M. Číž, poslanec: (2003-11-11):
Nesmierne ma mrzí, že na tejto schôdzi máme v podstate už štvrtý, nesmierne dôležitý okruh problémov, ktoré inak sú predmetom vážneho koalično-opozičného súperenia, ktoré koalícia z neznámych dôvodov, teda pre nás, pokladá za reformy. A my ich zase pokladáme za kroky, ktoré sú iracionálne, zničujúce a v konečnom dôsledku nesmierne málo inteligentné a prekračujúce inteligentné a maximálne zjednodušenia prekračujúce úvahy. Je symptomatické, že takéto štyri zákony alebo okruhy zákonov, ako je reforma verejnej správy, ako je opätovné otvorenie reštitúcií v oblasti pôdy a zmena štátneho vlastníctva pôdy, ako je doprivatizácia strategických podnikov štátu, sú za neuveriteľného nezáujmu verejnosti, k čomu nesmierne prispieva naše mediálne prostredie. Pri problémoch, ktoré v každom normálnom štáte spôsobujú búrky, prebiehajú vášnivé diskusie, otvárajú sa otázky verejných diskusií, pretože tieto otázky sú tzv. životné. Je faktom, že v našej spoločnosti, zvlášť v tejto transformácii vyvstáva situácia, že vlastne ani životný záujem Slovenska nie je. Pokiaľ ide o národný záujem, pán premiér tejto vlády súčasný v roku 1998 pri schvaľovaní programového vyhlásenia nesmierne zaujímavým spôsobom sa obracal sugestívne na plénum a sa pýtal, že on nevie, čo je to národnoštátny záujem a že by bol veľmi rád, keby mu to niekto vysvetlil. Je faktom, že niekto mu to pravdepodobne vysvetlí. Aspoň pripúšťa existenciu takéhoto termínu pán premiér pravdepodobne preto, lebo sa prešiel po niektorých západoeurópskych krajinách a stretol sa s veľmi intenzívnym užívaním tohto pojmu, zvlášť keď nám už dneska v súčasnej situácii predvstupovej Slovenska do Európskej únie predstavitelia Európy vysvetlili, že ideme do nesmierne náročného a aj konfliktného prostredia, kde sa veľmi tvrdo uplatňujú národné záujmy jednotlivých štátov, a že sa musíme naučiť, ak nechceme prichádzať o základné výhody, pracovať aj s naším vlastným národnoštátnym záujmom. Tiež je veľmi zaujímavé, že jediný signál, ktorý sa tu objavil, ktorý prišiel do Slovenskej republiky v tom zmysle, že dávajte si pozor na strategické podniky, majú nesmierne strategický význam pre zabezpečovanie elementárnej stability fungovania hospodárstva vo vašej malej krajine, prišiel z Európskej únie od pána, ktorého list vám môže predložiť pani Monika Beňová. V našom prostredí, pravda, je nádherný libertínsky jas u našich členov vládnej koalície nesmierne a jednoducho vziať akýkoľvek problém, teda ten štátny majetok okamžite rozpredať, lebo neviem, aký nový vlastník čo všetko urobí, a potom už nás čaká iba jasná, ľahká budúcnosť v Európskej únii, kde stačí, aby tá nezmyselná opozícia furt nevyprávala o nejakých rizikách, a všetko bude v poriadku. Istá drzosť alebo, ja neviem, nebudem to pomenúvať prívlastkami pána premiéra, len je fakt, že to veľmi ťažko psychicky znášam, keď je schopný pán premiér vážne sa pozerať do kamery a vysvetľovať ľuďom tejto krajiny, aby len nikto ho neoslaboval v jeho úsilí ďalej vládnuť, pretože on sa chce dožiť okrem týchto negatívnych aj tých pozitívnych výsledkov týchto pseudoreforiem, ktoré zavádza. Je fakt, že tam potom sú dve veci, ako sa človek z toho môže dostať, ale nie je to podstatné. Tragickejšie je skôr to, že napriek tomu teda, že pravdepodobne možno súhlasiť s tým, že ide o zásadné veci, ktoré sa dotýkajú života krajiny Slovenska, verejnoprávna televízia sa neunúvala ani s jednou jedinou diskusiou na túto tému. Jedine kde zareagovala, keď chcela nám ukázať svoj verejnoprávny charakter, keď pán kolega Paška požiadal, aby minister predložil správu alebo aspoň elementárne informácie o Veriteľovi. Tak okamžite dala šot o tom, ako on neviem čo komu dĺži v štáte a pod., čím je jasné, že máme objektívne a korektné prostredie a nemáme sa čoho báť, pretože žijeme v demokratickom a právnom štáte. (Potlesk.) Ďalší problém je, keď hovorím o tých politických otázkach, džentlmenstvo našich predkladateľov, tak pána ministra, ako aj pána podpredsedu vlády. Ja mám tú smolu, že som tu sedel v predchádzajúcich rokoch a pamätám si, ako až revali, ak mi odpustia to slovo, že  predkladatelia nemajú sedieť, ale majú odpovedať počas priebehu rozpravy na zásadné aspoň výhrady, ktoré odznejú od rečníkov, z jedného jediného dôvodu, lebo sú džentlmeni a chcú dať možnosť tým, ktorí predkladajú alebo oznamujú, alebo formulujú nejaké svoje výhrady, aby mohli aspoň jedným slovom príp. oponovať, pričom už vtedy bolo jasné, že nie je to celkom tak, tu sedieť do samého konca a potom povedať pár zjednodušených fráz a skončí sa celé rokovanie. Takže džentlmenstvo sme zatiaľ odložili zrejme na neskoršiu situáciu, takže ani k tomuto viac netreba hovoriť, stačí azda, že sme to povedali. Teraz niečo k predloženému návrhu zákona, opäť nesmierne strategická otázka. Pri príprave na to vystúpenie som sa pokúšal, pravda, ako neekonóm nemal som to celkom jednoduché, nájsť aspoň trošku, ako vnímajú tzv. otázky hospodárskej stratégie alebo tzv. hospodárskeho sebaurčenia krajiny Európskej únie, ako sa napr. pozerajú takí Dáni, Švédi alebo Francúzi na to, kto aký má význam pre fungovanie ich krajiny ako takej. Ale nejdem do tej veľmocenskej otázky, ale zostaňme pri tých malých krajinách, ktoré sú približne také, ako sme my, no zaujímavo nesmierne dynamicky a nesmierne dramaticky odlišné od nás. Ale neviem to, čo vedia naši predkladatelia, neviem, čo vie pán podpredseda vlády, lebo ja teda nechodím do Svetovej banky a ani do Svetovej obchodnej organizácie. A je faktom, že občas čítam aj tú antiglobalistickú literatúru, pretože ten proces vnímania dnešnej situácie pre malé štáty, pre dôsledky na životnú úroveň už dneska je predmetom vážnych úvah vážnych svetových organizácií v oblasti ekológie, veľmi vážnej pozornosti v oblasti tretieho sektora. Ozývajú sa veľmi vážne hlasy proti nesmierne negatívnym dopadom voči súčasnému stavu. Dokonca sa hovorí veľmi vážne o ohrození elementárnych zásad demokracie z prostredia významných svetových pedagogických či iných inštitúcií, nehovorím o jednotlivých prestížnych univerzitách, keby náhodou bol mal niekto záujem o diskusiu v tejto sále, tak by sme boli predložili aj mená. Ale obávam sa, že aspoň tí, ktorí sa tvária, že sú, alebo teda naozaj sú, stratégmi tohto, čo sa nám tu predkladá, o tom veľmi dobre vedia, len teraz z rôznych dôvodov nechcú aspoň čiastočne vysvetliť teda, prečo tieto otázky nie sú pre nich zaujímavé a čo teda zdôvodňuje tento spôsob nakladania s elementárnymi a so životnými záujmami ľudí, ktorí žijú v tomto priestore. Len veľmi krátko strategické súvislosti. Ideme do Európskej únie a tento proces eskaluje tak od roku 1995 až 1996. A tým, ktorí sa zaoberajú zahraničnou politikou, asi neušlo, že vnímanie Európy a budúcej Európy nejde kontinuálne a nemá jednoznačný smer fungovania dopredu. Pamätám si na nesmierne intenzívne vnímanie Európy regiónov, kde vlastne národný štát nemal existovať. A ja keďže som presvedčený Európan, tak už som teda postupne, keďže som mal pocit, že jednoducho naozaj národný štát zastaral a Európa má pripravené lepšie mechanizmy jeho budúceho fungovania, začal sa pripravovať na to, že koniec koncov mám istú mieru sociálnej istoty pre moju penziu, ktorá sa nakoniec blíži, keď skončím neskôr, začnú unifikovať sociálne systémy, budem platiť nášmu krásnemu európskemu štátu penziu, keďže je relatívne silný, mám isté záruky svojho fungovania. Len, bohužiaľ, v posledných troch rokoch tento smer akosi prestal byť dominantný. Dokonca ani kancelár Schröder, ktorý bol jeden čas jeho nositeľom, v tomto smere už neformuluje žiadne závery a čím ďalej, tým viacej hovoríme o Európe národných štátov. A to už nehovoríme ani len o federácii a nehovoríme už dokonca ani o spolkovej forme tohto štátu, ale hovoríme o únii. Ako únia keď budeme fungovať, tak pravdepodobne zostanú dominantné furt tie doterajšie stĺpy, ktoré sú pre fungovanie Európy, a národným štátom zostane na krku všetko to, čo majú na krku teraz, to znamená zabezpečovanie komplexne všetkých služieb, ktoré tu sú, teda zdravotníctva, školstva, verejného poriadku, zabezpečovania inštitúcií občianskej spoločnosti, zabezpečovanie fungovania štátu a tak ďalej. Za tých okolností dôchodky... (Hlasy z pléna.) Veľmi pekne ďakujem, nemal som záujem vyčerpať všetko, o čom rozprávam, teda všetky oblasti. V každom prípade ale táto Európa za týchto okolností formuluje, a to veľmi výrazne, ak by sme sa chceli zamýšľať nad tým, že ako zabezpečíme tieto služby ako národný štát, keď som sa ešte jeden čas spoliehal, že Európska únia má v niektorej tej časti napísané, že pre prípad, že sa jeden štát dostane do krízy, že bude Európska únia pomáhať len úplne náhodou, teda v tomto období, vzhľadom na vstup nových 10 krajín záujem, že predsa len musí tieto štandardné doteraz fungujúce mechanizmy zmeniť, že pravdepodobne si nemôže dovoliť o desiatky miliárd eur zvyšovať pomoc a, naopak, dôjde k reštrukturalizácii, čiže skôr môžeme počítať s tým, že aj inštitúty prípadnej pomoci pre kolabujúci štát budú relatívne menšie. Po ďalšie. Pravdepodobne tak vážení ekonómovia, ako je pán podpredseda vlády a možno aj pán minister, vedia, že krivka vývoja ekonomických štandardov v našej krajine sa začína dostávať do zvláštneho štádia, keď sme 12 rokov v podstate sanovali naše štátne rozpočty, a teda verejné výdaje predajom verejného majetku od kupónovej privatizácie, potom tie všetky možné priame a nepriame predaje a všetko, až teda po nesmierne smelý a strategicky premyslený predaj posledných zbytkov alebo posledných možných budúcich nástrojov hospodárskej politiky v rámci tohto štátu. A to znamená vlastníctvo alebo aspoň niekedy nie vlastníctvo celé, ale aspoň kontrolu nad energetickými zdrojmi, príp. nad inými zdrojmi, ktoré majú charakter tzv. životných zdrojov. Mám na mysli okrem tých známych zdrojov ešte aj vodu, príp. čiastočne lesy a podobne. No je pokročilý čas a sľúbil som kolegom, že nebudem sa až tak dlho zaoberať jednotlivými otázkami, ani to nemá zmysel. Objektívne viem, že v tejto miestnosti nikto nemá o skutočnú diskusiu záujem, preto do toho nesmierne premysleného a hlbokého zdôvodnenia dôvodovej správy takto, prosím, skutočne, nech sa na mňa nikto nehnevá, v jednom modernom štáte, ktorý sa nachádza v strede Európy, 60 km od Viedne, vyzerá zdôvodnenie zásadného posunu v chápaní strategických podnikov v tomto štáte. (Potlesk.) Už potrebujeme tretí pilier a je to vybavené. V tejto diskusii mali sme česť formulovať rôzne teda tie výhrady. Výsledok bude, že v priateľských očiach našich kolegov sme videli veľkými písmenami napísané LEBO. Je to tak preto, LEBO... a skončilo to. Čiže diskusia končí aj teraz, uvidíme, ako dopadne hlasovacia mašinéria. Chcel som hovoriť ešte aj o tom, že o tomto spôsobe totiž súvisiacom s týmto zákonom ako takým nemá význam ani diskutovať. Diskutovať má význam o spôsobe vlády, ktorý nám táto vláda ponúka. Možno by malo význam tu siahodlho rozoberať nezmyselné podľa nášho názoru libertínske predstavy o tom, ako sa má rozvíjať spoločnosť v transformovanej krajine, dá sa o nich rozprávať hrozne veľa. Dá sa hovoriť o tom, že tá miera privatizácie dokonca ešte aj pôvodných liberálnych koncepcií nabrala vrchol. A naozaj nebudem o tom hovoriť, pretože by sa to nedalo urobiť bez rôznych prívlastkov. A hovorím to s veľkou zodpovednosťou za to, čo hovorím. A skutočne nie som tu na to, aby som kohokoľvek urážal, len jednoducho nedá sa, keď mi dá niekto facku, aby som rozprával o tom, že sa nie celkom korektným spôsobom dotkol mojej osobnosti, a musím povedať, že mi dal facku. Žiadnym iným spôsobom nemôžem popísať pre krátkosť času a inak neexistenciu elementárnej serióznej diskusie, vypojenie vlastne celej občianskej spoločnosti, kde tento spôsob nakladania so štátom neaproboval jeden jediný výskumný ústav domácej proveniencie, jedno jediné vedecké pracovisko, kde objektívne dokonca tu vidieť kroky smerom k utajeniu a jednoducho neumožneniu spoločnosti, aby jej sprostredkovala len jedna časť, povedzme, odborníkov skutočný priestor, v ktorom je, a aby mohli dve súperiace potom strany príp. bojovať alebo presviedčať verejnosť o správnosti riešenia. Úplne sme vypojili verejnosť, bohužiaľ, veľmi zvláštnou spoluprácou z masmediálneho priestoru alebo prostriedkov, no už stav je taký, aký je. Čiže ak by malo význam o niečom hovoriť, malo by význam možno pokomunikovať o spôsobe vlády a hlavne teda ideovom prostredí, ktoré nám táto vláda ponúka. Pán podpredseda vlády a možno čiastočne aj pán minister sa veľmi radi označujú, že sú teda konzervatívci, čo je pre mňa dosť zložité pochopiť vzhľadom na to, čo robia. Ale, prosím, pán podpredseda vlády svojho času hovoril o sebe ako o žiakovi, minimálne teda pozornom poslucháčovi pána premiéra Klausa, bývalého, teraz prezidenta, a mimoriadnym spôsobom s mimoriadnym vzťahom k pani Thatcherovej, viem, že tuším v Davose alebo niekde ten vzťah bol až dojímavý, pri všetkej úcte k nej, samozrejme, nechcem sa pani Thatcherovej v žiadnom prípade dotknúť. Napriek tomu mám k dispozícii jeden materiál, ktorý vyhodnocuje 16 rokov vlády Margaret Thatcherovej vo Veľkej Británii. Keby vás zaujímal potom zdroj, tak vám, samozrejme, ho budem citovať. A teraz zakončím teda len, ako vyzerajú niekedy takéto teoretické zdroje v praxi, 16 rokov vlády konzervatívcov v Británii, ekonomický rast za tých 16 rokov v priemere 1,6 % ročne od roku 1979, najpomalší zo všetkých krajín G-7, najmenší priemer v zrovnaní s ktorýmikoľvek 15 rokmi od druhej svetovej vojny až do roku 1979. V investíciách Veľká Británia v tom období dávala menšiu časť hrubého národného produktu než ktorákoľvek iná krajina G-7, to je pokles z 22. miesta na 24 miesto medzi krajinami OECD. Čo sa týka študentov, v rámci OECD klesla Británia na predposledné miesto podielu študentov medzi mládežou nad 18 rokov. Čo sa týka detí vyrastajúcich v chudobe, vzrástol podiel týchto detí z jednej desatiny na jednu tretinu, z jednej desatiny na jednu tretinu. Čo sa týka nezamestnanosti, zostala veľká nezamestnanosť, zamestnanosť rástla najpomalšie zo všetkých európskych krajín, zo všetkých európskych krajín. Pokiaľ ide o reálne mzdy, bola najväčšia nerovnosť v týchto mzdách od roku 1886 z Veľkej Británie. A čo sa týka produktivity práce, bola nižšia než u všetkých hlavných konkurentov, hlavne z G-7. Pokiaľ ide o dane, boli vyššie ako v dobe, keď konzervatívci prebrali moc. Tento priestor neumožňuje, aby som sa týmto otázkam venoval ďalej, chcel by som iba naznačiť aspoň taký maličký bonbón na záver. Možno, ale to by musela motyka vystreliť, by takýto pohľad na veci mohol byť nejakým podnetom pre diskusiu. Uvidíme, ako to bude vyzerať. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)