M. Mamojka, poslanec: (2007-05-09):
Ja som úprimne smutný a pár nocí nespím kvôli tomu, že sa nemôžem vyjadriť kladne. Mrzí ma to, lebo ja by som sa rád vyjadril k názorom a k návrhom zákonov koaličných ministrov kladne, naozaj to myslím absolútne úprimne, verte mi, ale nemôžem, pretože som na akademickej pôde dlhé roky na to, aby som chválil to, čo sa pochváliť nedá. Ale aby som bol konkrétny v rámci všeobecnej rozpravy. Pán minister správne povedal, že cieľom, a tam sa asi všetci zhodneme, vedomostná spoločnosť, znalostná ekonomika, nazvime to tak alebo onak, to je jedno. Ja stále tvrdím Slovensko, našťastie, niekedy som si myslel, že je to smola, ale, našťastie, nemalo kolónie, nemalo more, nemá nerastné suroviny, má len mozgy a intelekt. To znamená, je našou povinnosťou všetkých urobiť všetko preto, aby sme stavali na tomto bohatstve, to nie je fráza. Tento cieľ je jasný. Kroky, metódy, ktoré môžu k tomuto cieľu viesť. Bolo povedané, že zákonom alebo účelom zákona okrem iného je optimalizácia riadenia. Nikto na svete ma nepresvedčí, že rigidná centralizácia riadenia vysokých škôl, lebo tu ide o rigidnú centralizáciu, je optimalizáciou riadenia vysokých škôl. Decentralizujeme riadenie základných škôl, stredných škôl. Vcelku správne. Dá sa o tom diskutovať. Školy majú právne subjektivity, fakulta právnu subjektivitu nemá. Ja som si osobne myslel, pán profesor bol pritom, to je môj osobný názor, že už zákon č. 131/2002 bol totálne chybný. Ale nechcem sa k nemu vracať. Špičkovým zákonom bol zákon č. 172/1990 Zb. hneď po. Demokratický, korektný, s primeranými kompetenciami štatutárnych orgánov i akademických senátov. Ideme stále dole vodou v tomto smere. Takže ja si myslím, že optimalizáciou riadenia a centralizácia vysokých škôl je po tom, keď decentralizujeme základné školy, tak nám tam vznikajú erotické hviezdy a pália sa mačky a na vysokých školách, kde máme dospelých ľudí a pedagógov, tak to budeme centralizovať? Prečo? Kde je objednávka? Kto po nej volá? Po takejto novele? Študenti? Dekani? Pedagogický zbor? 25 rektorov. Ja nevravím, že to je zle. Ja pánov rektorov mnohých uznávam, ale viacerí neboli ani dekani, ani prodekani pri všetkej úcte. Čo sa týka prístupu verejnosti, budem potom trošku detailnejší v rámci prvého čítania. No u mňa správna rada nie je prístup verejnosti k riadeniu vysokých škôl. Zas pri všetkej úcte k výnimkám. Sú tam mená, nebudem ich spomínať, ktoré sú v 3, 4 správnych radách, ktorí žijú z iného, majú iné starosti, ani na správnu radu nepríde, je problém ju zvolať. To znamená, v riadení nie je väčšie nešťastie ako disproporcia medzi riadením, zodpovednosťou a právomocou. Správna rada predsa priamo nie je zodpovedná za riadenie vysokých škôl, oni sú radi, opakujem, keď sa zídu, a nemôže mať tie kompetencie, ktoré sa jej navrhujú v zákone, a to ešte na úkor akademických senátov. Ja sám som bol dekan a som dekan 10 rokov a viem, že občas mám limity, keď mám rozhodnúť ako štatutár a občas ma obmedzuje akademický senát. Ale je to otázka rozumnej komunikácie  a hľadania konsenzu vzájomne prospešného pre rozvoj fakulty a vysokej školy, o tom to je. Preto je tam rovnováha ako v štáte, v zákonodarnej, výkonnej a kontrolnej moci. Takže ja si vôbec nemyslím, že vysoké školy potrebujú takúto formu centralizácie. Nebudem hovoriť detaily. Skutočne ochudobňovanie pôsobnosti akademických senátov, kde sa zo schvaľovacej kompetencie stáva vyjadrovacia, to stále znamená, v mnohých otázkach sa stávajú senáty štatistami a skutočne ten uzatvorený trojuholník  minister – správna rada – rektor. Ako sa dá riadiť taká Univerzita Komenského, kde je 14 fakúlt totálne heterogénnych, kde sú prírodovedecké fakulty, matematicko-fyzikálne, humanitné. Ten rektor, aj keby bol génius, tak pokiaľ nemá manažmenty špičkové na fakultách, tak to môže zabaliť. Takže z hľadiska riadenia ja si myslím, že centralizácia až na takomto stupni je skoro absolútna. Na vysoké školy jednoducho nepatrí. Je to o dospelých ľuďoch, je to o inteligentných ľuďoch a tí si majú do značnej miery rozhodovať o mnohých veciach sami alebo o tom spolurozhodovať. Keď už si berieme príklad z dynamických ekonomík. Ja s tým súhlasím. Írsko, Fínsko, konečne neexotické krajiny, ja neviem  skade z ôsmej galaxie. To sú ekonomiky, ktoré idú. Tam rektoráty, a to neberte ako boj proti rektorom alebo rektorátom, božechráň, sú opodstatnené, lebo sú otázky, ktoré musí koncentrovať vedenie školy. Špičkové medzinárodné kontakty, návštevy, obslužné činnosti, z ktorej oslobodia fakultu. Dá sa o tom hovoriť. Ale tam, pokiaľ viem, má aparát rektorátu 15, 20 ľudí, nie 300 ako u nás. Načo? Často je, bohužiaľ, rektorát poštárom medzi ministerstvom školstva a fakultou a naopak. Z hľadiska niektorých kvantitatívnych faktorov a prvkov, ktoré tam sú, prosím vás pekne, o čom to je v trhovom priestore? Však ak chceme mať kvalitu vysokých škôl, všetci po nej voláme, všetci sme nešťastní, že v prvej päťstovke nemáme žiadnu univerzitu a takto ani 300 rokov mať nebudeme. Tak ale je potom kvalita, musíme podľa môjho názoru v roku 2007 na Slovensku vytvoriť všetky možné predpoklady na to, aby sme ešte vytvárali aj kvantitu. Ja nehovorím, že neregulovanú, ale kvantitu a z nej sa vyselektuje kvalita. Nech je určitý konkurenčný priestor aj vo vzdelaní, aj medzi štátnymi, aj verejnými, aj medzi súkromnými a štátnymi fakultami. Prečo nie? A keď, ja osobne si myslím, že sú iba dve kritériá kvality vysokej školy. Iste, akreditačná komisia, evalvácia, autoevalvácia musí byť, beriem. Ale sú jediné dve neoklamateľné kritériá – záujem o školu a o uplatnenie absolventov, a to neoklame nikdy nikto. A keď niekto toto nemá a neuspeje, no tak zanikne. Ešte pár slov, ak dovolíte, k tým kvantitatívnym niektorým prvkom, ktoré sú v novele zákona. 50  % externistov, možno lacná otázka spolu so spoplatnením štúdia, no ja si osobne myslím, 50 je síce okrúhle číslo, ale prečo 50, prečo nie 30, prečo nie 80, ale hlavne prečo vôbec? Máme stále jeden z najmenších podielov vysokoškolsky vzdelaných ľudí na stredoškolsky vzdelaných ľuďoch, jedno z najmenších percent. Skromne upozorňujem na čl. 35 a 42 ústavy, ktorý hovorí o slobodnom prístupe k povolaniu a príprave naň, o práve  každého na vzdelanie a my budeme administratívne limitovať prístup ešte aj na súkromné školy? Ja zoberiem takých, ktorí chcú ísť a ktoré mi umožní zobrať záujem. Podľa mňa to je úplné absurdum, aby sa limitoval počet externistov voči interným takýmto spôsobom. Takisto sa prizastavím pri 18 hodinách priamej výučby týždenne, ak dovolíte. Nechcem o tom, lebo je to prvé čítanie, ale ako príklad. Kto kedy, na základe akej geniálnej analýzy, aký Ján Amos Komenský 5 povedal, že ja musím mať 18 hodín týždenne kontakt so študentom, aby to bol kvalitný vyučovací proces? To platí kde? Na lekárskej, na právnickej, na filozofickej, na bohosloveckej? Kto to nevie, ten môže byť 50 hodín so študentom, akurát ho pokazí. Kto pedagogické umenie ovláda, tomu stačia 3 hodiny týždenne. Úväzky? Musím sa aj toho dotknúť. Iste, že je to aj sebecké. Ale keď budem mať, prepáčte, že o tom hovorím, ale to je aj o tom, keď budem mať 10-tisíc eur ako môj kolega v Nemecku, tak nebudem mať úväzok inde a budem sa v knižnici hrabať rád, budem pracovať na jednej škole. Súhlasím, pán minister. Garancia na jednej fakulte, na jednej škole áno, pretože má sa venovať, má tam byť aj fyzicky ten človek. Má tá fakulta napáchnuť jeho človečinou, jeho charizmou, jeho veľkosťou ako garanta. Ale aby mi zákon zakázal prednášať, keď som dobrý, nehovorím o sebe, na 3 fakultách, no pardon. Keď som zlý, no tak ma tá škola nezaangažuje, tak ma nezaplatí, no tak tam učiť nebudem. Máme 10 profesorov práva v nedôchodkovom veku v Slovenskej republike. Sú oblasti, kde je to ešte dramatickejšie, ale ja univerzitnému profesorovi zákonom zakážem mať aj dva úväzky? Veď to nie je stredoškolský učiteľ, ktorý má 25-hodinový úväzok, ten prednáša 4, 6 hodín. Ten má predsa členstvo vo vedeckých radách, v redakčných radách, má doktorandov, má asi nejaké povinnosti študijné, má nejakú služobnú cestu, vytvára nejakú pedagogickú a vedeckú školu. To znamená, asi nechceme, aby  profesor sedel 42 hodín na katedre a budeme ho merať stopkami, či je na pracovisku. Takže ja si osobne myslím, že je tu iks zbytočne takých kvantitatívnych cenzov, ktoré sú vyslovene subjektívne a o nič sa neopierajú. Kategorizácia vysokých škôl § 2. Inak je tam aj legislatívny lapsus dosť veľký. V § 2 sú univerzity, odborné vysoké školy a vysoké školy, v § 52 je povedané, pri ich kompetenciách a možnosti realizovať stupne študijného programu. V § 2 je povedané, podľa mňa je to asi chyba, nemôže byť kogentne povedané v ústave vysokých škôl, že odborná vysoká škola, ako príklad hovorím, môže vykonávať, teda zabezpečovať len bakalárske štúdium. Ja som to povedal v klube. To ako keď trojmesačné batoľa dostane do rodného listu dopredu, že sa bude vyvíjať len jedným spôsobom a v 18 rokoch nemá ani šancu, pôjde do Leopoldova. Však mu dám 15 rokov priestor, ako sa bude vyvíjať. Možno bude dobré, možno bude akademik z neho a nemôžem na začiatku urobiť tri klietky, tam natlačiť vysokú školu a nemá priestor ani rásť, lebo jednoducho administratívne na to nemá šancu. Tak tam dám prevažne, dám tam najmä bakalárske a magisterské, ale nie poviem len také a koniec. Ako ja tam dostanem mladého asistenta, mladého človeka, keď nebude mať tá škola doktorandské, keď nebude mať právo habilitácií, inaugurácií, tak tam mladý schopný človek nepôjde, pretože nemá právo kvalifikačného rastu, nemá žiadny priestor na žiadnu akademickú kariéru. Poslední zrelí a strední a starí odídu, ak budú mať kam, a mladí tam neprídu. No, ja poviem na záver takú frázu. Je to všetko, čo hovorím, je hovorené v dobrej viere, lebo zrejme ja odídem do dôchodku z akademickej pôdy a celá učiteľská rodina atď., takže mám na to právo a je to moja povinnosť povedať. My sme neraz aj s profesorom Devínskym mali rôzne pekné aj tvrdšie debaty aj onaké, aj také, ale keď sme debatovali o vysokých školách, vždy sme sa zhodli na jednom. Že vysoká škola, to má byť semenište dialógu, hľadania pravdy, súboja o hľadaní pravdy, slobody akademickej a nie toto. A okrem toho bol zákon prijatý v roku 2002. Je rok 2007. Však aká bola urobená analýza toho zákona? V čom je zlý? To ja, keď počujem, že bolo, pán kolega, nehnevajte sa, sto či koľko vylepšení na skvalitnenie školy, príklad a už končím. Kreditový systém, pamätáš, pán poslanec, ako sme sa hádali. Ja  si myslím, že som mal dosť pravdu. Skvalitní sa škola v čom, veď neskvalitníme formálnoprávne, to by bola debata na tri dni. Je to o ľuďoch, o slobode, o minimálnych limitoch, ktoré sa vzťahujú na vysoké školy. Vysoká škola nemôže byť zauzdená ako jazdecký koník, tam musia byť mantinely, ktoré inteligentní ľudia vedia využiť alebo zneužiť, a keď ho zneužije, na to je manažment, aby si s ním dal rady. Ďakujem.