Lipšic, Daniel, poslanec NR SR (2015-04-23):
Ďakujem veľmi pekne, vážená pani predsedajúca. Ja by som začal tým, kde pani poslankyňa Žitňanská v princípe skončila. Samozrejme, že aj v konkurze sa zabezpečení veritelia uspokojujú zo svojej zábezpeky. Čiže to by sme nič, nič nevyriešili. Ale čím začala, je ten bankový odvod. A nechcem mať vyhlásenie silné, musím o tom chvíľku popremýšľať, ale zveriť vláde kompetenciu rozhodovať o pol miliarde verejných financií podľa svojej ľubovôle bez rozhodovania parlamentu, môže narážať na ústavné limity, keďže rozpočty verejných financií schvaľuje tento parlament. A vy v tomto zákone vlastne hovoríte, že vláda o tom bankovom odvode bude rozhodovať nariadením podľa svojej úvahy. To je hlavný bod tohto ustanovenia, na ktoré nikto nereagoval z, ani z vlády, ani z vládnej koalície, teda z vládnej strany v parlamente. To znamená, že v princípe parlament hovorí: Držíme vám palce pri rozhodovaní o tom, na čo to použijete, spánombohom, a snáď to bude na dobré veci. Týmto sa parlament podľa mojej mienky vzdáva svojej základnej kompetencie. Nechcem ísť do histórie, ale prvotná kompetencia parlamentu bola schvaľovať rozpočet, výdavky a príjmy. My dnes hovoríme, že časť z toho bude schvaľovať vlastne vláda. To považujem za veľmi, veľmi nebezpečný precedens. Ja by som sa vrátil k tomu riešeniu vlády. Ono koniec koncov časť opozície navrhovala už dávnejšie, že vlastne štát by do toho mal vstúpiť a že štát by mal vyvlastniť – teda vyvlastniť? – kúpiť pohľadávky malých veriteľov. Chvalabohu, že zostal v tomto zmysle SMER nakoniec sám a že aj si kolegovia z opozície niektorí uvedomili, že to bola riadna hlúposť, pretože štát sme my všetci. A riešenie, ktoré navrhuje v druhom čítaní minister spravodlivosti a teda vládna, vládna väčšina, je, že 50, pardon, približne 50 % pohľadávok malých živnostníkov zaplatia daňoví poplatníci. A nie je nič inšpirujúce, že to pôjde cez odvod, ktorý navrhujete, jeho použitie rozšíriť. Ja som si pripravil, aby to bolo možno pre, pre všetkých zrozumiteľnejšie, ako by mohol znieť pozmeňujúci návrh, ktorý nepodám, aby bolo zrejmé, že to, z čoho ide vláda vykúpiť pohľadávky malých živnostníkov, sú verejné financie. On by znel tak, že ten zákon o osobitnom odvode, zákon č. 384/2011 Z. z. by sa doplnil tak, že v § 4 ods. 3 sa na konci pripájajú tieto slová (teda načo by mohol byť osobitný odvod využitý): „na zvýšenie miezd učiteľov a zdravotných sestier v Slovenskej republike“. Toto by sme mohli dnes schváliť, že tých, dajme tomu, približne 50 mil. eur, o ktoré v tejto situácii ide, tých 50 % pohľadávok nezabezpečených veriteľov, ktoré dáte na vyriešenie záväzkov Juraja Širokého a Váhostavu, by sa mohli dať na zvýšenie platov učiteľov a zdravotných sestier. Nemohli by ste to? Nie? Nie? (Reakcia z pléna.) Lebo tie peniaze, v tom ako odvode, majú takú malú nálepku, z druhej strany tam je napísané „len pre Juraja Širokého“, hej? Je to tak? (Reakcie z pléna.) Nemajú, čo? Ja si tiež myslím, že nemajú. Ja si tiež myslím, že nemajú. (Reakcie z pléna.) A preto, preto chcem, chcem to zdôrazniť práve preto, aby bolo každému nad slnko jasné, že nejde o nejaký odvod zlých bankárov, ktorí sa na to poskladajú. Nie, ľudia, nie, na to sa poskladajú ľudia, lebo tie peniaze z bankového odvodu, z dépeháčky, z dane z príjmu, z monopolnej dane sú peniazmi ľudí v tejto krajine. Aj toto sú peniaze ľudí. A my, vy rozhodnete, na aký účel pôjdu. A tak, ako môžu ísť na platenie záväzkov Juraja Širokého, lebo na to pôjdu zjavne, tak môžu ísť na akýkoľvek iný, a podľa mňa oveľa bohumilejší cieľ, ako je platenie záväzkov Juraja Širokého. Čiže toľko v úvode k bankovému odvodu. K tým dvom alternatívam, ktoré sú vo vašom pozmeňovacom návrhu a v našom pozmeňovacom návrhu. To znamená, vo vašom 50 % živnostníci od daňových poplatníkov, v našom 100 % živnostníci od Váhostavu. K tomu sa vyjadrím potom, po pokračovaní rozpravy poobede, pán predseda.