Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2015-09-22):
Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia. Ináč toto je naozaj také milené, že šéf komisie, alebo čoho to je, pre úpravu rokovacieho poriadku, moderuje schôdzu v tričku tri dni, v čiernom. Pán minister, mne budete niečo vyčítať, pán minister sem dôjde v pepitovej košeli, bez kravaty, mešká, ani múú, ani búú. Ani múú, ani búú. Celý parlament proste čaká na pána ministra. Pán minister sa tu postaví, nepovie, že prepáčte, mal som nejaké neodkladné... Nie! Proste to je váš svet, však (rečník sa prihovára predkladateľovi)? My ho, v ňom žijeme, pán minister. Vy sem za chvíľku donesiete zákon o informáciách, kde milión euro nie je peniaz, a Oraváci chodia na pltiach. Dôjdete sem, postavíte sa, ani múú, ani búú. A mne bude niekto niečo vyčítať?! Pani predsedajúca, upozornite, prosím vás, pána ministra do budúcna, že sa patrí chodiť načas, keď si predstavuje svoje zákony. Tak by som poprosil takú procesnú záležitosť. A k tomuto samotnému návrhu dovoľte uviesť. Ja som – koľko je to už? – možno 23, aj viac, ešte Mečiar bol, počkajte, 23, 24 rokov, som bol v Číne a sprostredkovali sme také stretnutie, sa to volalo, že komisia pre pomoc málo rozvinutým oblastiam Číny. Hej, a tam bolo, voľajaké zaujímavé, že nikto tomu neveril, že kde sme tých ľudí zavolali. Nakoniec tam všetci tí titáni šli a nakoniec pomaly jeden, jediný obchod, ktorý sa urobil, tak sa urobil s touto komisiou. A tam, mimochodom, stojí zrod nášho automobilového priemyslu, lebo vtedy, aj vďaka tejto štátnej komisii pre pomoc málo rozvinutým oblastiam Číny, sa nakúpili autá, ale urobili sa aj iné veci. Čo chcem povedať, prečo to hovorím? Vtedy taká komisia v Číne fungovala. Ja, priznám sa, teraz neviem, či funguje. To neviem, či funguje. Vtedy fungovala, ale to bolo milené, že jak tam tí titáni priemyslu vtedy prišli na to zasadnutie, a bola to taká skromnučká kancelária. Viete, oni zvyknutí na, neviem čo, na honor sem, honor tam, tak pozerali, či si majú tu sadnúť, či nemajú si tam sadnúť a že... A potom mi ten Číňan, ktorý to sprostredkoval, hovorí – ja sa ho pýtam, že: pozri jak kukajú, že či sú správne – a on hovorí: však a čo chceš, však to je komisia pre pomoc málo rozvinutým oblastiam Číny, však oni nemôžu sedieť v päťhviezdičkovom hoteli. Viete. A pozrite si, kde je dneska Čína, a pozrite si, kde je dneska Slovensko. Čiže prečo to hovorím? Bojím sa, že, alebo možno nie, možno som zbytočne podozrievavý, že to vôbec tak nebude fungovať, viete, že naozaj. Lebo ja sa stotožňujem s týmto návrhom. Ja s tým nemám problém. Len znova upozorňujem na to, aké riziká sú v tejto krajine, obzvlášť keď niektoré rezorty, pán minister, riadite vy. Pre vás je svet gombička a Rožňava vás zaujíma asi tak ako mňa šaty Sisi Sklovskej. Viete, to je len, vy ste to sem proste doniesli, lebo je to politická záležitosť, hej? Javí sa to ako chytľavá vec, len ja by som chcel a som zvedavý na tie aplikačné výskumy z toho, že či sa zase nebudú diať veci, ktoré by jeden, nad ktorými by rozum stál. Princíp je dobrý. Ja som koniec koncov mimochodom Kaliňákovi možno pred štyroma rokmi hovoril, ešte myslím na Lešti sme to vtedy boli, že jediná šanca je, že sa dostaneme, že niektoré oblasti, ja som to vtedy hovoril, že niektoré oblasti Slovenska dáme pod špeciálnu správu, hej, daňovo-colnú, ale že neviem, že ako je to z pohľadu toho, že ako my môžeme, ako nás Európska únia pustí, že áno, že niektoré tie regióny zachránime tak, ako Číňania postavili ženšen, ako postavili, proste oni vytvorili tie špeciálne ekonomické zóny, kde vlastne fakt, že spustili motory, rotory, a už to potom štartovalo aj ďalej. Ak je toto ono, tak držím tomu palce. Dúfam, že bude to prebiehať tak, ako má, že to nepustí, že kto sa môže stať tým okresom. Hej, tam je ten prepočet, nebudem ho teraz komentovať, že či zrovna to je ten objektivizujúci ukazovateľ. Nebudem komentovať tú radu, niekto to musí, sa o tom radiť. Nebudem komentovať ten akčný plán, ale budú ma zaujímať výsledky toho celého. Jak ste teraz to zosekali, tú investičnú pomoc na, na vôbec, že je možné, chvalabohu, aspoň pri priemyselnej výrobe. Lebo vy by ste boli schopní dať aj cestovný ruch do Rožňavy, a to by sa javilo, že im tam treba dať nejaké zábavné centrum, a to by ste podporili investičným stimulom. Takže, chvalabohu, to zostalo iba v kategórii priemyselnej výroby, lebo to je šanca na tie, že dostať tam ľudí, aby mali kde ráno ísť v montérkach. Lebo tam sa ráno zobudia a nemajú kde ísť v montérkach. Takže to je pozitívne. To, že sa to zosekalo na 200-tisíc, je oproti tomu, čo je teraz, je o dosť menej. Som zvedavý, že čo to urobí v praxi. Či skutočne sa tam objaví a zjaví nejaká výroba a či to nebudú zase nejakí vaši. Toho sa bojím až hrúzim, že zas nejakí vaši, naši dostali, nedostali, a urobia jedno okno a potom ich budú všetci naháňať. Nikto už nebude dvíhať telefón, nikto už nebude vedieť, kto tam bol, čo tam bol. Verím, že už len pre, s tým skončím, už len preto, že je to pre pomoc malo rozvinutým oblastiam. To bolo jak v tej Číne, že tam ten, tí štátni úradníci sedeli v tej skromnučkej kancelárii a za nimi ináč bola, mimochodom, veľmi silná firma a vplyvná firma, ale oni tam sedeli v tej skromnučkej kancelárii, lebo vedeli, že si nemôžu dovoliť veľkú a bohatú kanceláriu, lebo by to urážalo tých ľudí, ktorí prichádzali z tých málo rozvinutých oblastí Číny. Tak, pán minister, keď vám aspoň niekto príde z tej Rožňavy alebo Rimavskej Soboty, aspoň elementárnu úctu im prejavte v tom, že to sú tiež naši. Samozrejme, nedosahujú nebotyčných výšin nášho kaviárového socializmu, ani nedosiahnu nikdy, ale sú to tiež aj naši a zasluhujú si úctu a rešpekt. Ďakujem.