Hatráková, Katarína, poslankyňa NR SR (2023-05-03):
Ďakujem pekne, pán podpredseda. Dámy a páni, dovoľte mi, prosím, aby som využila tento priestor tak trochu aj k objasneniu rozdielu medzi materiálom, ktorý predkladá pán minister o fiduciárnom vyhlásení, a mojím návrhom zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 36/2005 Z. z. o rodine, lebo keď sme ho prerokovávali na novembrovej schôdzi, opakovane sa posúval termín hlasovania, aktuálne je určený na záver tejto schôdze, tak keď som o tom rokovala aj s jednotlivými kolegami alebo klubmi, tak často som sa stretla práve s akousi úvahou o prieniku medzi materiálom, ktorý podáva pán minister, a mojím návrhom zákona. Ja ho nebudem bližšie uvádzať, lebo všetko podstatné som uviedla už v dôvodovej správe, a teda aj v rozprave k druhému čítaniu. Spomeniem teda len ten základný cieľ môjho návrhu zákona, a to je rozšíriť okruh osôb, ktorým môže súd zveriť dieťa do náhradnej osobnej starostlivosti. Platné právo v § 45 ods. 2 neumožňuje dosiaľ subsumovať pod pojem príbuzní maloletého dieťaťa napríklad inú blízku osobu v pomere rodinnom alebo obdobnom vo vzťahu k dieťaťu. Odbor legislatívy a aproximácie práva má teda na to iný názor, ale aj súdna prax, teda sudcovia, s ktorými som o tom hovorila, ani teda moja prax psychologičky a teda moje skúsenosti tento priestor zatiaľ v realite nevidia. A teda ja ešte keď som pracovala na ústredí práce, kde som sledovala práve politiku náhradnej rodičovskej starostlivosti a mohla som komunikovať s poručenskými sudcami, tak, tak akoby táto potreba bola neustále komunikovaná. A teda považujem za spravodlivé alebo teda skôr nespravodlivé, ak platná právna úprava neumožňuje súdu dané ani len posúdiť a smeruje súd pri úvahe o zverení dieťaťa k osobám, ktoré napríklad nejavili o dieťa záujem, ale zákon ich preferuje iba s ohľadom na formálny príbuzenský vzťah. Takže ja si dovolím pre záznam len tak veľmi z rýchlika objasniť obsah môjho návrhu, ktorý teda vychádza z praxe a z demografického vývoja, ktorý bol, teda ktorý bol zmapovaný v roku 2011 v sčítaní obyvateľstva, kde sa ukázal práve podiel slobodných vyšší ako podiel ženatých a vydatých, a tak z výsledkov sčítania obyvateľov v roku 2021 vyplýva, že sa naďalej zvyšuje aj podiel slobodných a rozvedených obyvateľov, a s tým súvisí aj zvýšený počet detí vychovávaných v tzv. patchworkových rodinách. Tieto deti sa môžu vyskytnúť v nepriaznivých životných situáciách, tak ako o tom hovorí aj materiál z dielne ministerstva spravodlivosti, napríklad v prípade úmrtia svojho rodiča, lenže vtedy platné právo, ten spomínaný § 45 ods. 2, vedie súd k tomu, že ak sa nenájde vhodná osoba na zverenie dieťaťa do NOS-ky, teda náhradnej osobnej starostlivosti, z radov príbuzných dieťaťa, môžeme hovoriť o starých rodičoch, súrodencoch, teda príbuzných, tak súd môže zveriť dieťa do ústavnej starostlivosti. A to je práve ten môj problém, pre ktorý predkladám tento návrh zákona, teda ten môj. A teda cieľom návrhu môjho je ukotviť, aby napríklad v prípade úmrtia rodiča dieťaťa súd mohol posúdiť možnosť zveriť dieťa inej blízkej osobe v pomere rodinnom alebo obdobnom, ktorá žila s dieťaťom a rodičom v domácnosti. Podľa mňa je dôležitý tento odsek 3, nevystačíme si s tým odsekom 2, a preto lebo hlavne teda sudcovia z praxe poukazovali na to, že, že v tej praxi vzniká problém, kde akoby nie je úplne zreteľne čitateľný ten, ten odsek 2. Ja teda hovorím predovšetkým o vybudovaní vzťahovej väzby medzi dieťaťom žijúcim v spoločnej domácnosti a inou blízkou osobou. Mám za to, že tá vzťahová väzba sa vytvára v interakcii s dospelým, ktorý sa o to dieťa stará, a postupne sa tá väzba medzi tými dvomi ľuďmi zvnútorňuje. Pri tomto návrhu mám teda na zreteli najmä vzájomné porozumenie, zdieľanie emócií a pocitov, prijatie, trvalosť a lásku medzi tým dieťaťom a blízkou osobou, ktorá žije s rodičom a dieťaťom v jednej domácnosti. Hovorím tiež o tom, že musí ísť o blízku osobu v rodinnom pomere alebo obdobnom pomere vo vzťahu k dieťaťu, ktorá žila v spoločnej domácnosti s rodičom zabezpečujúcim starostlivosť o dieťa a ktorá sa zároveň osobne stará o dieťa spolu s rodičom až do času, keď rodič dieťaťa nezabezpečoval alebo nemohol zabezpečovať osobnú starostlivosť o dieťa. A tiež hovorím o osobe, ktorej možno maloleté dieťa zveriť iba vtedy, ak je to v súlade so záujmom maloletého dieťaťa a to najmä s ohľadom na vzťahovú väzbu k takejto osobe a stabilite výchovného prostredia. Návrh zákona o fiduciárnom vyhlásení v § 5 taxatívne vymenováva životné situácie na účely tohto zákona a vytvára právny rešpekt k zamýšľanému prejavu vôle. Dovolím si citovať z dôvodovej správy pasáž, ktorá sa týka práve detí a mohla by byť prienikom tohto materiálu s tým mojím návrhom zákona. Citujem: „V prípade osôb, najmä detí, pri ktorých je fyzická osoba zákonným zástupcom, je možnosť ustanoviť dôverníka za poručníka alebo opatrovníka viazaná na rozhodovaciu diskréciu súdu a jeho posúdenie v konkrétnej veci, či ustanovenie dôverníka je v najlepšom záujme dieťaťa. Podmienkou je, aby v prípade rozhodovania súdu o ustanovení dôverníka za poručníka alebo opatrovníka pre prípad smrti fyzickej osoby neexistoval žiaden iný zákonný zástupca dieťaťa.“ Je teda zreteľné, že na časovej osi života dieťaťa riešime každý tak trochu inú životnú situáciu, zákon o fiduciárnom vyhlásení rieši situáciu rozhodnutia pred vznikom problému, môj návrh zákona rieši situáciu rozhodnutia po vzniku problému. A bohužiaľ, je psychologickým faktom, že častejšie v živote, žiaľ, riešime situácie teda tie druhé, až keď ten problém vznikne, veď koniec koncov skúsme možno popremýšľať nad tým, kto v tejto sále má napísaný závet, hoci vieme, že všetci raz umrieme, tak na to akoby dopredu nemyslíme. Takže ja som len chcela akoby objasniť... Máte? (Povedané so smiechom smerom k navrhovateľovi.) Ja som len teda chcela objasniť, že, že medzi teda návrhom pána ministra spravodlivosti... nemám, návrhom pána ministra spravodlivosti a mojím návrhom je tento rozdiel v tej časovej osi. Ďakujem pekne.