M. Dzurinda, poslanec: (2008-01-21):
Po prvé. Dôvody, kvôli ktorým skupina poslancov navrhuje vysloviť predsedovi vlády Robertovi Ficovi nedôveru, sú absolútne opodstatnené. Tá rozprava bola dobrá, pretože nám dala možnosť argumentovať a presvedčiť sa, ako s touto argumentáciou naloží vládna moc, predovšetkým predseda vlády. Dovoľte mi teda krátko zhrnúť, prečo si dovolím tvrdiť, že rozprava ukázala, preukázala nedôveryhodnosť pána Fica ako tretieho najvyššieho ústavného činiteľa. Tým prvým dôvodom naozaj tak, ako uvádzame aj v dôvodovej správe, je temné a nevysvetlené počínanie predsedu vlády v súvislosti so škandálnymi zmluvami predovšetkým v súvislosti s Veľkým Slavkovom. Viacerí z nás sme sa ho pýtali – a nie je pravdou, že nám odpovedal, pravdou je, že nám neodpovedal a nevysvetlil –, ako je možné, že keď boli vládou vymenované aj riadiaci, aj kontrolný orgán pozemkového fondu 24. januára, ako je možné, že sa ujali svojej funkcie až 16. mája? Ako je možné, že celých ďalších 5 mesiacov napriek tomu, že už fungovali v plnej zostave, vláda sa škandálmi, na ktoré sme upozorňovali od júna, nijako nezaoberala? Som presvedčený, že rozprava naplno ukázala, že dôvodom boli vnútorné ťahanice medzi politickými stranami vládnej koalície, ktorá koľko, akú časť alebo aký objem, rozsah, rozlohu pozemkov dokáže pre seba uchmatnúť. Rovnako predseda vlády nebol schopný odôvodniť, prečo nekonal voči ministrovi pôdohospodárstva, keď ľudia v správnej rade, kde SMER mal evidentnú väčšinu, nedostali svoje dekréty bezprostredne po tom, čo boli do správnej rady, ale aj dozornej rady vymenovaní? Opakujem, vysvetlenie je jediné. Nemohol si to dovoliť predseda vlády, pretože mal na pozemkoch rovnaké záujmy ako skupiny blízke Hnutiu za demokratické Slovensko. Za rovnaký škandál považujem aj to, že jeden z ľudí, ktorý bol nominovaný za SMER, je dnes vlastne jediným človekom, ktorý má právo zastupovať Slovenský pozemkový fond ako štatutárny zástupca. Teda zopakujem a poviem ešte raz, skutočnosti, ktoré boli známe pred naším prvým návrhom na vyslovenie nedôvery predsedovi vlády 5. decembra, ale aj ďalšie skutočnosti, ktoré sa vlastne dennodenne objavujú na verejnosti, sú tým hlavným dôvodom, pre ktoré predseda vlády podľa nás dôveru stratil. Druhým dôvodom – a opäť to, myslím, rozprava ukázala naplno – je netransparentné a nevysvetlené pozadie nadobudnutia niektorých nehnuteľností pre seba alebo neskôr aj pre člena svojej rodiny. Pán predseda vlády viackrát povedal, že zmienený byt nadobudol so svojím bratom. Vieme, že konečný vlastník na papieri nadobudol túto nehnuteľnosť spôsobom nie veľmi obvyklým a transparentným – prevodom práv a povinností. Toto je transparentný spôsob nadobudnutia nehnuteľnosti? Ja to považujem za výsmech, za výsmech slušnosti a transparentnosti, keď predseda vlády vyhlásil, že sa finančne spolupodieľal na tejto nehnuteľnosti a dodnes namiesto toho, aby vysvetlil, aby povedal konkrétne čísla, aby nám povedal, odkiaľ a akým spôsobom spolufinancoval túto nehnuteľnosť, sa vlastne vyhráža, zahmlieva a žongluje namiesto toho, aby dávno veľmi jasne a transparentne nám celú situáciu vysvetlil. Považujem jeho argumentáciu za výsmech slušnosti a transparentnosti tak v súvislosti s týmto bytom, ako aj s osemárovým pozemkom, ktorý nadobudol rovnako za neprehľadných okolností. Je to normálne sa tváriť, že v Bratislave v roku 2002 sa dal takýto pozemok kúpiť za 37-tisíc Sk? Je normálne sa tváriť, že takýto pozemok nadobudol a mohol nadobudnúť a môže nadobudnúť ktorýkoľvek radový občan tejto krajiny? Myslím si, že pomerne bezostyšne sa predseda vlády vysmieva občanom tohto štátu, keď s úsmevom rozpráva, ako bude okopávať korene na tomto pozemku. To by bola naozaj neobyčajne luxusná vinica, najluxusnejšia vinica nielen na Slovensku, ale aj v celej Európe, pretože vieme, samozrejme, že dnes ide o stavebný pozemok. Teda tak ako nám nevysvetlil, prečo Slovenský pozemkový fond konal tak, ako konal, a kto nesie zodpovednosť za to, že dnes je nefunkčný, rovnako nám nezodpovedal, ani sa o to nepokúsil, druhú, zásadnú a najvážnejšiu vec, ktorú považujeme za kľúčovú pri posudzovaní jeho dôveryhodnosti. No a napokon aj dnes, namiesto vecného, korektného dialógu s opozíciou pokračoval v útokoch aj na poslancov opozície, aj na nezávislé médiá, aj na súkromný sektor, čo považujem za nezlučiteľné, za absolútne nezlučiteľné s výrokmi predsedu vlády v štandardných demokratických pomeroch. Naopak, považujem to za totalitné maniere. Panie poslankyne, páni poslanci, teda to bol prvý výsledok, ktorý, myslím, rozprava dnes názorne preukázala. Tým druhým výsledkom je to, že rozprava ukázala aj neobyčajnú aroganciu vládnej moci. Pán predseda Strany maďarskej koalície Csáky hovoril o dehonestácii parlamentu. Účasť predsedu vlády na rozprave sme si museli vynucovať, čelili sme pripomienkam aj predsedu Národnej rady, že o tom nehovorí náš rokovací poriadok, ako keby to nebolo normálne v demokracii, že ten, o kom rokujeme, o koho dôvere rokujeme, v Národnej rade jednoducho sedieť bude. Ďalším poznatkom je fakt, že vládna väčšina diskusiu ignorovala. Bol to pomerne smutný odkaz, keď okrem prednesenia stanoviska vlády vystúpili kratučko dvaja ministri, a ak som dával dobrý pozor a bol som tu stále, z poslancov vystúpil za poslanecký klub SMER jeden jediný poslanec, z ďalších klubov nikto. Rozprava ukázala aj to, že predseda vlády sa snaží stále jemu blízkou demagógiou vrhať tieň na pôsobenie opozície rečami o tom, akí sme nervózni, že sme vstúpili do Schengenského systému, že zavádzame euro, že máme dobrú ekonomickú úroveň. Chcel by som pánovi predsedovi vlády teda znova povedať, lebo keď som hovoril o tom, tak tu nebol, že z toho naozaj nervózni nie sme aj preto, že je to predovšetkým naša vizitka, že sme 1. mája 2004 do Európskej únie dokázali vstúpiť, to nám dalo predovšetkým šancu, aby sme mohli zrušiť aj hraničné bariéry a smerovať k jednotnej mene. Rovnako ekonomická úroveň. Nebyť reforiem, nebyť ťažkých opatrení, bolestných pre ľudí, by dnes Slovensko nebolo v takej dobrej ekonomickej kondícii. Teda z toho naozaj nervózni nie sme. Skôr sme nervózni z toho, že sa rodia, ako povedal pán kolega Csáky a ja to trošku parafrázujem, že sa rodia milí socialistickí multimilionári, ale sociálna situácia mnohých skupín sa zhoršuje. Na konkrétnych číslach som ukázal, a nielen ja, ale aj kolega Mikloš a viacerí ďalší, ako dokážete zvyšovať dotácie farmárom, svojim, najmä veľkým, ako dokážete zvyšovať dotácie na zvieratá, ale tretí rok už nedokážete pridať ani korunu v rámci prídavkov na dieťa. Aká nás čaká budúcnosť, keď takto podceňujeme to najcennejšie, čo každý národ má, a to sú nepochybne deti? Rovnako ste sa chválili, ako dokážete každý vianočný sviatok posielať skupine dôchodcov tisíckorunáčku, ale fakty hovoria neúprosnou rečou. V štátnej správe rastú platy tento rok 9 %, v ekonomike 6,6, ale valorizácia dôchodkov je plánovaná iba v objeme 4,7 %. Rovnako sme uvádzali konkrétne čísla, ktoré dokumentujú, že podceňujete a zhoršujete pozíciu a postavenie mladých rodín. No a napokon, myslím, že netreba komentovať ten základný údaj, v roku 2008 porastú výdavky v štátnom rozpočte o 9 %, ale výdavky na sociálnu sféru iba o percentá dve. Teda toto je problém súčasného vládnutia, máte plné ústa sociálnej politiky, ale vaša politika sociálna nie je. Je dobrá predovšetkým pre ľudí, ktorí sú vám blízki, ako im zvykneme hovoriť, pre vašich mecenášov. Chcem zvýrazniť ešte jednu skutočnosť na záver našej parlamentnej debaty. Myslím, že ukázala aj to, o čom som hovoril v samom úvode. Vláda nevie riešiť súčasné problémy, a o tom hovorili viacerí, aj v sociálnej oblasti, aj v školstve, aj v zdravotníctve, aj v oblasti čerpania eurofondov, nemá víziu do budúcnosti, a preto sa snaží hľadať vnútorného nepriateľa, predovšetkým v opozícii, v médiách, v súkromnom sektore. Myslím, že jeden z najlepších výsledkov našej diskusie je, že plne ukázala, že opozícia si ústa jednoducho zavrieť nenechá, nepodarí sa to. Keď súčasný premiér bol v opozícii, s obľubou hovorieval, že pôjde vláde po krku, a nemali sme s tým problém. My nehovoríme, že chceme ísť vláde po krku. A naozaj, viem si predstaviť aj lepšie strávený čas, ale nenecháme si právo, ale predovšetkým povinnosť a zodpovednosť vládu kontrolovať, a keď uznáme za vhodné, aj kritizovať. Takže, dámy a páni, celkom na záver, pán predseda vlády doposiaľ prideľoval známky, rozhodoval, kto má morálne právo hovoriť, kto nemá, kto má sedieť v opozícii a kto by mal ísť z opozície do väzenia. Dnes ale sám ukázal, že nemá morálku, nemá morálku a nemá ani charakter viesť seriózny, vecný dialóg s opozíciou. A myslím si, že toto ho na výkon jeho funkcie možno diskvalifikuje zo všetkého najviac, a preto chcem na záver povedať, že som úplne presvedčený, že rozprava bola potvrdením návrhu skupiny poslancov na vyslovenie nedôvery predsedovi vlády. Ďakujem pekne. (Potlesk.)