B. Bugár, podpredseda NR SR: (2004-03-04):
Ľ. Lintner, poslanec: Ďakujem pekne za slovo, pán predsedajúci. Ctené kolegyne, vážení kolegovia, chcem, aby ste moje vystúpenie vnímali aj z pohľadu mojej predchádzajúcej profesie. A niektoré myšlienky z toho, ktoré chcem aj ja povedať a zdôrazniť, už tu zazneli z vystúpení mojich predrečníkov. Nepokladám, jedine takú poznámku na začiatok, celkom za správne, že kriticky sa vyjadrovať k médiám, že pre médiá je to tovar. Sme tu vyslancami občanov a aj tak vnímajme svoju pozíciu v parlamente a aj teda tento problém, o ktorom teraz hovoríme. Chcem vás požiadať o podporu tohto návrhu predovšetkým z dôvodu, ktorý tu už spomínal aj predkladateľ, aj pán poslanec Jarjabek, aby prioritu dostala sloboda prejavu poslanca Národnej rady na pôde parlamentu pred jej obmedzením. Tento aspekt vnímam ako najdôležitejší a zároveň jedinečný. Sloboda prejavu, ak je dovolená novinárom, majú na to právo určite poslanci. Vysoko oceňujem všetkých kolegov a kolegyne, ktorí za túto novelu hlasovali v prvom čítaní. Odmietam postoje, ktoré zazneli v mediálnom prostredí a aj pri posudzovaní tejto novely vo vláde Slovenskej republiky. V žiadnom prípade nejde o bezbrehé rozširovanie imunity poslancov, ale snahu, aby sa pôda parlamentu stala základňou na slobodné vyjadrovanie poslancov. Pôda parlamentu má zabezpečiť v plnom rozsahu vyjadrenie pravdy o mnohých skutočnostiach nášho verejného života, v ktorom stále dominuje korupcia a ďalšie negatíva. Argumenty, že novela umožní poslancom rôzne urážky, sú podľa môjho názoru scestné. Sú totiž založené na predpoklade, že do parlamentu akoby mali vstupovať ľudia, ktorých činnosťou je osočovanie. Myslím si, že tu treba vychádzať z toho, že prichádzajú ľudia, ktorí sú zodpovední. Keď sa prihováram za podporu tejto novely, je to aj z pohľadu môjho vystúpenia na schôdzi parlamentu pred rokom, bola to tá schôdza ku korupcii a klientelizmu v politickom systéme Slovenskej republiky. Uvádzal som vtedy skutočnosti, ktoré boli pravdivé, ale situácie sa odohrali medzi štyrmi očami. Súčasná dikcia ústavy umožňuje spomínaným osobám postupovať voči mne v občianskoprávnom konaní. Ťažko hovoriť o pravde, keď máte nad sebou Damoklov meč, že spomínaná osoba využije skutočnosti, že svoje výroky nemáte ako potvrdiť, len svojím vedomím a svedomím, že hovoríte pravdu. Chcel by som v tejto súvislosti upozorniť aj na dimenzie takto vnímanej imunity v krajinách Európskej únie, je to z materiálu, ktorý pripravil Parlamentný inštitút. Základné ustanovenia týkajúce sa imunity poslancov sú zakotvené v ústavách jednotlivých štátov. Všeobecné označenie poslanecká imunita obsahuje v skutočnosti dve formy imunity, prvou, a o tom práve hovoríme, formou je tzv. indemnita, to znamená nezodpovednosť, ktorá chráni poslancov pred stíhaním za výroky a hlasovanie. Ide o hmotnoprávnu exempciu. Druhou formou je imunita v užšom význame. Osoba, ktorej toto prináleží, sa síce trestného činu dopúšťa, je tu však prekážka, ktorá bráni trestnému stíhaniu. Pár slov k tomu prvému termínu indemnita. Sťahuje sa na názory vyjadrené v parlamente a na hlasovanie poslancov. Spravidla zabraňuje nielen trestnému stíhaniu, ale aj občianskemu alebo administratívnemu konaniu. Parlamenty si v niektorých prípadoch ponechávajú voči svojim členom rôzne disciplinárne prostriedky, o ktorých samy rozhodujú. Je to napr. vo Fínsku, v Rakúsku, v Holandsku. Ochrana  výrokov a hlasovania je vo väčšine prípadov absolútna. Výnimkou je Fínsko, Švédsko, kde je možné zbaviť tejto ochrany poslanca päťšestinovou väčšinou hlasujúcich poslancov. V Nemecku sa indemnita nevzťahuje na výroky, ktorými poslanec naplnil skutkovú podstatu urážlivého ohovárania. Pojem výroky je najkontroverznejším aspektom nestíhateľnosti. Väčšina ústav používa slovné spojenie: výroky pri výkone funkcie, resp. mandátu. Je to napr. vo Francúzsku, v Rakúsku, v Španielsku, vo Švédsku, v Taliansku. To umožňuje širšiu interpretáciu a ochranu určitých prejavov aj mimo parlamentu. V týchto prípadoch upravuje rozsah možného použitia nestíhateľnosti právna teória a prax. Vo väčšine krajín prax vedie k odmietaniu rozšíriť nestíhateľnosť na názory prejavené napr. v novinových článkoch, vo verejných diskusiách alebo na volebných mítingoch. Niektoré ústavy zabraňujú širokému výkladu indemnity špecifikovaním, že ide o výroky prednesené na schôdzi parlamentu alebo v jeho výboroch a orgánoch. Je to napr. v Holandsku a v Nemecku. To je len tak trocha exkurzia, ako je to v krajinách Európskej únie. A na záver ešte malá poznámka. To je k tomu, čo hovorila aj pani poslankyňa Tóthová. Chcem len pripomenúť všetkým tým, ktorí boli v parlamente v uplynulom období, keď sa novelizovala ústava, že v pôvodnom návrhu novely ústavy táto posledná veta nefigurovala a objavila sa potom v ústave až pri jej prerokovaní v pléne presne z tých aspektov, ako spomínala pani poslankyňa Tóthová. Ctené kolegyne, vážení kolegovia, chcem vás požiadať, aby ste mysleli na svoje mandáty a túto novelu podporili. Ďakujem vám pekne.