Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2015-07-03):
Vážený pán predsedajúci, vážený pán generálny prokurátor, vážené kolegyne, kolegovia, ale viete čo, ja aj uznám teda, ak prípadne, lebo pán prokurátor tu sedí, generálny, päť hodín, ak prípadne nejakú fyziologickú, netrvám, dobre, lebo je to nadľudský výkon. Churchill to povedal: „Nemal som čas pripraviť si krátky prejav,“ hej. A naozaj niektorí kolegovia naši asi nemali čas, aby si pripravili poriadny, hutný ústny krátky prejav a išli zoširoka. Čert nám bol dlžný tu kameru Markízy, keby tu nebola, už sme doma, viete, fakt, ako.. (Smiech v sále.) To... (Reakcie z pléna.) No. Žiaľ, no musím to povedať. Ale čo mi je ľúto, ľúto mi je, že naozaj je tu správa generálneho prokurátora, pocit ohrozenia, to niekde sa robil ten sociologický prieskum, sa vyhodnocovali, čo ľudia najviac vnímajú, tak pocit ohrozenia, bezpečnosť je vysoko, strašne vysoko, ale vidíte, že čo sa týka pohľadu záujmu poslancov, je nulová, hej, čiže alebo veľmi slabá. Mne neprislúcha hodnotiť opozíciu, zo SMER-u sú tu traja, štyria poslanci. Čiže tému, ktorú obyvateľstvo vníma ako mimoriadne silne, ju, proste ju vyhodnocuje, tak zaujíma štyroch poslancov. Viete, to nie je prísne vzaté, že tu bude nejaká správa. Pán generálny prokurátor pri uvádzaní tej správy, ja som si dal sakramentský pozor, hovoril iné, ako je v správe, a hovoril celkom zaujímavé skutočnosti. Aj tu v diskusii sa sem-tam zjaví niečo zaujímavé. Ja neviem, ako budú chcieť informovať poslanci SMER-u. To je, mne to pripomína detstvo. Niekedy sme už, keď sme boli starší, sme trošku blicovali aj v kostole a mali sme jedného, kto šiel počúvať kázeň, hej, a potom sme už aj ani toho nemali. Potom sme položartom hovorili, že keď sa nás mama opýtala, o čom bola kázeň, o Bohu, no. Viete, ako vždycky nepustí. A naozaj aj poslanci SMER-u môžu povedať, o čom bola správa generálneho prokurátora. No o zločine. No tak viete a to, to by nemalo stačiť, lebo podľa mňa každý v tom aj v Michalovciach, aj, aj neviem kde, aj v Trenčíne, všade majú nejaký ten problém. Každý nadáva na každého, že jak to tu nefunguje, jak prokurátori, súdy nič nerobia, jak sa kradne a neviem čo, a keď je to tu, keď sa dá o tom rozprávať legitímne bez toho, aby vás upozornil pán Číž, že porušujete rokovací poriadok, tak tu nikto nie je. Viete, to, to ma, to ma mrzí. Ja sa pokúsim teda, ja som si dal taký vnútorný záväzok, ak to neviem povedať za dvanásť minút, tak to neviem povedať, hej, ale možno budem aj kratší. K tej správe, ale v zásade budem hovoriť o tom, že čo v tej správe nie je, no. Mne, mne sa zdá, že my sme vytvorili priestupkovo trestne imúnnu skupinu, by som povedal, oligarchov, žiaľ, javí sa to tak, a mám pocit, že máme priestupkovo imúnnu určite na tom druhom póle skupinu takých, by som povedal, marginalizovaných skupín, aj sociálne vylúčených spoločenstiev, aj opilcov a bojím sa, že aj trestnú imunitu niekedy chytajú a poviem to v závere môjho vystúpenia, prečo si to myslím. Čiže takto sme nejak dopracovali, že na biedaka to padne. To sa aj niekde hovorilo, že právo je sieť, kde muška sa zachytí, ale tučná hus preletí. Niekedy mám pocit, že to tak naozaj je aj z pohľadu tých, tých oligarchov, si všimnite, že nemá nikto na nich. Nič nevieme, nič, každý sa tu smeje. Malchárek stavia autocentrá. Nikto nič. Proste všecko je tak, jak má byť. Ja už len som zvedavý, kedy napríklad sa stane niečo také, to sú tie prípady, myslím, James Simpson alebo Du Pontovci, rodina Du Pont tam mala nejaké, že oni spravili naozaj nejaký násilný trestný čin, ale boli to akože bohatí ľudia a vtedy sa vlastne dokumentoval, vtedy si tí ľudia uvedomovali, že jak sa dá vlastne skriviť právo, hej. Že kedy tí naši ľudia, kedy ešte dostanú ďalšiu, by som povedal, že facku, že ako to vlastne funguje, čiže počkáme si na to, keď by niektorí z tých ľudí, ktorí sú teraz nedotknuteľní, spravili, by som povedal, že niečo, fakt, že čo sa nedá uprieť alebo odoprieť, každý to vie, že to tak bolo, a napriek tomu nič, hej. Bude to podmienka alebo čo to bude? Že možno až vtedy prídeme na to, že čo sme vytvorili, že kam sme sa, kam sme sa dostali. My sme naozaj, tak to dosvedčuje koniec koncov, ale tá penzia ma zaujala, to je to, čo ma zaujalo, že, poviem, tu stál pán generálny prokurátor a vlastne trošku hustil do špeciálneho prokurátora, hej. On v zásade povedal, že nám čo zostali krčmoví bitkári a vykrádači záhradných chatiek, hej, a tým, čo zostali veľké veci, tak pošlú štyri strany a my sa máme trápiť s tou celou správou. A naozaj je to pravda. Naozaj je to pravda, že proste tá špeciálna prokuratúra, tá „crème de la crème“, proste tí najlepší z najlepších, tí pošlú štyri strany. Ale mne sa to páčilo, tá tenzia, ktorá tu je a asi je aj nielen tu, ale aj inde, alebo respektíve, keď už sa tu objavila, to znamená, že je aj vo vnútri a to je možno pozitívne pre ľudí tejto krajiny. Lebo naozaj pán špeciálny prokurátor dvakrát alebo trikrát nám odmietol prísť na výbor (reakcia z pléna), dvakrát. Načo by on, veľký špeciálny prokurátor, chodil na výbor. My sme ho nepozvali, my sme ho predvolali, povedal, že nepríde a hotovo. Viete, to je, to znova len dokumentuje tie skutočnosti, takže toto ma zaujalo, že možno to bude pre našu krajinu možno aj dobré. Pán generálny prokurátor, by ste neverili, že, a včera, vlastne dneska dokonca, dneska, včera sme o tom diskutovali, dneska schválili v zákone o verejnom obstarávaní, že právnici už nemusia ani do verejného obstarávania ísť, že poskytovanie právnych služieb. To znamená, ten priemysel, my sme vytvorili priemysel, my sme vytvorili priemysel. Tak máte metalurgický, automobilový, tak my máme normálne priemysel proste súdnoexekútorský, úžernícky, právnický a to je, ja neviem, koľko tvorí HDP, ale to je, podľa mňa už niekde na úrovni chytáme automobilový. Proste tu už obchodujú všetci. Dúfam, že ustrážite, aby aspoň vaši tí prokurátori neobchodovali. Naozaj už obchodujú všetci. Tu proste, tu je, to je odvetvím, oblasťou nášho národného hospodárstva, to je priemysel, je súdnictvo, právne služby, prokura... obrovský priemysel. Tu sa zarábajú peniaze tak, že sa súdi. Prosím vás – Martin. Martin, veď to, to určite viete, pán Tichý, ja som to minule hovoril, pán Tichý dal mimoriadne dovolanie, myslím, aby teda to, čo už všetko prehrali, tak on teda našiel nejaké, že teda treba dať zadosť právu, aby teda tie cyperské firmy proste dostali tie peniaze. A jeho manželka, myslím, to zastupovala toho človeka, ktorý si uplatňoval tú pohľadávku. To je sen! Viete, ja som to tu hovoril vtedy, že jak to v tej kuchyni, lebo to sú, predpokladám, že všetko slušní ľudia, hej, a oni nechceli byť v konflikte záujmov, čiže keď sa doma len by stočila reč na nejakú pohľadávku voči Martinu, tak oni teda, nie je, to sa nerozprávajme. Viete, viete, to má ohromný dosah na ľudí. Ohromný dosah na sociológiu ľudí a vnímanie ľudí, že vlastne čo je u nás možné. A teraz si predstavte, že ten biedny Martin, ten biedny Martin odsúdili alebo majú zaplatiť koľko – osem miliónov eur? Osem miliónov eur majú zaplatiť. Viete, za nič. To už rovno bolo ix súdov, len to proste sa zmotalo, sú tam chlapci, chlapci,  Silicon Valley je heslo: „Ženy, šampanské a miliardy.“ Ale to sú chlapci, ktorí niečo vymysleli. Oni si ho môžu dovoliť. U nás je to isté: Ženy, šampanské a miliardy, ale zo štátneho. Z niečoho vysúď. Teraz samospráva sa stáva obeťou. Viete, že to je proste, že kde sa dá. Im, tým chlapcom, nevadí tých osem miliónov, že bude im platiť päť rokov, nevadí, im to nevadí. Oni prišli a blahosklonne veľkoryso povedali Martinu, dáme vám splátkový. Im to nevadí. Jak to, že im to nevadí? Im to vyhovuje. Proste idú po samospráve. Idú po každom jednom človeku, kde sa dá. Čiže Martin sa stal obeťou. Ja chcem aj vyzvať Martinčanov, nedajte sa. Martin... (Reakcia generálneho prokurátora.) No však chvalabohu, niečo sa deje. Ja hovorím, že, ale, Martinčania, nedajte sa. Martin je určitým spôsobom náš symbol. Tam je aj Matica, však to tam domotali, ale tam sa veľa vecí udialo a naozaj Martin, nemôžu okradnúť Martin, lebo to by sme prišli o veľký symbol. Tak kto môžte, pomôžte. Dobre? Aby naozaj neokradli Martin. Už keď, ja neviem, nechcem povedať, že iné mesto môžte, ale už Martin fakt nie. Už aj kvôli týmto, kvôli týmto skutočnostiam. (Reakcia generálneho prokurátora.) Cítim to aj tak. Aj som to počul, že je to tak. Prosím vás, ešte k týmto oligarchom a aby som to dodržal, sa blížia úžerníci, ja som to minulý rok spomínal. Včera či, aj včera som to hovoril. V Kežmarku je nejaký súd, ktorý dokázal zmastiť stopäťdesiat tých istých rozhodnutí pre jednu nebankovku Pohotovosť. Pani zo Spišskej Belej si požičala tisíc euro. Osem a pol tisíc mala vrátiť. Sudca to dával takto jak na bežiacom páse. Stopäťdesiat rozhodnutí identických. Čo ideme robiť? 1. 6. 2014 prišla do, teda bola účinná úžera v občianskoprávnom kódexe. Čo, ja som to vo vašej správe nenašiel. Dali ste niekomu po ušoch? Dali ste niekomu po ušoch? Číňania hovoria: „Kill chicken to scare monkey.“ Proste „zabi sliepku, aby si vystrašil opicu“. Neberte ma doslovne. Našli ste niekoho? Vycápali ste niekoho po ušoch? Našli ste nejaký exemplárny prípad? Našli ste, aplikovali ste ustanovenia, ktoré, ktoré sme vám dali? Ktoré 1. 6. boli účinné? Úžera v občianskoprávnom kódexe? Ako môžte od pani invalidnej dôch..., vdovský dôchodok poberá, ako niekto od nej môže, ako môže sudca vydať také rozhodnutie, že za tisíc požičaných euro má vrátiť osem a pol! Veď pod to sa nedá podpísať. To sú naozaj veci. A títo ľudia, títo ctihodní cnostní občania, ktorí sa živia u nás úžerou, sú hviezdy večierkov, hviezdy pomaly politických zhromaždení. Tam cítim deficit, pán prokurátor. Robme dačo, lebo nám to zničí krajinu. Zničí nám to krajinu, zničí nám to krajinu. Tu mám ešte pôdu napísanú. To pôda, to sme včera. Prosím vás, to viete, 65 hektárov scelenej pôdy pri Ivanke. Výjazd na diaľnicu spizdili, pardon za výraz, vydali neviem čo, to je, to smola teda, je to sused premiéra, no ale to náhody sa stávajú. Ja hovorím, to je proste poškodenie národno-štátnych záujmov. 65 hektárov scelenej pôdy s možnosťou stavať. Doobeda, oni to vydali tak, že doobeda sa ešte nemohlo stavať, poobede sa už mohlo stavať. To sú miliardové záležitosti. To sú miliardové záležitosti a proste – a prečo to hovorím? Včera sme tých istých ľudí, tú istú Radu pozemkového fondu, ktorá toto schválila, včera sme ich prevolili zas. Viete, vy ste tu včera mali stáť za dverami, akonáhle by teda sme zvolili, tak by ste sem mali nabehnúť so štyridsiatimi pol... a tí, čo zahlasovali, aby sa to dalo takisto aj pozatýkať. Normálne. Lebo ja som myslel, že to je uznesenie o väzbe, predtým. Nie. To bolo uznesenie, že máme ísť znova zvoliť a my sme, včera ich parlament znova zvolil. Tých ľudí, ktorí vydali 65 hektárov scelenej pôdy. 65 hektárov scelenej pôdy, ktorí vydali, tak včera ich tento parlament opäť zvolil do funkcii na ďalšie tri roky. (Reakcia generálneho prokurátora.) No. Veď ja nehovorím, že veď... Ale viete, ale ľudia by už, my načisto zničíme zmysel tohto štátu, lebo oni už prestanú tomu veriť. Že my im to takto nakladáme. Viete, oni minuli vtedy tú stopku. Že povedali, nuž dobre, urobili sme životný kšeft, dajte tam iných. Vidíte, že napriek tomu. Alebo naschvál. Ešte že dokázať niekomu? A posledné, skončím. Som hovoril o tom opačnom póle, to boli doteraz tí, ktorí sú nedotknuteľní, ale my máme aj skupinu nedotknuteľných z iného póla a v zásade podľa mňa to poznáte. Priestor Starej tržnice pred Tescom, Hviezdoslavovo námestie, SNP. Ja vám poviem. Keby sme sa my nestarali o priestor SNP, tak teraz sa na SNP váľa tridsať opilcov. Normálne v tom parku by tam ležali, vykrikovali, obcikávali ten pamätník. Tridsať ich. Teraz tam podľa mňa nemáte ani jedného. Ale ja vám poviem. Ja mám dve podania, neviem aké, ja, policajti, už im vlasy dupkom stávajú, že zase volá Hlina alebo niekto od Hlinu kvôli opilcom na Námestí SNP. Ale máme aké-také výsledky. Ale my sme sa dopracovali k bezmocnosti. Viete, tí ľudia sú priestupkovo imúnni. Ja som tu dal návrh, že zmena priestupkového zákona. Kde? Neschválili, prosím vás, že tie bludy okolo toho, čo hovorili. Ale mám pocit, že začína tu byť problém, že či nie sú aj trestnoprávne imúnni títo ľudia, lebo tam sú, ja som mal ix prípadov, mám to v mobile, môžem vám to poslať. Neviem, čo mi policajti hovoria, že im to prokurátori vracajú, lebo že je opitý, že to je malý chlap, že to nie je dôvodné vyhrážanie. Viete, zabijem, zabijem je predložka, hej, že vy keď prídete k tým ľuďom a poviete im, neseďte tu, nepite tu alkohol, tak slovo zabijem a ix ďalších výrazov je len predložka, čiže... (Zasmiatie sa rečníka.) A prokurátor že to teda vracia, lebo že to z povahy tej veci nevyplýva, že to je dôvodné. Len viete, ja som iná povaha. Ale kopu ľudí, veľa ľudí naozaj proste povie, radšej s tým nič nechcem mať. Rezignujeme. Rezignujeme na verejných priestoroch. Pred Starou tržnicou, možno tade chodíte, však to je blízko Generálnej. Pred Tescom. Pred Tescom sa to trošku zlepšilo. Čiže, naozaj, ak sa k tomu takto postupuje, že hocikto vám môže hocikedy povedať, zabijem ťa, zmizni, neviem čo, a neni to dôvodné, lebo prokurátor povie, že má štyridsať kíl, tak nemôže zabiť deväťdesiatkilového chlapa. Ja som videl, že aj štyridsaťkilový dokáže zabiť deväťdesiatkilového. Keby prísne o to šlo. Čiže ja neviem, jak to vy posudzujete, ale to mi povedali policajti. Nie raz, nie dvakrát, hej. A to je vec, že niekto povie –  nepodstatné. Je to podstatné. Ak rezignujeme aj na verejný priestor. Ak sa z verejných priestorov stane zhromaždisko ľudí, ktorí sa rozhodli pre svoju nejakú životnú cestu a tou svojou životnou cestou budú terorizovať všetkých naokolo a my sme rezignovali na to a povieme, zalomíme rukami, že nevieme si to riešiť, tak to je chyba. To dávam ako podnet a končím, nestihol som to, ospravedlňujem sa.