Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-02-11):
Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, tak sa nám rozsypalo vrece s rečníkmi odborníkmi na zahraničnú politiku. Vítam, ja v zásade, ja som aj minulý rok vystúpil, a ja sa budem držať len jednej témy, ktorej trošku rozumiem, a o tom by som chcel niečo povedať. Myslím, že to treba povedať. Skôr ako poviem, len ešte takú drobnú úvahu poviem na začiatok, že ono to má náš pán minister relatívne ťažké, keď máme aj druhé ministerstvo zahraničných vecí v Banskej Bystrici, že človek, ktorý kandidoval s tým, že vyrieši Cigánov, tak zrazu rieši geopolitiku a je z neho Henry Kissinger. A to je také zaujímavé a ľudia, zdá sa, že to tolerujú. Ja by som prípadne ľuďom povedal, že, prosím vás, pripomeňte slová, s ktorými, neverte ľuďom, ktorí vám hovoria, že niečo vyriešia, potom zrazu sa hrajú na OSN, takže ale, žiaľ, vyzerá, že naši ľudia sú malej a krátkej pamäti, a zdá sa, že to tu bude fungovať aj v iných prípadoch ďalej. Je mi to ľúto. Čiže aj v tejto zložitej situácii je ťažko robiť politiku zahraničnú, keď tu máme takéto iné centrá moci a iné deklarácie, tak to som si dovolil povedať, že pre ľudí by bolo lepšie, keby naozaj skúsil vyriešiť tých Cigánov, ktorých, povedal, že bude riešiť, a nemusí riešiť toto. Ja chcem na úvod povedať, a treba to povedať, že skláňam úctu a hold americkej zahraničnej politike pre ich profesionalitu, by mohlo stačiť, hej, že pre profesionalitu, lebo sú profesionáli, oni sú čistí profesionáli. Sledujú určité záujmy a vlastne do týchto svojich záujmov prispôsobujú aj komunikáciu s nejakými inými subjektami a presne podľa sily a nejakého prostredia sa nastavujú komunikačne. Naozaj ja oceňujem americkú zahraničnú politiku za to, čo dokázala. Ono tá zahraničná politika nie je, pán Blaha, ja vám síce robím predskokana pred vaším „speech of the life“, ktorý dáte teraz, ale politika, boj o slobodu, to nie sú, ako ste vy povedali, som si dokonca poznačil, kde to tu mám, že geopolitické siločiary. Viete, taká, vy nie ste, geopolitická siločiara, keby sme prijali ten úzus, že je to len, že sme hrátkou moci, tak potom netreba ani ráno vstávať a netreba tuná ani pána Lajčáka platiť. Zbytočné, hej. Čiže ono nepreceňujme sa, to je tiež dôležité sa nepreceňovať, ale zase ani sa nepodceňovať. Čiže boj o slobodu neni geopolitická siločiara, je to skutočne boj o slobodu a ten je dosť drahý. Prináša so sebou aj určitú obeť, ale to by ste museli rozprávať s ľuďmi, ktorí na to počúvajú, a ľudia, ktorí tomu nerozumejú, v zásade jedno aký režim, povedzte mi, akú tabuľku treba držať, budem ju držať, takže to pri niektorých je ťažké. Prečo to hovorím a prečo na úvod chcem oceniť americkú zahraničnú politiku? Americká zahraničná politika sleduje určité ciele a rieši ich. Plní aj možno nejaké predvolebné sľuby, a teda hľadá toho, kto by im s nimi pomohol. Potrebovali niekoho nájsť a našli. A našli v Slovenskej republike a v jej momentálne vládnom zastúpení našli človeka, ktorý bol ochotný za fotku proste vyhazardovať celú nejakú, ako by povedal kolega Blaha, geopolitickú siločiaru, prípadne nejaké ďalšie konanie z pohľadu ekonomiky, ale aj politicky proste za tú fotku to stálo. Keď si dáte www.fico2014.sk , tak máte tam, 10 fotiek sa vám tam strieda a jedna z desiatich je fotka nášho pána premiéra aj tuná s naším pánom ministrom a ešte je tam korunný princ u pána Obamu. Táto fotka bola vymenená za pliešky. Viete, keď prišli Španieli do Ameriky, tak tým Indiánom, chudákom, dávali pliešky a oni teda tak sa tešili, lebo pliešky ešte nevideli, sklíčka. A zaujímavé, že ešte aj teraz sa dá nájsť krajina, ktorá vám za sklíčka urobí niečo, s čím hazarduje so svojimi občanmi. Ale treba to povedať, tak ako to je, neskrývajme sa. Pán premiér potreboval fotku s Obamom, Američania tušili, že niekde taká krajina existuje, a to všetko cvaklo, tak za fotku s Obamom sme doviezli troch Ujgurov na Slovensko, ktorí sú, a môžme tu polemizovať, či sú, alebo nie sú rizikoví, ja sa tak až hlboko do toho púšťať nechcem. Poviem to v inom rozmere, prečo je to pre nás dôležité a prečo je to hazard. Ono to je skutočne hazardom. To, čo urobila naša vládna garnitúra, bolo obrovským hazardom s ľuďmi tejto krajiny. Nezazlievam to ani sekundu Američanom, že to urobili. Však oni sa tešili, že niekoho našli. Mimochodom, viete, kto zobral ešte Ujgurov? Ja vám vymenujem tie štáty: Albánsko, Palau, Bermudy, Salvádor a Švajčiarsko. Každá jedna z týchto krajín má určitú svoju históriu, poniektoré ani nevieme, ani kde sú, ako Palau, hej, ale niektoré krajiny vieme, prečo zobrali. Švajčiari preto, lebo, ale nebudem sa do toho púšťať. Toto neni, toto nie sú krajiny, ktoré boli v pozícii, by som povedal, komunikačnej. Toto boli krajiny, ktoré boli v pozícii ber alebo neber, alebo proste zober. A medzi tieto krajiny sme sa zaradili aj my. A my sme to vymenili za tú fotku. A vadila mi a aj vadí a bude mi vadiť tá komunikácia, ktorú nám tu niekto sa snažil podsunúť, že jak my sme vyriešili nejaký problém, jak my sme sa proste postavili čelom k ľudským právam, niečo sme vyriešili. No nič sme nevyriešili, vážení. Viete, možno by som na chvíľku, sekundu uvažoval, že to niečo za niečo stálo, že teda posledných troch z Guantánama sme zobrali. Akonáhle sme ich zobrali, tak za nimi sa zavrelo, vydezinfikovali to a zavreli a už Guantánamo neexistuje. My sme zobrali posledných Ujgurov, ale stále tam 150 ľudí zostalo, tých väzňov, a môžme uvažovať, že čo sú to zač, alebo nie sú zač a prečo sú tam, a stále tam sú. Čiže my sme nepriniesli dejinný prínos, ja neviem, vôbec že geostrategicky sme sa dostali do siločiar a konečne sme boli platným hráčom na politickej scéne. Neboli. Proste premiér potreboval fotku, tak mu pribalili na cestu domov troch Ujgurov za to a vlastne odbudlo. Tam ich je o troch menej a o troch tých, ktorí boli najproblematickejší práve, a toho sa chcem mierne dotknúť, čím som začal, čomu trošku rozumiem, Číne, lebo toto je najproblematickejšia komunita alebo vôbec ľudia, ktorí tam, v tom Guantáname, z pohľadu Číny. Ja viem, že tu sa vníma všelijako. Kopu sme náchylní veriť tým klišé, ktoré k Číne, alebo ju obklopujú. Nuž dovoľte mi povedať aspoň jednu vec, alebo teda poviem ich viac, ale začať takouto. Pán minister to určite vie, keď vám v Číne niekto podá vizitku, to je taká kultúra, tak keď to urobíte tak, že sa nevenujete aspoň chvíľku, aspoň aby to vyzeralo, že skutočne vás to zaujíma, že si to akože prečítate a hneď to dáte do vrecka, ohromne ich urazíte. Ohromne. Oni sú strašne na niečo, na niektoré pre nás možno nepodstatné veci, strašne sú citliví. Čiže v tej kultúre, ktorá je naozaj citlivá na to, že ako s nimi komunikujete, ako sa k nim staviate, už len na tomto príklade vizitky, kedy som to povedal, odporúčam, keby vám nejaký Číňan dal vizitku, tvárte sa, že ju študujete. Naozaj, ak chcete s ním nejaký obchod urobiť, alebo aspoň sa dobre najesť. Tak práve v tejto krajine sme my išli bez akýchkoľvek, mimo akýchkoľvek zvyklostí, mimo akýchkoľvek, vôbec nejakej komunikácie, a to pán minister určite teraz mi to nepotvrdí, ale určite si to myslí, sme len kvôli tej fotke toto všetko porušili. A hazardujeme s touto krajinou. Krajinou, ktorej HDP stojí na tom, či sa bohatým Číňanom páči, ja to tu už neraz hovorím, ale budem to opakovať, lebo to je pravda, stojí na tom, či sa bohatým Číňanom páčia krajiny ako G sedmičky, krajina, ktorá na tomto v zásade stojí, tak si dovolí takýto husársky kúsok, ale v úvodzovkách, v úvodzovkách, že ide a zoberie tých troch Ujgurov kvôli tej fotke. Je to hazard. Je to obrovský hazard, vážení občania, to som chcel, aby ste si to zvážili aj pri ďalšej komunikácii, lebo tu sa naozaj s ľuďmi hazarduje. Tie geopolitické siločiary, ako by kolega Blaha povedal, ja verím, že sa nevnímajú tak citlivo v Krupine, v Medzilaborciach, v Oravskej Polhore alebo kde všade, že ľudia bojujú o prežitie, nevnímajú ich. Ale verte, že dôsledok aj takýchto preletov zo dňa na deň cez Atlantik v konečnom dôsledku sa vás dotknú a ja nebudem prejudikovať alebo budem sa tu hrať na Nostradama, že v čom. Ako poznám Číňanov, tak v niečom. Verte tomu, že v niečom. Dúfajme, že čím menej, tým lepšie pre nás. Takže hodnotím to ako veľmi nezodpovedné a tým ergom nechcem povedať, aby tu niekto nezapišťal tým hlasom jak prištiknutý medzi dverami, že ľudské práva a neviem čo. Prosím vás, ja neotváram tému ľudských práv a neviem čoho, ja som hovoril o tom, že takým spôsobom, ako to bolo urobené, to bolo nezodpovedné. Nehovorím hneď ergo, že sme sa nemali k tomu aktívne postaviť, však koniec koncov sme sa už aj postavili, my sme to už zobrali aj iných, z Tunisu a z Egypta, ale to, ako sme išli po hrudi po Ujgurov len a len, len a len kvôli predvolebnej fotke, ktorú si teraz môžte pozrieť na www.fico2014.sk , bolo mimoriadne nezodpovedné. To si dovolím tvrdiť a za tým si stojím. Ďakujem.