I. Gašparovič, prezident SR: (2006-12-06):
Rok 2006 považujem za rok našich relatívne vyvážených vonkajších vzťahov. Dokladom toho sú aj naše zahraničné cesty a návštevy našich partnerov u nás, ktoré prehlbujú hospodársku, kultúrnu, humánnu spoluprácu. Osobitne cenná je pre nás spolupráca Vyšehradskej štvorky, ktorá sa usiluje o spoločný postup a vplyv zvlášť v rámci Európskej únie. Za existenčne dôležitú však považujeme aj hospodársku spoluprácu s krajinami mimo Európy, mimo Európskej únie. Túto hospodársku spoluprácu musíme rozširovať aj smerom k Rusku a určite aj smerom ďalej na východ k Číne. Mimochodom, aj pri mojej nedávnej oficiálnej návšteve Ruska sa potvrdilo, aké dôležité je, aby sme aktívne riešili najmä otvorené otázky našej hospodárskej spolupráce, stabilizovali naše vzájomné partnerské vzťahy. Za zvlášť dôležité považujem aj ubezpečenie o trvalých dodávkach plynu a ropy na Slovensko, rovnako o tom, že naša krajina zostane dôležitou tranzitnou krajinou ruských surovín na Západ. Za vážny prejav dôvery medzinárodného spoločenstva Slovensku považujem naše členstvo v Bezpečnostnej rade OSN. Jej agenda je mimoriadne náročná, s podstatným vplyvom na svetové dianie, medzinárodnú bezpečnosť a stabilitu, najmä preto, že svet v 21. storočí je stále plný násilia, občianskych nepokojov, hladu, chudoby a utrpenia. Liek na tieto bolesti sveta sa hľadá veľmi ťažko. Bezpečnostná rada OSN sa usiluje o mierové riešenia. Sme presvedčení, že Slovensko ako jej nestály člen prispieva k nim podstatným dielom. Rok 2006 je aj rokom našich nových medzinárodných ambícií. Podporujeme, ako som už povedal, predovšetkým mierové spolužitie národov celého sveta, ale aj upevňovanie obrannej a bezpečnostnej stratégie Európskej únie, snahy o prijatie dokumentu Európskej únie so silou ústavných garancií, zvyšovanie akčnosti Vyšehradskej štvorky, jej ďalšie rozširovanie aj ďalšie rozširovanie Európskej únie. Stará múdrosť hovorí, že štáty nemajú svojich priateľov, majú len svoje záujmy. Ak je to tak, potom sa to dá povedať aj o spoločenstve štátov. Z toho vyplýva, že základnou úlohou našej súčasnej zahraničnej politiky je podľa môjho názoru udržiavať prijateľnú rovnováhu medzi našimi národno-štátnymi záujmami a záujmami Európskej únie. Pevne dúfam, že sa nám postupne podarí nájsť aj efektívnejší spôsob presadzovania záujmov Slovenskej republiky v orgánoch Európskej únie. Presadzovanie týchto záujmov musíme dôsledne vyhodnocovať a koordinovať, zvlášť v spolupráci s našimi partnermi vo V-4 aj vrátane pôsobenia našich poslancov v Európskom parlamente. Ich súčasné postavenie vnímam na úrovni poslanca, ale ich poslanie na úrovni vyslanca našej krajiny. Túto dvojmosť alebo dvojdomosť treba doriešiť v našom ústavnom systéme. Za správne a prirodzené totiž považujem, ak Slovensko vystupuje v Európskej únii ako jednotný celok, napr. v otázke bezpečnosti a obrannej politiky Európskej únie. Diskutuje sa o nej najmä od vzniku irackého konfliktu, aktuálne aj v súvislosti s Afganistanom, samozrejme, nielen v súvislosti s nimi. Súčasný demokratický svet vedie prirodzený zápas o uplatňovanie základných všeľudských hodnôt v každodennom živote. Ak sme sa postavili na stranu týchto hodnôt, a to sa už stalo aj v našej ústave, potom sa právom od nás očakáva, že naplníme svoje poslanie, povinnosti i práva aktívnou politikou doma, ale aj vo svete. Očakávajú to od nás predovšetkým naši spojenci. V súlade s týmito očakávaniami a v súlade s našimi prirodzenými národno-štátnymi záujmami postupovala vláda minulá, postupuje tak aj vláda súčasná. Vážený parlament, vážená vláda, napriek konštatovaniu o stabilite našich vonkajších vzťahov dali sa v tomto roku do pohybu naše vnútorné vzťahy. Po kolíziách v parlamente, ktoré spôsobila nestálosť parlamentných klubov, našla politická reprezentácia spoločnú reč a prijala rozhodnutie o skrátenom volebnom období. Za to som sa už verejne poďakoval a robím to tak aj dnes. Vysoko si cením priebeh parlamentných volieb, ktoré sa uskutočnili v súlade s ústavou a zákonom, rovnako tak tých najčerstvejších, komunálnych. Občania v nich svojim voleným zástupcom uložili, aby kládli väčší dôraz na riešenie ich existenčných problémov, osobitne na sociálne a právne postavenie občana, na riešenie podmienok dôstojného života pre nás všetkých. Za obdobie od mojej predchádzajúcej správy o stave republiky konštatujem, že Slovensko sa v podstate držalo cieľov vytýčených programovým vyhlásením vlády v roku 2002. Dosiahlo veľmi dobré makroekonomické ukazovatele, no žilo najmä reformami a jej dôsledkami. Žijeme nimi ale aj dnes. Dodnes hovorím o reformách ako o nevyhnutných. Múdrejší o konkrétne skúsenosti už vieme, že im prospieva väčší súlad, pokojnejšie tempo a menšia ostrosť krokov. Hoci predchádzajúca vláda prijímala kritiku reforiem s nevôľou, pokúsila sa v závere svojej existencie o tzv. dolaďovanie. Áno, bolo potrebné. Inými slovami, je fakt, že priznala, že nie všetko sa jej darilo riešiť tak, aby s dopadmi reforiem bola spokojná rozhodujúca väčšina našich občanov. To napokon ovplyvnilo aj výsledky júnových parlamentných volieb. Je to realita. Iste mi dáte za pravdu, že je ťažké dovidieť všade. Ale pre toho, kto nehľadí len na seba, kto hľadí aj na svoju krajinu a pohybuje sa v nej dennodenne, kto vníma problémy ľudí, by takéto dovidenie nemalo byť nevyriešiteľným problémom, najmä ak ide o naše regióny a riešenie ich príkrych sociálnych rozdielov. Myslím si, že počet ťaživých ľudských problémov, ktoré narúšajú sociálnu súdržnosť našej spoločnosti, mohol byť ešte nižší, ak by sme finančné prostriedky z Európskej únie investovali do regiónov účelnejšie a efektívnejšie. Za úspešné považujeme investície do automobilového priemyslu. Ak však chceme, aby v budúcnosti nelákali na Slovensko zahraničných investorov len nízke dane, odvody a mzdy, budeme im musieť začať ponúkať aj efektívnu znalostnú ekonomiku, samozrejme, podporovanú našou vedou, výskumom, vývojom a inováciami. Najmä ony, a o tom som presvedčený, začínajú rozhodovať o našej budúcej úspešnosti. A práve z hľadiska budúcnosti ich považujem za našu kľúčovú prioritu. Slovensko potrebuje prijať komplexné a zosúladené opatrenia na odstránenie technologického zaostávania. Znalostná ekonomika a schopnosť konkurencie, to nie sú len vhodné témy. Ich rozvíjanie v praxi je základným predpokladom úspechu každej národnej stratégie. Aj preto svet prehodnocuje doterajší pohľad na výskum. Pre nás to znamená, že musíme obnoviť vlastnú inovačnú politiku. Bez systémového myslenia a výučby k systémovému mysleniu by však táto obnova zostala len snahou. Chápanie vzťahov a súvislostí, riešenie prierezových problémov a dopadov nových krokov v oblasti investícií, inovácií, technológií a spoločenských zmien závisí jednak od vzdelávania a jednak od celkovej klímy v spoločnosti. Odpovede na takéto celosvetové výzvy neprichádzajú zo dňa na deň. Inovačná a vzdelanostná stratégia predstavujú postupnú a dlhodobú investíciu. Takú si zvolilo napr. Írsko. Dodržiavalo ju 25 rokov, a to bez ohľadu na výmeny vlád. A úspech je dnes evidentný. Aj my musíme nájsť dostatok politickej vôle, aby sme sa vo svojich snahách upriamili na vzdelanosť a inovácie.  Alebo je to pre nás príležitosť, na ktorú nemáme? Rozhodnúť sa však musíme, a to čím skôr, teda neodkladne. Pri tomto rozhodovaní by sme nemali zabudnúť, že našu budúcnosť nestaviame na zelenej lúke. Slovensko dalo svetu nielen Jurkovičovo družstevníctvo a s ním spojené vnútorné financovanie, Slovensko dalo svetu aj prvú vysokú školu banskú v Európe i prvú vedecko-technickú spoločnosť na svete. Pri jej vzniku v roku 1789 v Trenčianskych Tepliciach stáli také svetové osobnosti ako Born, Lavoisier či Goethe. V tejto súvislosti chcem upozorniť na skutočnosť, že Európska komisia prijala návrh na zriadenie európskeho technologického inštitútu. Ambíciou inštitútu je stať sa vlajkovou loďou špičkovej kvality v oblasti inovácií, výskumu a vzdelávania v Európe. Cieľom je kvalita, excelentnosť, schopnosť rýchlo a efektívne inovovať. Tento cieľ budú realizovať znalostné a inovačné spoločnosti. Myslím si, že by nebolo zlé ešte aj teraz porozmýšľať o možnostiach etablovania jedného z týchto spoločenstiev aj na Slovensku, aj keď viem, že už sú iní, ktorí majú o to záujem. Znalosti a inovácie nie sú výzvou len pre úzku skupinu, ale pre celú našu spoločnosť, teda aj pre malých a stredných podnikateľov. Preto naša štátna politika musí cieľavedomejšie zohľadňovať nielen poskytovanie investičných stimulov a podporu investícií zo zahraničia, ale aj podporu domácich podnikateľov. Tí, som presvedčený, vytvárajú významnú časť našej ekonomiky, samozrejme, s vytváraním hrubého domáceho produktu, pridanej hodnoty aj pracovných miest, a utužujú aj zdravý lokálpatriotizmus. Vážené pani poslankyne, páni poslanci, už po vyhlásení výsledkov parlamentných volieb som konštatoval, čo sa od novej vládnej koalície očakáva, a síce, že bude pokračovať v úspešnej zahraničnej politike a zároveň posilní ekonomickú diplomaciu, čo sa deje, no najmä že bude pokračovať v započatých reformách, ale pri ich realizácii bude  dôsledne rešpektovať našu sociálnu realitu a v Európskej únii široko uplatňovanú zásadu, že diferencovaná spoločnosť potrebuje diferencované prístupy, a nielen v sociálnej oblasti. Naša spoločnosť takéto prístupy potrebuje, lebo je značne rozvrstvená sociálne, vzdelanostne, kultúrne, konfesionálne a tak ďalej. Takýto prístup je cestou k možnému synergetickému efektu, za predpokladu, že sa naozaj zjednotíme v cieľoch, v ich obsahu a formách. Nové sociálne rozvrstvenie spoločnosti totiž prinieslo so sebou aj nemalé napätie. Spôsobila ho chudoba a sociálne poníženie. Keďže nejde len o problém konkrétnych jednotlivcov, musí ho riešiť spoločnosť ako celok. Tak ho rieši dnes celá demokratická Európa. Aj my sa ho snažíme riešiť. Zatiaľ sme  však chudobu a sociálne ponižovanie vnímali a riešili najmä v súvislosti s dôchodcami a staršími ľuďmi. Odborné výskumy našich vedeckých pracovísk však dokladujú, že chudoba na Slovensku najviac postihuje deti do 15 rokov,  mladých ľudí do 24 rokov, ako aj mladé rodiny. Mimochodom, toto poznanie zdôrazňujú aj závery projektu Queen Mary University of London, zameraného na štúdium chudoby a spoločenského vylúčenia. Hovoria aj o Slovensku. Konštatujú, že deti z našich chudobných rodín sa nedostávajú k takémuto kvalitnému vzdelaniu a k takej dobrej kvalifikácii, k takým dôležitým informáciám, k takým užitočným kontaktom, nezískavajú taký dokonalý prehľad o svete a o tom, kam sa hýbe, ako v rodinách bohatších. Konštatujú nielen to, že chudobní strácajú niekdajšie spoločenské vzťahy, ale aj to, že chudoba sa dedí. Britských odborníkov na výsledkoch výskumu zo slovenského prostredia prekvapila obrovská odovzdanosť osudu, ktorú charakterizuje veta: „Už sme sa s tým zmierili, dáko už dožijeme, len nech sa naše deti majú lepšie.“ Britskí odborníci sú presvedčení, že ak sa odovzdane zmierime so súčasným neoliberálnym modelom, naše deti sa lepšie mať nebudú. Aj preto naša spoločnosť potrebuje podľa môjho názoru rozvíjať sociálnu solidaritu ako záväzok vzájomnej pomoci založenej na osobnom úspechu jedných a na individuálnej zodpovednosti druhých. (Potlesk.) Presadiť túto zásadu do života by malo byť poslaním nás všetkých, tým myslím aj v parlamente opozíciu, no najmä vládnej koalície a každého jej člena. Vážené dámy, vážení páni, v tejto súvislosti chcem zdôrazniť, že rôzne cesty, ktorými možno dospieť k vytýčenému cieľu, nie sú spochybňovaním cieľa, jeho podstaty. Nemusíme so súčasnou cestou v tom či onom súhlasiť, aj jej oprávnene  všeličo vytýkame, ale nemali by sme jej brať právo na uplatnenie, pretože aj o tom je demokracia. Moderný sociálny štát európskeho typu, znalostná ekonomika, vzdelanosť a kultúrnosť, sociálne a právne istoty, dôstojný život pre všetkých, to sú predsa ideály novembra 1989, hodnoty, ktoré sme zakotvili aj do ústavy pri konštituovaní nášho štátu. Všetky kroky smerujúce k týmto cieľom som považoval a považujem za ústavné a oprávnené rozhodnutia. Ak dnes popri hodnotení slobody, ktorá je vždy zraniteľná, posilňujeme aj význam rovnosti príležitostí a solidarity, potom prijímame koncepciu, aká sa uplatňuje najmä na severe Európy, v Nemecku, Francúzsku. Je to legitímna vývojová koncepcia. Životnosť jej možno dodať, len ak budeme mať občiansku dohodu a aj občiansku podporu. Ony totiž garantujú synergetický efekt, o ktorom som hovoril. Tohtoročné parlamentné voľby potvrdili, že spoločnosť je na takúto dohodu, na túto cestu pripravená. Dokonca si myslím, že ju chce. Odvážnym vraj šťastie praje. Odvážni však musia byť aj pripravení. Súčasnosť od nás očakáva odbornosť a tímový prístup, podčiarkujem, najmä odbornosť a tímový prístup, teda aj schopnosť viesť dialóg. Ak sa súčasná vláda rozhodla obnoviť sociálny dialóg, myslím si, že sa rozhodla správne. A ak sa jej podarí presadiť, aby sa napr. kolektívne zmluvy medzi zamestnávateľmi a zamestnancami stali jedným zo základných nástrojov právnej a sociálnej istoty pracovnoprávnych vzťahov, potom nepochybujem o tom, že sa jej bude dýchať voľnejšie. A pri hľadaní optimálneho projektu moderného sociálneho štátu pre Slovensko to bude dobré. Myslím si, že programové vyhlásenie vlády bolo sociálne ambiciózne a, samozrejme, ekonomicky náročné. Aby bolo aj úspešné, budeme musieť jednoznačnejšie ako doteraz podporovať záujem o vedomosti a zručnosti, stabilizovať aktívnu politiku zamestnanosti, a to spolu, všetci. Náš občan nežiada nič, čo by mu nepatrilo. Chce žiť dôstojný život, mať európsku perspektívu. Toho všetkého sa dožadoval, dožaduje a určite aj bude dožadovať. Je to jeho legitímne právo. A ja ho v tomto práve budem určite podporovať. Vážený parlament, vážená vláda, dámy a páni, od svojho nástupu do funkcie som navštívil mnoho miest a obcí. Často sa stretávam s občanmi, poslancami, starostami, županmi. Aj na základe poznatkov z týchto stretnutí konštatujem, že žiaden región nie je schopný pokryť svoje potreby samostatne. Všetci potrebujú spoluprácu a solidaritu. Potrebujeme súťaživosť, nie konfrontáciu medzi regiónmi. Spoločne predpokladáme, že adresná politika a práca so štrukturálnymi fondmi urýchlia rozvoj regiónov. Chce to však odbornejšie, zodpovednejšie a širšie zapojenie do prípravy a rozhodovania o projektoch na čerpanie prostriedkov z Európskej únie. Keďže systém fondov a ich čerpania nemáme stále dosť zažitý, vyskytujú sa v ňom niekedy aj zbytočné problémy, a nielen tieto, všetky problémy regiónov sa najefektívnejšie riešia v súčinnosti s nimi, treba posilňovať autoritu štátu i autoritu regionálnych samospráv. Sám uvažujem o tom, že budem ešte častejšie navštevovať regióny a zúčastňovať sa aj stretnutí s občanmi. Nepochybujem o tom, že si v poslednom období získali aj vašu pozornosť, vážené dámy a páni, povodne, ktoré ohrozujú Európu. Máme s nimi svoje skúsenosti. Tie z posledných rokov odhalili, že povodňami postihnutí občania sú akoby v klepci, z ktorého im štát doposiaľ nepomáhal tak, ako to proklamoval. Riešenie musíme hľadať predovšetkým v preventívnych opatreniach. Bez súčinnosti ich však nenájdeme. Aj riešenie tohto problému ukáže, ako funguje spolupráca štátnej správy s Európskou úniou, so špecializovanými odbornými pracoviskami, so samosprávami, s mimovládnymi organizáciami, ale v tomto prípade aj s poisťovacími spoločnosťami. Prírodné a ekologické katastrofy a popri nich najmä rastúce množstvo odpadu stávajú sa hrozbou našej civilizácie. Znehodnocujú aj našu krajinu. Pritom je zarážajúce, že sme napr. kvôli krátkodobému finančnému zisku ochotní dovážať k nám cudzí odpad, hoci si nevieme poradiť ani s vlastným. Doceňujeme ekologické problémy? Ich riešenie totižto nepozná odklad, len dopad. V súvislosti s vodou by som rád upozornil na blížiacu sa celosvetovú výstavu v španielskej Zaragoze, ktorá bude upriamená práve na vodu. Dôvod? Pitná voda sa stáva strategickou surovinou, aj pre nás. No je to aj ďalšia príležitosť otvárať Slovensko svetu, lebo s vodou v našom prostredí súvisí aj kúpeľníctvo, jaskyniarstvo, rybolov, vodná turistika, minerálne vody a tak ďalej. Voda je skutočne život. Pre mňa je v tejto súvislosti alarmujúcou informácia, že vodu z viacerých horských studničiek v Tatrách vraj nemožno piť, lebo je zdraviu škodlivá. Na prvý pohľad drobnosť, ale imperatívneho významu. Život a zdravie sú najvyššou hodnotou jednotlivca, ale aj celej spoločnosti. Preto mu pripisuje taký význam naša ústava i ťažko skúšaná mravnosť, rovnako ako vymožiteľnosti práva či bezpečnosti a istote občana na ulici. Prvé kroky, ktoré v tejto súvislosti urobila nová vláda, sú len vykročením k očakávaným istotám. Občania dúfajú, že nezostane ich zdravie tovarom, právo nedoriešeným spisom, pohyb na ulici obavou. A aj to je úloha nás všetkých. Vážené panie, vážení páni, rôzne odborné skupiny hovoria o Slovensku ako o najotvorenejšej ekonomike. Napriek tomu, podľa údajov Štatistického úradu, stále dovážame za viac peňazí, než vyvážame. Aj keď prognózy hovoria o postupnom obrátení tohto pomeru, vďaka automobilovému priemyslu, nie som si istý, či kalkulujú s novými komoditami, ktoré budeme musieť dovážať. Takou je napr. energia. Mimoriadne otvorené otázky, ktorých riešenie dnes spoločnosť očakáva, sú energetická a potravinová bezpečnosť a ich sebestačnosť. Riešenie energetickej sebestačnosti cestou dostavby 3. a 4. bloku Jadrovej elektrárne Mochovce považujem za prijateľné, dokonca si myslím, za potrebné, najmä ak máme za sebou takmer kompletné stavebné práce. Upozorňujem však, že riešenie energetickej bezpečnosti, to je aj riešenie jadrového odpadu, jeho uskladnenia. Aj tu musí mať ekológia zelenú. V prvom rade však potrebujeme jasnú a dôsledne prepracovanú energetickú stratégiu, ktorá zohľadní všetky naše možnosti, ale aj úskalia. K hľadaniu úsporných opatrení v energetike by sme mali prizvať odborníkov z teórie, ale aj z praxe. Myslím si, že v tejto súvislosti by sme mali ráznejšie presadzovať zatepľovanie a rekonštrukciu bytov. Vykurujeme ulice. Občania tak prichádzajú o značné finančné prostriedky, ktoré by mohli použiť naozaj účelnejšie, napr. na vzdelávanie, racionálne stravovanie, zdravotnú starostlivosť, kultúru či na dovolenky. Projekt zatepľovania bytov najmä v súvislosti s modelovaním energetickej bezpečnosti my musíme vrátiť na stôl Európskej komisie. Jej opätovné odmietnutie by som skutočne považoval za dôležitý signál pre Slovensko. Veď nielen tvorba nových energetických zdrojov, ale aj efektívne znižovanie energetickej náročnosti je cestou k energetickej bezpečnosti Európskej únie, teda aj nás. Spoločnosť dnes diskutuje o tom, že energie kupujeme podstatne lacnejšie, ako ich predávame spotrebiteľom. Oceňujem snahu vlády, ale aj účasť našich masmédií na tejto diskusii. Očakávam, že distribútori korektne a zrozumiteľne vysvetlia občanom, ako je to s našimi cenami energií. A nejde len o ceny plynu, ale aj elektrickej energie, pohonných hmôt, tepla, vody a tak ďalej. Pokiaľ ide o potravinovú sebestačnosť, aj tu je dôležitým predpokladom jej zabezpečenia vysoký stupeň súčinnosti, samozrejme, s Európskou úniou, ale aj so Slovenskou poľnohospodárskou a potravinárskou komorou a so Zväzom poľnohospodárskych družstiev a obchodných spoločností. Spolupráca je dnes rozhodujúcou požiadavkou na našu pôdohospodársku a potravinovú politiku. Ak nenájdeme dostatok ústretovosti, budúci nepriaznivý vývoj ohrozí samotnú podstatu nášho podnikania na pôde. Agrárny sektor predstavuje pre nás ťažiskovú vidiecku ekonomickú aktivitu, v mnohých regiónoch a obciach aj dôležitý zdroj zamestnanosti. Jeho nepriaznivý vývoj by preto viedol k zhoršeniu životnej úrovne vidieka. Diskusiu k uvedeným oblastiam a ich problémom prijímam ako podnetnú, upozorňujúcu na naše zásadné potreby a možnosti. Rozhodnutie naprávať nedôslednosť na úseku potravinovej a energetickej sebestačnosti a bezpečnosti považujem za úplne logické a opodstatnené. Chcem povedať, že podporujem tiež tézu, že štát môže byť rovnako dobrým správcom svojho majetku ako súkromný sektor. Úspech však súvisí a závisí od odbornosti a morálno-vôľových vlastností ľudí, ktorým sa spravovanie zveruje. (Potlesk.) Dôležitý je teda nielen ich výber, ale aj priestor na akčnosť a dôraz na osobnú zodpovednosť. Vážené pani poslankyne, poslanci, aj vzdelávanie a kultúra musia dostať priestor, priestor, ktorý potrebujeme na ďalšiu humanizáciu a mravné posilnenie našej spoločnosti. Veď práve ony sú základným predpokladom solidarity a synergie. Tvoria most medzi občanom a jeho potrebami a medzi potrebami a cieľmi spoločnosti. Aj preto vzdelávanie a kultúra nemôžu stáť na neistých nohách. Vzdelanosť a kultúrnosť považujem za dominantný imperatív našej doby. Žiaľ, musím konštatovať, že v tomto smere máme dlhodobo značné resty. (Potlesk.) Na základe úpravy Lisabonskej stratégie sme mali už v roku 2005 predložiť národný program celoživotného vzdelávania, ktorý je kľúčovým k znalostnej ekonomike i k našej budúcej úspešnosti. Neurobili sme tak, no nie sme sami. Ani susedia v Maďarsku to nedokázali.  Strata tempa vo vzdelávaní je zužovaním našich možností a zvyšovaním, a to hovorím úplne vážne, rizík do budúcnosti. Vláda by mala v tomto prípade iniciovať a riadiť aj zmeny vo vysokom školstve, nesmie byť v ich vleku. Ak štát preberá na seba bremeno platenia za vysokoškolské štúdium, nerieši tým všetko. Mala by sa inšpirovať napr. modelmi, ktoré aktivizujú najmä firemné štipendiá či štúdium na súkromné náklady. Musíme konať tak, aby nám vzdelaní ľudia zbytočne neodchádzali za prácou do zahraničia, najmä ak v nejednom prípade odchádzajú do pozícií, ktoré sú hlboko pod úrovňou ich vzdelania, znalosti a zručnosti. Som presvedčený, že zo vzdelanosti a tvorivosti musíme urobiť výhodu predovšetkým pre našu spoločnosť. Aby sa tak stalo, musíme dotiahnuť obsahovú, metodickú, didaktickú a vôbec pedagogickú stránku reformy vzdelávania a výchovy, obsah a rozsah učiva upraviť tak, aby zodpovedal stupňu zamerania i dobovým potrebám znalostnej ekonomiky. Musíme posilniť sociálne a spoločenské postavenie našich učiteľov, pedagógov. Predovšetkým však musíme motivovať ľudí pre spomínané celoživotné vzdelávanie a vytvoriť podmienky na jeho uplatnenie. Do procesu vzdelávania a výchovy musíme širšie zapojiť súkromný podnikateľský sektor. Len tak nájdeme dostatok finančných zdrojov na vzdelávanie, rozvoj vedy a inovácie. Ak sa nám to nepodarí, potom nemôžeme očakávať, že sa do týchto odvetví vráti dynamika a že sa posilnia ich odborné kapacity. Pokiaľ ide o kultúru, štát by mal konečne prijať funkčný model jej financovania, využiť celospoločenské možnosti jej pôsobenia. Štát by mal pochopiť, prečo sa za kultúru platí a prečo sa dopláca na nekultúrnosť. Kultúrnosť ako realizovaná kultúra stáva sa jedným zo základných znakov modernej spoločnosti, zvlášť po vstupe globalizácie do nášho bytia. Jedinečnosť národnej kultúry sa neopakuje a živelnosť jej uberá určite na sile. Ak napr. chceme, aby naši umelci presvedčivejšie zobrazovali našu súčasnosť i svoj priamy vzťah s vrcholmi našich národných kultúrnych hodnôt, musia pocítiť podporu štátu v tomto smere. Iba tak môže kultúra ráznejšie presadzovať aj výmenu kultúrnych hodnôt, zvlášť európskych, ako jeden zo základných nástrojov porovnávania a vlastného rozvoja. Kultúra takto môže ponúknuť viac aktivít mládeži, ktorá je vo vleku masovej kultúry a spotrebného životného štýlu, a to nielen kultúra, ale aj celá spoločnosť. Istá časť mládeže totiž uniká pred realitou. Hľadá si náhradné riešenia, ich vzory a, žiaľ, neraz i kriminálom zaváňajúce aktivity. No nielen táto časť mládeže začína nahlas hovoriť o dvojtvárnosti našej spoločnosti. A to je povážlivé. Problémy voľného času mládeže a jej plynulého prechodu do pracovného procesu by si od vlády zaslúžili tiež väčšiu pozornosť, než im bolo venované doteraz. V programovom vyhlásení vlády je len stručná zmienka o týchto potrebách. Pre úplnosť treba dopovedať, že v systéme výchovy celej našej mladej generácie by sa mali ústretovejšie uplatňovať aj cirkvi a náboženské spoločnosti a, samozrejme, aj mimovládne organizácie. Treba podporovať tie aktivity občianskych združení, ktoré konkrétnymi a reálnymi projektmi môžu pomôcť riešiť najmä problémy našej mladej generácie. Vážení páni a vážené dámy, máme demokratický politický systém, ktorý oproti minulosti rozšíril občianske práva a slobody. Avšak väčšina ľudí sa ich ešte len učí uplatňovať. Slobodu ešte stále nespája so zodpovednosťou. Možno aj práve preto medzi základné problémy a úlohy celospoločenského významu patrí boj s takým negatívnym a škodlivým javom, ako je kriminalita. Ťažko pochopiť, že sa jej darí v spoločnosti, o ktorej sa domnievame, že je pomerne vzdelaná, kultivovaná, vo vysokom percente spojená s cirkvami a náboženskými spoločnosťami. Dá sa povedať, že nie je dňa bez ublíženia na zdraví a živote, bez obmedzovania osobnej slobody, bez podvodov, úplatkárstva, krádeže, lúpeže, ale aj mravných trestných činov. Tu si myslím, že treba prekonať preceňovaný názor, že všetko vyriešia prísne tresty. Áno, ak páchateľ spácha trestný čin, vzápätí musí nasledovať jeho odhalenie, postavenie pred súd, odsúdenie, výkon sankcie. Ale moderná kriminológia razí cestu, že základom riešenia kriminality je prevencia, najmä sociálna, vedomostná a mravnostná, a to cez poznávanie podmienok a príčin kriminality a cez ich odstraňovanie. (Potlesk.) Ale zmeniť tento vývoj môžeme len vtedy, ak dokážeme pozdvihnúť morálku, kultúrnosť, vzdelanosť, praktický humanizmus a právne vedomie v duchu Ústavy Slovenskej republiky. A tu máme všetci bez výnimky značné podlžnosti. Vážené pani poslankyne, poslanci, vážení predstavitelia vlády, ukazuje sa, že svet, a teda aj Európska únia má dosť svojich problémov. Takže sa nemôžeme čudovať, ak nevníma niektoré reálie života na Slovensku. Privítala naše pokojné osamostatnenie sa, avšak razom akoby zabudla, že občania našej vlasti po dlhých rokoch podriaďovania sa sú ešte stále dosť citliví na svoju národnú pozíciu, na národnú suverenitu ako takú. Aj preto Slovensko tak ústretovo riešilo a rieši otázky súvisiace s právami národnostných menšín a etnických skupín. Osobne som verejne deklaroval a zdôrazňujem, a to, že dnes Slovensko zachováva v tejto oblasti všetky dosiahnuté pozitíva. Ukazuje sa však, že takéto gestá chápe často zahraničie ako potvrdzovanie ťažkostí, ktoré naše národnosti a etnické skupiny musia neustále znášať ako krivdy a ich naprávanie, hoci v porovnaní s inými krajinami je aj ústavné i praktické postavenie týchto skupín slovenského obyvateľstva, dovolím si to povedať, viac ako štandardné. Kde hľadať chybu? Myslím si, že sme ponechali interpretáciu týchto občianskych práv a ich realizáciu na Slovensku na pár jednotlivcov. A pritom je to podstatne širší a veľmi citlivý vzťah. Potvrdzujú to aj moje spoločné kroky s maďarským prezidentom pánom Sólyomom a so študentmi na univerzitách v Maďarsku a na Slovensku. Nebojme sa poukázať na naše celkové pozitívne riešenie národnostnej politiky v rámci Európskej únie. Pokiaľ ide o rómskych spoluobčanov, myslím si, že minulá vláda podnikla kroky, ktoré treba podporiť, napr. uplatňovaním tzv. rómskych asistentov. Aj vďaka nim máme príležitosť zvyšovať vzdelanosť, kultivovanosť tejto skupiny obyvateľstva, jej integráciu do spoločnosti a najmä znižovať jej odkázanosť na sociálnu pomoc. Pani poslankyne, páni poslanci, na záver môjho vystúpenia som si nechal problémy, ktoré významne vplývajú na klímu v našej spoločnosti – objektívna informovanosť, zákonnosť a ústavnosť – aj preto, že majú a budú mať závažný vplyv na náš ďalší vývoj. Stavovská novinárska organizácia sa na mňa, a určite nielen na mňa, obrátila listom. Neskôr sa k jeho obsahu uskutočnilo moje osobné stretnutie s jej štatutárnymi zástupcami, ktorí vyslovujú požiadavku na nový obsah tlačového zákona. Chcú zamedziť zbytočným, často nechutným problémom v tejto oblasti, ktoré sú neraz dôsledkom neoverených, neobjektívnych informácií. Túto snahu by sme mali všetci podporiť (Potlesk.), rovnako aj riešenie problémov, ktoré sa opakujú vo verejnoprávnych inštitúciách. Ich činnosť treba chápať ako konanie vo verejnom záujme spoločnosti na základe a v medziach zákona, teda ako zmluvný vzťah medzi štátom a týmito inštitúciami. Mali by sme posilniť autoritu zákona i morálnu zodpovednosť tých, ktorí za jeho výkon a dodržiavanie zodpovedajú, a to tak na strane štátu, ako aj na strane štatutárnych zástupcov. História i celosvetová súčasnosť dokazuje, že spoločnosť bez problémov neexistuje a určite existovať ani nebude. Ako som sa presvedčil aj počas mojej letnej návštevy Nemecka, problémy môžu posúvať spoločnosť aj dopredu. Ak bolo v Nemecku potrebné upraviť vzhľadom na globalizáciu svetovej ekonomiky a vývoj v Európskej únii kompetencie medzi spolkovou vládou a vládami spolkových krajín, nemeckí politici neváhali urobiť zásadné ústavné zmeny, najväčšie za posledné obdobie. V poslednom období aj u nás som si vypočul viacero odborných diskusií k Zmluve o európskej ústave i k zneniu našej ústavy. Zazneli najmä upozornenia, ktoré po vstupe do Európskej únie súvisia s národným prvkom a občianstvom. Myslím si, že sme dnes už prešli vážnym obdobím vývoja, ktorého výsledky nás nabádajú, aby sme ich vyjadrili aj v zákonodarnej a praktickej politike. Diskutujme o týchto politicko-právnych problémoch. Výsledky týchto diskusií i rozhodnutia sa však môžu opierať len o hlboký záujem a zhodu politických síl zúčastnených na parlamentnom rozhodovaní. Na ich prijatie je potrebný vysoký stupeň politickej kultúry, etiky, ale aj široká odborná a spoločenská dohoda. Dovoľte mi, pani poslankyne, páni poslanci, aby som nakoniec zhrnul načrtnuté základné vývojové tendencie a zdôraznil rozhodujúce ciele, ich možnosti a predpoklady, ako ich vidím. Naším dominantným národno-štátnym záujmom z pohľadu občana, a teda aj z pohľadu hlavy štátu je predovšetkým dôstojný život pre všetkých, európska perspektíva pre každého. Tento cieľ našich cieľov získava na reálnosti len za istých predpokladov a rámcov. Podarilo sa mi ich tak trochu zhrnúť do takých siedmich bodov. Po prvé, je to v kontinuite našej zahraničnej a bezpečnostnej politiky, ktorá je súčasťou Európskej únie a Aliancie, v posilňovaní akčnosti a autority Vyšehradskej štvorky, v aktivizácii ekonomickej diplomacie, v rešpektovaní skutočnosti, že nielen svet, ale aj ekonomický priestor má štyri svetové strany. Po druhé, je to kontinuita reformných krokov, pravda, pri uplatňovaní zásady, že diferencovaná spoločnosť si ozaj vyžaduje realizáciu diferencovaných prístupov. Reforma, si myslím, nepozná definitívne riešenia. Aj preto musíme za pochodu formovať moderný sociálny štát európskeho typu pre Slovensko, prirodzene, aj s podielom odborných kruhov na tomto procese. Po tretie, orientácia na vzdelanie, vedu, výskum, vývoj a inovácie, ktoré sú predpokladom úspešnej znalostnej ekonomiky a vedomostnej spoločnosti. Vzdelanie, tvorivosť a kultúrnosť sú ekonomickým i etickým imperatívom našej doby. To si musíme všetci uvedomiť. Bez ich systémového začlenenia do procesu synergie, bez ich odborného zázemia, bez výraznej finančnej podpory stratia naše reformné kroky dych. Stanú sa len hasením žeravých problémov. Po štvrté, ochrana prírodných zdrojov, pôdy, vôd a lesov, prehlbovanie metodiky ochrany a dôraznejšia inšpekcia životného prostredia sú nielen základnými nástrojmi ich revitalizácie, ale aj prejavom moderného vlastenectva a určitého patriotizmu. Po piate, energetická a potravinová sebestačnosť a bezpečnosť. Tie sa stávajú pre Európsku úniu, ale aj pre nás kľúčové. Očakáva sa, že pri ich realizácii prejavíme viacej odvahy, koncepčnosti, dôslednosti, ale aj súčinnosti. Po šieste, podpora pomoci spolupráce a súťaživosti medzi regiónmi. Životaschopnosť tohto cieľa tkvie v aktívnej politike zamestnanosti, vo zvyšovaní kvality projektov a efektívnosti využívania štrukturálnych fondov, v posilňovaní autority regionálnych samospráv. Po siedme. Som presvedčený, že spoločnosť odmieta, aby sa robil zo zdravia tovar, z práva, ako som už povedal, nedoriešený spis a z pohybu na ulici obava. Preto v súlade s ústavnosťou posilňujme zákonnosť a mravnosť, ktoré sú zrkadlom našej kultúrnosti. Sú to nevyhnutné prostriedky pozitívneho prístupu k riešeniu každodenných problémov našich občanov. (Potlesk.) Vážené pani poslankyne, páni poslanci, vážená vláda, úprimne si želám, aby sme si do budúcnosti rozumeli, aby sme sa nebáli problémov, ktoré v každej spoločnosti vznikajú, ale aby sme sa snažili ich riešiť vzájomným pochopením a vzájomnou realizáciou aj v prípade nevýhodnosti pre jednotlivca, ale prospešnosti pre spoločnosť. Veľkou odvahou súčasného pápeža bola cesta do Turecka. Aj on v tomto prostredí hľadá spoluprácu, súčinnosť pri vytváraní mierovej, ľudskej a humánnej spoločnosti. Prečo by sme my nemohli na Slovensku hľadať takúto spoluprácu, aby sme vytvorili ozaj medziľudsky prijateľnú spoločnosť s cieľmi pre humanitu a spoluprácu? Ďakujem vám pekne, že ste ma počúvali. (Potlesk.) A ešte, keďže moje stretnutie v tomto roku v takomto zložení asi je posledné, dovoľte mi, aby som vám poprial príjemné šťastné sviatky a spokojnosť v rodinách. Ďakujem. (Potlesk.)