M. Rehák, poslanec: (2002-11-13):
Občania zrejme dali dôveru trom zo štyroch koaličných strán nie zato, čo v predchádzajúcich štyroch rokoch urobili, ale ako zálohu na to, že v nasledujúcich štyroch rokoch urobia to, čo v predchádzajúcich štyroch rokoch nesplnili a nespravili. Súčasná vláda je teda skôr vládou podmienečného prísľubu ako splnených sľubov. A azda by sa ju dalo nazvať ako vládou reparátu. Opozícia tento stav rešpektuje a ako ukázali prvé hodiny práce tohto parlamentu, je ochotná aktívne spolupracovať, ale za jednej jedinej podmienky, za podmienky prospešnosti pre občana Slovenskej republiky. Vláda hovorí, že ústretové gesto občanov pochopila správne. Programové vyhlásenie vlády je akýmsi katalógom reforiem, čiže vláda sa zaväzuje robiť v nasledujúcich štyroch rokoch reformy. Programové vyhlásenie vlády je však nezáväznosťou nástrojov, neprítomnosťou konkrétnych faktických údajov a vecných krokov, fintou, a to nielen na opozíciu a kritikov, ale hlavne na občanov Slovenskej republiky. Áno, vláda sa vyhla akejkoľvek kvantifikácii čohokoľvek. Azda jediné uvádzané čísla sú letopočty, termín vstupu do NATO a cieľové méty na splnenie maastrichtských kritérií. Z programového vyhlásenia vlády nezistíme, na akú úroveň chce kabinet stlačiť nezamestnanosť, nedozvieme sa, na výstavbu koľko tisíc bytov chce vytvoriť podmienky, čo ďalej s výstavbou diaľnic, zostane počet vyšších územných celkov v súčasných počtoch, dokedy budú existovať okresné, krajské úrady, dozvedáme sa o úmysloch reformovať školstvo, zdravotníctvo, sociálnu sieť, chýba však časové krokovanie a konečný efekt týchto reforiem. Jedným z kľúčových problémov, ktorým sa bude vláda v nasledujúcich obdobiach zaoberať, je rôzna úroveň pripravenosti reforiem v jednotlivých oblastiach, či už od zdravotníctva cez daňovú sústavu, poľnohospodárstvo i po nereformujúcu sa kultúru. Nečakal som od programového vyhlásenia vlády, že bude obsahovať presné názvy právnych noriem, ktoré chce vláda pripraviť, ani termíny, kedy sa tak stane, ale predsa aspoň nejaké záchytné body na budúce hodnotenie si v programovom vyhlásení vlády viem predstaviť. Myslím si, že občania by mali vedieť aspoň základné parametre, k akým chce vláda dospieť, a nedočkať sa len slov o štíhlom, úspornom, demokratickom štáte, zakotvenom v medzinárodných štruktúrach, bdiacom nad dodržiavaním občianskych práv. Uspokojiť sa s vyhlásením, že vláda je reformná, je strašne málo. Toto by každá vláda dala do svojho programového vyhlásenia. Takto postavený program je vždy splniteľný a s troškou nadsádzky je vlastne dnes alebo zajtra schválený a pozajtra splnený v podmienkach alebo v parametroch, ktoré si dodatočne doplníte. Vyčítam tomuto programovému vyhláseniu vlády, že v ňom úplne absentuje stanovenie reformných priorít a ich časová postupnosť – a táto vláda sa pasuje za vládu reformnú. Toto znižuje možnosť porovnávať ho s realitou a kontrolovať jeho priebežné plnenie v období štyroch rokov. Napriek mnohým očakávaniam, čo sa týka programového vyhlásenia, programové vyhlásenie vynecháva jednu závažnú skutočnosť, ktorá trápi Slovensko, a nielen Slovensko, ale všetky postsocialistické krajiny od roku 1989. Je to privatizácia, i keď problémy sa nezačali v roku 1989, ale v roku 1948 a cez znárodňovacie procesy, ktoré vtedy prebehli. Ale napriek očakávaniam programové vyhlásenie vlády sa len okrajovo zaoberá touto traumou – privatizáciou. Programové vyhlásenie v tejto oblasti je stručné a, povedal by som, vágne. Konkrétne znie: „V súlade s politikou vlády, orientovanou na zoštíhľovanie štátnej správy, ministerstvo hospodárstva preberie agendu Ministerstva pre správu a privatizáciu národného majetku Slovenskej republiky. Vláda dokončí proces privatizácie za podmienok ekonomickej výhodnosti pre štát a dodržiavania transparentnosti a pravidiel hospodárskej súťaže. Vláda zabezpečí presadzovanie záujmov štátu už z privatizovaných podnikov účasťou štátu a dokončí II. etapu privatizácie v zdravotníctve.“ O všetkom ostatnom sa mlčí vrátane elektriny, čiže Slovenských elektrární, vrátane plynu, mlčí sa o telekomunikáciách, lesoch, vodárňach a kanalizáciách. Nejde o maličkosti, ide o miliardy. S ohľadom na to, že ešte stále je v štátnom vlastníctve pomerne veľký rozsah majetku v energetickom sektore, v zdravotníctve a doprave, mala by sa vláda vo svojom programovom vyhlásení venovať aspoň týmto otázkam: V akom rozsahu chce vláda pokračovať v privatizácii? Programové vyhlásenie vlády nešpecifikuje rozsah a nehovorí nič o spôsobe. Predseda vlády sa však vyjadril, že ak nie je niečo v programovom vyhlásení vlády, to ešte neznamená, že sa vláda v budúcnosti týmto nebude zaoberať. Nie je teda vylúčené, že sa stretneme s viacerými prekvapeniami a zrejme i v privatizácii. Vláda mieni ponechať vo vlastníctve štátu 51-percentné podiely v spoločnostiach s charakterom prirodzených monopolov? Je to otázka. Áno alebo nie? Avšak médiá ako Reuters a SITA uverejnili, že nastupujúca slovenská vláda plánuje predať čo najrýchlejšie zvyšné podiely v strategických firmách. Štát vlastní majoritné, aj keď, podotýkam, nekontrolné podiely v slovenských monopoloch v oblasti prevádzky telekomunikačných fixných liniek, plynárenstva a regionálnych distribútorov energie. Dosiahnuté zisky z tohto predaja plánuje využiť na reformu oslabených sektorov, ale nie na pokrytie súčasných výdavkov, resp. predseda vlády sľubuje, že výnosy z doprivatizácie pôjdu len na dôchodkovú reformu a riešenie štátneho dlhu. Faktom však zostáva, že o výnosoch, ktoré by boli investované do rozvojových programov, sa zaryto mlčí. V tejto krajine by vláda mala hovoriť nielen o reštrikcii, ale i o rozvoji a konkretizovať ho. Prečo podpredseda vlády, minister hospodárstva nemal odvahu špecifikovať túto doprivatizáciu v programovom vyhlásení vlády a súčasne zakotviť i potrebu zmeny zákona o strategických podnikoch? Taktiež je potrebné oboznámiť občanov s pozíciou štátu v týchto podnikoch. Prezident Fondu národného majetku potvrdil v rozhovore pre zahraničné médiá, že strategické podniky sprivatizovali pri 49-per-centnom podiele absolútnou väčšinou, keď vo všetkých preberajú manažérsku zodpovednosť zahraničné firmy, ktoré súčasne vkladajú nemalé prostriedky, či už v investíciách, alebo zaplatením kúpnej ceny. Ale predsa to je podmienka ich získania – zaplatiť kúpnu cenu. Kde sa nachádza štát? V akej pozícii? Zverejnite konečne zmluvy a definujte pozíciu štátu! Zabezpečí sa rozvoj týchto životne dôležitých firiem? Ich konkurencieschopnosť? Ale i konkurencieschopnosť na nich životne naviazaných firiem, ako Slovenských elektrární, po vstupe do Európskej únie? I takéto otázky by sme chceli rozdebatovať, alebo dostať na ne odpoveď v programovom vyhlásení vlády. Podotýkam, ide o strategické podniky a tých na Slovensku nie je tak veľa. Pristavím sa ešte pri Slovenských elektrárňach. Predaj rozvodných energetických sietí môže čoskoro vyvolať postupnú likvidáciu výroby elektrickej energie na Slovensku, teda i Slovenských elektrární. Po liberalizácii cien a dovozov môže nastať situácia, že spotrebitelia uprednostnia lacnejšie zahraničné zdroje a domáci producenti sa dostanú do neriešiteľných problémov. Toho sa obávajú nielen odborníci z opozície. Ako sa k takémuto možnému vývoju stavia vláda? Má riešenie okrem privatizácie Slovenských elektrární? Ako vláda definuje záujem štátu z privatizovaných podnikov, ako ho chce presadzovať? Bude pripúšťať zvyšovanie cien energie, ktoré síce zlepšia ekonomickú situáciu v privatizovaných podnikoch, na druhej strane však majú negatívny účinok na vývoj domáceho dopytu a tým na vývoj HDP a životnú úroveň občanov Slovenskej republiky? Na základe dostupných informácií sa vláda dobrovoľne vzdala rozhodujúceho vplyvu na sprivatizované strategické podniky. Je to v zmysle zmlúv, ktoré s nimi podpísala. Svoju činnosť začal Regulačný úrad. Definujte, prosím vás, bližšie, ako chcete teda presadzovať záujmy štátu? Nie je táto veta navyše v programovom vyhlásení vlády? Do akej miery mieni vláda sprivatizovať alebo privatizovať zdravotníctvo? Aké zdravotnícke zariadenia mieni vláda ponechať vo vlastníctve štátu? Je to veľmi dôležité z hľadiska zabezpečenosti ochrany zdravia občanov Slovenskej republiky. Dokončenie II. etapy privatizácie v zdravotníctve znamená ukončenie privatizácie podľa rozhodnutí predchádzajúcej vlády? Avšak minister zdravotníctva avizuje zrušenie jednej štvrtiny nemocníc. Budú pretransformované na iné zdravotnícke zariadenia alebo sociálne zariadenia, alebo vláda pristúpi k ich privatizácii? Zdravotníctvo sa nachádza vo veľmi zložitej situácii. Ak privatizácia, tak po ukončení reformy zdravotníctva a po predchádzajúcej rozprave a schválení v Národnej rade Slovenskej republiky. Do akej miery mieni vláda pokračovať v privatizácii podnikov vykonávajúcich dopravné služby? Mieni vláda ponechať vo verejnom sektore vlastnícke podiely v podnikoch vykonávajúcich osobnú autobusovú dopravu? Podmienky, za ktorých prebehla alebo prebieha privatizácia Slovenskej autobusovej dopravy, sú nejasné, nejednoznačné a potvrdzuje to víťaz predaja Slovenskej autobusovej dopravy, a. s., Bratislava, kde zástupca švédskej spoločnosti Conex Transport Aid, je to jeden z európskych lídrov osobnej dopravy, ktorý k vzniknutým problémom pri podpisovaní zmluvy sa vyjadril. V prípade nepodpísania zmluvy by to bola najmä prehra Slovenska, jeho imidžu a transparentnosti. Teda nie je všetko tak krásne vymaľované, ako vláda chce prezentovať svoju privatizáciu. Vláda mieni dokončiť privatizáciu za podmienok ekonomickej výhodnosti. Ako vláda vníma túto ekonomickú výhodnosť? Ide o maximalizáciu výnosu z predaja? Je to výhodnosť pre toho, kto odkúpi ekonomicky prosperujúce výrobné celky alebo pre Slovensko? Ide o finančné zdroje. Prosím vás, definujte, o čo vlastne ide? Aká je to ekonomická výhodnosť? Čo sa týka zrušenia ministerstva pre správu a privatizáciu národného majetku v súlade s politikou zoštíhľovania štátnej správy deklarovanou v programovom vyhlásení vlády – o aké zoštíhlenie má ísť, ak ministerstvo hospodárstva spolu s agendou má preberať i jeho aparát? Logickejší by bol azda presun agendy na ministerstvo financií, ale stalo sa. Pán podpredseda vlády, minister hospodárstva predpokladá, vyplýva to z jeho rozhovoru pre SME, že všetky nedokončené privatizácie, reštitúcie a likvidácie sa musia najprv ukončiť, až potom môže nastať proces zužovania administratívy. Čiže na čas neurčitý dostanú dve pôvodné ministerstvá jednu hlavu a končí zoštíhľovanie. Avšak má pravdu, niekde treba začať. Len aby to nebol i koniec zoštíhľovacej kúry. Otázok vo väzbe na privatizáciu je možné položiť podstatne viac. Možno k privatizácii toho, čo na Slovensku sa dá ešte sprivatizovať, resp. reprivatizovať, by bolo treba usporiadať viacdňový seminár pre poslancov Národnej rady Slovenskej republiky. Azda na záver. Vláda si ešte užíva posledné zvyšky medových týždňov. Za pár dní, mesiacov ju však budú hodnotiť podľa toho, či a aké reformy bude uskutočňovať. Už teraz sa ozývajú hlasy v médiách či priamo od vládnych úradníkov a tieto hlasy sú ústupové. Hovoria, že úspechom bude presadenie aspoň niektorých reforiem alebo plnenie aspoň 50 % úloh, ktoré si vláda dala. Je tu však problém. Občania Slovenskej republiky si prenajali túto vládu na celý úväzok, nie na polovičný úväzok. Ja ako opozičný poslanec vo väzbe na občana Slovenskej republiky by som nebol rád, keby vláda Slovenskej republiky, tak ako pred 4 rokmi, zostala v reformách len pri balíčkoch opatrení v neprospech tých, ktorí na Slovensku žijú. Každá nová vláda má jednu jedinú povinnosť – vládnuť lepšie ako tá predchádzajúca. A nie som presvedčený, že toto programové vyhlásenie dáva tie najlepšie východiská pre túto vládu, ktorá má pred sebou štvorročné obdobie. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)