštudovať strednú školu? To sa nepodarilo ani mnohým zdravým ľuďom. Títo ľudia ani ďalší postihnutí nepotrebujú ľútosť, ktorá tu bola včera takým častým slovom. Je pravda, že nie každý z nich môže víťaziť a byť úspešný. Človek postihnutý Downovým syndrómom asi nikdy nebude víťaziť v našom ponímaní víťazstiev, ale môže dokázať podávať maximum toho, čoho je schopný, a na základe toho môže prežiť šťastný život a vytvoriť si vlastnú sebaúctu a na základe toho môže prežiť šťastný život a to je pre nás to najdôležitejšie a tá je dôležitejšia aj ako naša mienka o nich. Vážené dámy, vážení poslanci, vážené poslankyne, dnes nastavujeme prah citlivosti našej demokratickej spoločnosti voči životu. Všetci vieme, že demokratický systém má mnohé výhody, ale aj nedostatky. Výhodou demokratického systému je zapojenie všetkých občanov do rozhodovania o veciach verejných. Rizikom, ktoré vyplýva z podstaty demokracie, je možnosť väčšiny neprihliadať na potreby práv menšín. Skúsenosť nám ukazuje, že väčšina môže byť ľahostajná nielen k osudu národnostných či náboženských menšín. Skúsenosť, najmä minulého storočia, nám ukazuje, že menšinou sa môžu stať aj tí najslabší, tí, ktorí sú telesne či mentálne hendikepovaní, ale aj príliš starí či príliš mladí ľudia. Prah citlivosti našej civilizácie, a to nielen k životu, neustále klesá. Je to zrejme preto, lebo je to pre nás cynicky výhodné. Meradlom našej civilizácie sú čoraz častejšie úspech, peniaze a pohodlie. Interrupcie si zdôvodňujeme právami ženy. Eutanáziu si zdôvodňujeme právom na bezbolestnú smrť. Skutočnosť však môže byť oveľa menej vznešená. V našej civilizácii je čoraz menej výhodné mať deti či starať sa o starých a hendikepovaných až do ich prirodzenej smrti. Stojí to totiž veľké peniaze a tie sme sa naučili konzumovať inak, pre seba oveľa príjemnejšie. V našej civilizácii prebiehajú dva trendy súčasne: Stúpa hodnota peňazí a klesá rešpektovanie tradičných morálnych noriem, na ktorých bola naša civilizácia postavená. Čoraz dôležitejším kritériom je pre nás výhodnosť alebo nevýhodnosť vecí. Menej dôležitým sa pre nás stáva, či je vec správna, alebo nie. Kladiem si otázky: Koľko času ešte zostáva, kým sa krivky týchto dvoch trendov pretnú? Koľko času ešte zostáva našej civilizácii, kým sa kritérium výhodnosti stane absolútnym kritériom pri našom rozhodovaní? A keď sa tak stane, akú šancu budú mať v našej spoločnosti hendikepovaní, nenarodené deti alebo príliš starí ľudia? Možno aj preto pápež Ján Pavol II. naliehavo upozorňuje na to, že akceptovanie potratov narúša samotnú podstatu demokracie. Ak sme totiž necitliví k nenarodeným deťom, ak začíname byť necitliví k starým ľuďom, kde je záruka, že sa raz každý z nás neocitne v nejakej menšine, ktorú väčšina necitlivo odvrhne? Svojím hlasovaním, kolegyne, kolegovia, dnes posunieme prah citlivosti v našej krajine voči ľudskému životu. Prosím vás, aby ste sa nepokúšali zastupovať Boha. Aby sme sa nepokúšali za neho rozhodnúť, ako kvalitný musí byť ľudský život, aby sme ho chránili. Vážené dámy a páni, v tejto chvíli ste už asi všetci rozhodnutí, ako budete hlasovať. Chcel by som vás však požiadať o malú láskavosť. Na chvíľu sa skúste zamyslieť, čo teraz cítite vo svojom vnútri. Je vaše rozhodnutie bez pochybností? Cítite vo svojom vnútri pokoj? Možno ste rozhodnutí, ale ste vo svojom rozhodnutí aj presvedčení? Keď budete tlačiť tlačidlá pred vami, budete myslieť na život alebo na smrť? To nie je fráza, kolegyne, kolegovia. Život je naozaj hodný ochrany už pred narodením. Život je naozaj zázrak – niekedy krásny a niekedy krutý, niekedy šťastný a niekedy bolestný. Ale taký je život. A kým je život, je aj nádej. Dámy a páni, rozhodnite sa, prosím, pre život. Ďakujem pekne. (Potlesk.)