T. Mikuš, poslanec: (2003-11-11):
Často sa diskutuje o tom, kedy je možné privatizovať. Ja som presvedčený, že privatizovať vtedy je možné, ak existuje konzistentná hospodárska politika a stratégia strednodobého rozvoja Slovenska ako celku. Ďalej som presvedčený, že je potrebné, aby v integrálnych súčastiach hospodárskej politiky bola definovaná úloha a postavenie strategických podnikov a, samozrejme, aby bola definovaná aj ich úloha v základných funkciách štátu, najmä v otázkach vnútornej bezpečnosti. Všetko toto by sa malo udiať, samozrejme, v atmosfére otvoreného dialógu so všetkými relevantnými inštitúciami a jednotlivcami. Ďalej som presvedčený, že privatizovať možno až vtedy, ak daný podnik nefunguje správne buď technicky, alebo ekonomicky a ak sami nevieme zjednať nápravu. Som presvedčený, že privatizovať treba až vtedy, ak existuje reálna šanca zlepšiť zmenou vlastníckych vzťahov technické alebo ekonomické parametre. Som presvedčený, že privatizovať možno až vtedy, ak je spracovaný a analyzovaný strednodobý dynamický model vývoja daného podniku, ktorý zvažuje zmenu vlastníckych vzťahov a ďalších súvislostí, samozrejme, s dopadom hlavne na štát, model, ktorý by jednoznačne deklaroval a dokladoval, že privatizácia daným spôsobom v daných podmienkach za danú cenu je prínosom pre Slovenskú republiku. Ďalej som presvedčený, že pred privatizáciou strategického podniku treba spracovať model, v ktorom sú postupné kroky privatizácie, ktoré umožňujú zaviesť aj korekčné mechanizmy pre prípad, že by vývoj bol v rozpore so záujmami Slovenska. Podotýkam, že toto neplatí pre Slovensko. Naopak, privatizácia bola povýšená na cieľ namiesto toho, aby bola tým, čím naozaj má byť, t. j. prostriedkom, ktorý má priniesť zefektívnenie. Rád by som sa dotkol ďalšieho mýtu o štáte ako nedobrom vlastníkovi. Naozaj výnimočne súhlasím s tými, ktorí to tvrdia. Platí to naozaj v posledných piatich rokoch. Naozaj sa do správy vedenia v mnohých strategických podnikov dosadili politickí nominanti, ktorí nemali potrebné odborné vedomosti ani skúsenosti z daného odvetvia. Niektorí museli naozaj z dôvodov, povedzme, nekvality odísť, pretože boli neschopní. Nebudem konkretizovať, o koho ide, o ktoré podniky ide. Predpokladám, že všetci viete, o čom hovorím. Ďalej by som vás rád poprosil, aby sme sa spolu pozreli na to, čo doposiaľ privatizácia na Slovensku priniesla, čo z toho, čo bolo sľubované, bolo naozaj splnené. Zvýšila sa kvalita, alebo spoľahlivosť tam, kde sa privatizovalo? Znížila sa cena produktu tam, kde sa privatizovalo? To bolo jedno zo základných zaklínadiel, ktoré sa používali v prospech privatizovania. Zvýšila sa nebodaj zamestnanosť v danom odvetví? Zostali strategické podniky, tak ako to duch zákona vyžadoval, naozaj pod kontrolou štátu, keď si uvedomíme že minoritný vlastník de facto spravuje a rozhoduje? Priniesla privatizácia viac prostriedkov do štátneho rozpočtu? Je to všetko dokladované strednodobou technicko-ekonomickou analýzou? Odpoveď je jasná: Nie. Naopak, som presvedčený, že môžeme povedať, že nastali efekty opačné a že boli v dlhodobom časovom horizonte poškodené záujmy štátu, a teda aj záujmy každého občana. Preto oprávnene vznikajú otázky, prečo a ako sa privatizovalo, aký bol reálny dôvod privatizácie. Nebudem hľadať odpoveď dnes, ale ak ste zodpovední, určite sa nad tým zamyslíte, určite sa zamyslíte nad otázkami, ktoré som položil, a určite sa zamyslíte aj nad odpoveďami. Predpokladám, že to urobíte skorej, než pristúpime k hlasovaniu. Skúsme uvažovať spolu ďalej. Ako sa často správa súkromný vlastník a ako sa často správa štát? Nepovyšuje súkromný vlastník zisk nad bezpečnosť a spoľahlivosť? Možno ste počuli o tom, čo bolo príčinou rozpadu energetickej siete v Kalifornii, možno ste počuli, čo bolo príčinou rozpadu celej siete v Taliansku, možno viete, čo bolo príčinou rozpadu siete na juhovýchode Kanady a severovýchode Spojených štátov. Možno viete, čo bolo podľa odborníkov častou príčinou havárií na privatizovaných železničných tratiach v Británii. Nebolo to povýšenie zisku nad bezpečnosť a spoľahlivosť? Asi to tak bolo. Nesúviselo to často s privatizáciou? Asi áno. Čo myslíte, ako by sa mohli správať podobní vlastníci na Slovensku, kde privatizácia, bohužiaľ, je a je naozaj, bohužiaľ, reálnym problémom? Pripomínam, pri týchto výpadkoch elektrickej energie a pri týchto haváriách na železničných tratiach nešlo len o hospodárske straty, išlo o konkrétne straty na ľudských životoch. A to sa bude, bohužiaľ, diať aj v budúcnosti. Panie kolegyne, páni poslanci, v týchto otázkach išlo, opakujem, nie o hospodárske straty len, tie sa dajú nahradiť, ale o nenahraditeľné ľudské životy. Ako sa správa štát, t. j. zodpovedná vláda, ktorá spravuje strategické odvetvia? Som presvedčený, že zodpovedná vláda, ktorá spracuje príslušné pravidlá pre riadenie daného odvetvia, v prvom rade si všíma spoľahlivosť daného podniku, bezpečnosť jeho prevádzky, zaoberá sa optimálnou cenou produktu, optimálnou stratégiou údržby a rozvoja daného odvetvia, ale zvažuje aj optimálnu zamestnanosť. Ak by štát bol zodpovedným vlastníkom, hovorím o našom prípade, ktorý má spracovanú hospodársku politiku a strednodobú víziu rozvoja štátu ako celku, určite by tieto zmienené princípy zvážil. Bohužiaľ, toto neplatí pre náš štát, toto neplatí pre Slovensko. Nechcel by som opakovať, ako pristupujú k strategickým odvetviam zodpovedné vlády iných krajín, ale predsa len pripomeniem prístup k vlastníckym vzťahom a k systémovému udržaniu rozvoja daných podnikov v iných krajinách, ako vlády a hlavy štátov k tomu pristupujú. Len na ilustráciu pozrite sa na Francúzsko, pozrite sa na Švajčiarsko, na Nemecko, na Švédsko, na Fínsko, na Spojené štáty. Dokonca aj v mnohých iných krajinách, ktoré nie sú ani technologicky, ani úrovňou demokracie na našej úrovni, pristupujú vlády oveľa systémovejšie k riešeniu problémov strategických podnikov. Mohol by som hovoriť o mýte, ktorý sa často používa, že trh vyrieši všetko a že by sme mohli akékoľvek množstvo energie prepravovať na akúkoľvek vzdialenosť. Predpokladám, že už viete mnohí z novín, z televízie, že to nie je pravdou. Ak nie, už som vám niektoré prípady pripomenul. Pripomeniem vám teda k tomu ešte raz Francúzsko, ešte raz pripomeniem Nemecko, pripomeniem Švédsko, pripomeniem Dánsko. Upozorňujem ďalej na snahy Európskej únie budovať energetickú sebestačnosť a nezávislosť Európy ako celku. S najväčšou pravdepodobnosťou, bohužiaľ, s najväčšou pravdepodobnosťou, koncom tohto desaťročia bude Európa čeliť vážnej energetickej kríze, preto každá vláda, každý odborník, ktorý chápe súvislosti, tak jednoznačne podporuje budovanie energetickej nezávislosti a sebestačnosti. Znovu by som mohol uviesť niektoré príklady, ale nechcem vás tým nudiť. Pokiaľ bude mať niekto záujem, samozrejme, rád mu to poviem. Som presvedčený, že je potrebné, hlavne v podmienkach slovenských, kde potrebujeme dovážať až 90 % energonosičov, systémovo pristupovať k budovaniu sebestačnosti a bezpečnosti. Je potrebné zastaviť privatizáciu a zveľaďovať to, čo sme zdedili, aby to slúžilo ďalším generáciám. Ak sa totiž bude privatizovať takým spôsobom ako doteraz, nič dobré to neprinesie. Nepodporujem tento zákon, nepodporujeme ho ako Ľudová strana-HZDS. Nie je to dobrý zákon, nie je v záujme občana ani v záujme štátu. Navrhujem do uznesenia návrh vrátiť zákon. Pripájam sa k tým hlasom, k tým predrečníkom, ktorí to tu prehlásili. Ďalej, navrhujem, aby bola vykonaná dôsledná právna a technicko-ekonomická analýza už sprivatizovaných strategických podnikov, aby boli jasne zhodnotené efekty, ktoré privatizácia prinesie v týchto odvetviach v strednodobom časovom horizonte. Navrhujem, aby bola spracovaná naozaj dôsledná hospodárska politika a strednodobá vízia rozvoja Slovenska, taktiež, aby bola spracovaná konzistentná energetická politika a surovinová politika, aby bolo jasne definované miesto strategických podnikov v ekonomike Slovenska, aby bola jasne definovaná úloha a postavenie strategických podnikov pri funkčnosti štátu ako celku a aby sme až potom pristúpili k akýmkoľvek diskusiám o privatizácii. Dalo by sa o tomto hovoriť strašne veľa, nechcem vás, samozrejme, unavovať, prosím vás iba o jedno, skúste to, čo ste počuli, použiť na prospech občanov Slovenska. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)