M. Chovanec, poslanec: (2003-11-07):
O transparentnosti vzniku Veriteľa sa pohovorilo už dosť, nebudem pokračovať v jej ďalšom spochybňovaní. Dovoľujem si však vrátiť sa k popisovaným spôsobom doterajšieho toku dodatočných finančných zdrojov do systému. Hovorí sa o kšeftovaní, nabaľovaní. Štátny tajomník Podstránsky dokonca použil vo výbore pre zdravotníctvo veľmi expresívne vyjadrenia. Doterajšie pomery nazval, citujem, brajgelom, šírom-šárom nakladaní s finančnými prostriedkami. Pýtam sa teda, kto je zodpovedný za tieto skutočnosti, kto spôsobil, odpusťte mi za výraz, brajgel v nakladaní s verejnými prostriedkami, kto sa nabalil a kto kšeftoval. Myslím si, že je tu dosť ústavných činiteľov, ktorí za vyššie popísané javy nesú minimálne politickú spoluzodpovednosť. Ak tomu tak naozaj bolo, je nutné vyvodiť závery, ak tomu tak nebolo, treba vážiť slová. V odstupe určite využijem možnosť interpelácie pánu ministrovi financií, ktorý vykonával aj v predchádzajúcej vláde funkciu podpredsedu vlády. Pán minister Mikloš vo výbore pre zdravotníctvo priznal prekvapenie nad skutočnosťou, ktorou som bol prekvapený aj ja. Udivilo nás oboch, ale určite nielen nás, že konštituovanie Veriteľa bolo také tajné, že o ňom nevedel ani štátny tajomník ministerstva zdravotníctva, dokonca nedokázal ani na úrovni televíznej diskusie vecne zapojiť sa do nej. Pán minister to vo výbore vysvetľoval, ale určite nepresvedčil osobitne tých, čo o komunikácii medzi pánom ministrom a štátnym tajomníkom niečo vedia. Neviem, či tieto veci sú len a len politickou záležitosťou SDKÚ, ktoré pána štátneho tajomníka do funkcie nominovalo. Na záver k tejto časti chcem teda vyjadriť len nádej, že teraz už naozaj prišli tí praví, spravodliví, tí, ktorým je kšeftovanie a nabaľovanie sa cudzie na rozdiel od ich predchodcov. Skôr ako sa budem venovať druhej časti môjho vystúpenia, chcem zdôrazniť, tak ako som to už opakovane konštatoval, pán minister Zajac prevzal neuveriteľne zanedbaný rezort. Rezort, ktorý bol priam panensky nedotknutý pozitívne pôsobiacimi reformnými krokmi. Dovoľte mi taktiež spýtať sa, kto nesie odbornú a politickú zodpovednosť za stav, v akom sa rezort nachádzal pri konštituovaní novej vlády, vlády kontinuity. Východiská, ktoré prezentoval pán minister, nám boli blízke a vo vystúpení k programovému vyhláseniu vlády som to aj z poverenia poslaneckého klubu Smer deklaroval. Žiaľ, pán minister začal reformu robiť tak, že zaviedol to najdôležitejšie – poplatky, čo bolo v podstate všetko podstatné, čo za prvý rok vládnutia vykonal. Iste nemôžem opomenúť istú redukciu zariadení v Bratislave, istú prípravu reformných krokov v transfúziológii a snáď by sa ešte čo to pozitívne našlo. Nekonala sa  však žiadna smršť, žiadna zásadná zmena v samotnom systéme. Nedefinovala sa skutočná potreba zdravotníckych zariadení k adekvátnemu poskytovaniu liečebno-preventívnej starostlivosti. Ani len sa nezačali v celoslovenskom pohľade vykonávať zmeny riešiace prezamestnanosť a neuveriteľné regionálne diskrepancie v systéme. Netransformovali sa prebytočné oddelenia na iné, v každom regióne tak potrebné, napríklad na oddelenia pre chronické bolesti, pre terminálne štádiá u onkologických pacientov a podobne. Pretrvávajú naďalej kapitačné platby, v poisťovníctve platia naďalej v podstate rozpočtové pravidlá a mohol by som menovať ďalšie a ďalšie deformity, dlhy štátu, o ktorých tu už bolo hovorené nevynímajúc. Existuje i naďalej základný rozpor v systéme medzi potrebami, nákladmi a finančnými prostriedkami plynúcimi do zdravotníctva. Existuje stále zlé rozdelenie aj toho mála, čo do systému plynie. Toto ja osobne pokladám za najviac deformujúce a najviac škodiace. Existuje stále zlé rozdelenie aj toho mála, čo do systému plynie. Dlhy pokračujú, a ak nepočítam snahu o ďalší pokles miezd pre zdravotníckych pracovníkov, robí sa len veľmi málo na jeho zastavenie, pochopiteľne okrem zavádzania ďalších a ďalších poplatkov. A do tohto netransformovaného systému sa idú vlievať finančné prostriedky, ktorých adekvátne využitie bude len parciálne. Časť z nich zhltnú tak ako doteraz neodôvodnené prebujnené zariadenia, ktorých účelnosť je sporná, až zbytočná. Nebrojím, a to chcem zdôrazniť, nebrojím za plošné likvidovanie oddelenia nemocníc, nebrojím za bezhlavé prepúšťanie zdravotníckych pracovníkov. Nepostrehol som však ani len začiatok týchto nutných zmien, ktoré sa iste musia rozložiť na viac rokov. Čím neskôr sa však začnú, tým budú dramatickejšie a sociálne neúnosnejšie osobitne v niektorých regiónoch Slovenska. Pritom postupnými a logickými krokmi v konečnom dôsledku môžeme zlepšiť a zvýšiť úroveň poskytovania liečebno-preventívnej starostlivosti pre obyvateľov, zabezpečíme hospodárnejšie narábanie s finančnými prostriedkami pre pacientov i pracovníkov. Niet sporu o tom, že systém je finančne insuficientný. Okrem priamej zadlženosti, ktorá činí 25 či 27 miliárd, to nie je najpodstatnejšie, existuje neodhadnuteľná zadlženosť v úrovni prístrojového vybavenia zastaranej na hranici funkčnosti existujúcej techniky, starých nevyhovujúcich budov, neuveriteľne mzdového podhodnotenia pracovníkov a podobne. A teraz niekoľko slov, aj keď si uvedomujem, že parlament nie je najvhodnejšie miesto na prezentáciu poznatkov z metodickej návštevy na jednotlivých oddeleniach v kraji, ale dovolím si na konkrétnych prípadoch poukázať, v akom deformnom systéme je zdravotníctvo. Sú oddelenia, ktoré pri polovičnom počte výkonov majú dvojnásobný počet zdravotníckych pracovníkov. Sú oddelenia, ktoré nie sú schopné zabezpečiť operačný výkon nie na tom istom poschodí, kde sa vykonáva rodenie rodičiek, ale nie sú schopné vykonať tento výkon ani v tej istej budove. Sú 20-lôžkové oddelenia akútne gynekologicko-pôrodnícke, ktoré sú 20 - 30 km od seba s 20 posteľami pri 60-percentnej využiteľnosti lôžkového fondu a aj ten 60-percentný lôžkový fond je nadnesený. Činnosť v týchto oddeleniach zabezpečujú štyria lekári. Ak by sme adekvátnym spôsobom postupovali pri 90-lôžkovom oddelení, museli by sme mať okolo 20 lekárov. Tu nejde iba o lekárov, o počet zdravotníckych pracovníkov, ale každé takéto oddelenie musí mať adekvátne prístrojové vybavenie, konziliárne zabezpečenie a podobne. Ja viem, že tieto nemocnice, tieto zariadenia už nie sú v priamej závislosti alebo v priamej kompetencii pána ministra, že sú na úrovni VÚC, neziskových organizácii a podobne. Tu vidím taký základný filozofický rozdiel medzi vnímaním tohto problému medzi mnou a pánom ministrom, keď ja som presvedčený, že minister ako najvyšší odborník v rezorte zodpovedá alebo mal by riešiť tieto patologické stavy, ktoré jednoducho v systéme sú. Je tu istá jeho spoluzodpovednosť, aj keď nie je priama nadriadenosť nad týmito zariadeniami. Chcem zdôrazniť, pán minister, nikdy by som si nedovolil vašu osobu, vašu funkciu spájať s nejakým osobným zlyhaním ktoréhokoľvek pracovníka v systéme a dávať vám to za vašu osobnú zodpovednosť. Nikdy by som si nedovolil, ale ak sa chyba alebo ak sa kroky, ktoré v systéme existujú, radia medzi tie takzvané v systéme zásadné, tak v tomto prípade vidím vašu zodpovednosť a v tomto prípade je mi ďaleko bližší názor pani poslankyne Sabolovej, čo sa týka zodpovednosti ministra ako vás. Zistil som pri týchto návštevách jednu zaujímavú vec. Pán riaditeľ jedného zdravotníckeho zariadenia, ktoré sa horko-ťažko dostalo na úroveň relatívne slušného dlhu, mi predložil informáciu z poisťovne, ktorá mu oznamuje, že vzhľadom na to, že poisťovňa musí vrátiť finančné prostriedky ministerstvu financií ako pri návratnej pôžičke, tak jednoducho mu znovu znižuje finančné príspevky. Tým sa pochopiteľne znovu zadlžuje. A teraz pre mňa hlavne včera vzišlo veľké prekvapenie, že poisťovňa odovzdáva prostriedky, lebo tam bolo i konštatované v správe, že tieto záležitosti bude realizovať Veriteľ, a včera som sa dozvedel, že opäť Veriteľ robí zmluvy s poisťovňami, prostredníctvom ktorých bude oddlžovať niektoré zariadenia. Nie som finančný manažér, nerozumiem celkom tomu, ale  nezdá sa mi to naozaj logické. Predsa Veriteľ, zdôrazňovalo sa, že preto sa ide zakladať, aby sa vyvaroval tých chýb, ktoré všetky predchádzajúce subjekty spôsobovali. Ja viem, pán minister, že reforma v zdravotníctve je neuveriteľne ťažká a náročná a nech by ktokoľvek sedel na vašom mieste, vždy bude mať obrovský problém v komunikácii, lebo bude musieť jednoducho robiť veľmi nepopulárne kroky. Avšak domnievam sa, že kroky, ktorými začínate vy a ktorými ste začali vy zvyšovať poplatky, zvyšovať vklad občanov, pokusy a snahy o znižovanie miezd, sú nie tie najsprávnejšie. Každá reforma musí vychádzať z istých sociálno-ekonomických podmienok, ktoré vládnu v tej ktorej krajine a musia sa hľadať  iné mechanizmy, ako zaťažovať ľudí, ktorí jednoducho na to nemajú. Dovolil som si načrtnúť niektoré veci, kde by sa dali nájsť  finančné prostriedky, snažil som sa a veľmi som sa snažil, aby moje vystúpenie nevyznelo nejakým spôsobom populisticky, ale na vecných príkladoch som sa snažil dokázať, že sú rezervy v systéme, ktoré sa dajú hľadať a využiť a nielen bohapusté znižovanie miezd a narastanie nákladov. Chcel by som ešte zareagovať na to, že pán Lintner a možno niektorí ďalší budú komentovať, že sa to netýkalo presne témy, ktorá bola. Nie je to pravda. Som presvedčený, že nie je to pravda. Veriteľ je len časť celkového problému, ktoré v zdravotníctve sú, a jednoducho súvisí so všetkým, čo sa  v zdravotníctve deje. Predsa nemá význam, aby sme tu ďalej a ďalej hovorili o netransparentnosti, o utajovaní a neviem o čom všetkom, ale snažil som sa aj vo svojom vystúpení spomenúť, aký pozitívny dopad môže mať Veriteľ na nesystémové kroky, ktoré sa v zdravotníctve nevykonali. Ďakujem všetkým veľmi pekne za pozornosť. (Potlesk.)