Mikloš, Ivan, poslanec NR SR (2014-05-14):
Ďakujem pekne. Vážená pani podpredsedníčka, vážený pán minister, vážené pani poslankyne, páni poslanci, dovoľte mi vystúpiť k programu stability na roky 2014 až 2017. Najskôr to, čo je pozitívne. Pozitívne je, že takýto dokument sa pripravuje. Pozitívne je, že je založený na analýzach, ale aj prognózach, aj odhadoch, ktoré sú odborné a ktoré nie sú politické. Tu potvrdzujem to, čo pán minister hovoril, že ich robia ľudia, ktorí sú nezávislí, sú profesionálni a vlastne tieto odhady sú verifikované následne ešte aj ľuďmi z praxe, odborníkmi z bankového sektora, prípadne z výskumu. To je systém, ktorý sme zaviedli ešte za druhej Dzurindovej vlády. Veľmi sa osvedčil, funguje, čiže dnes tu nemusíme spochybňovať čísla a hovoriť, či tie čísla sú presné, alebo nie sú. Oni, samozrejme, pri prognózach, pri odhadoch nemusia presné byť, tá realita sa môže líšiť, vždy sa trochu aj líši. Ale v zásade pozitívne je, že môžeme vecne debatovať na základe analýz a prognóz, ktoré sú odborné a nezávislé. V čom je ale zásadný problém tohto dokumentu, je v tom, že interpretácia týchto čísiel už korektná nie je. Inými slovami by som možno mohol povedať aj to, že aj v tomto dokumente čísla, ktoré nespochybňujem, ktoré sú korektné, tvrdia niečo iné, ako tvrdia písmenká. A to, samozrejme, problém je. Čo napríklad tvrdia písmenká v tomto dokumente, pričom to, čo tvrdia, považujem za dôležité, za kľúčovo dôležité nie z hľadiska ekonómie, makroekonómie, ale z hľadiska života bežných ľudí, dnešného života bežných ľudí na Slovensku a ich budúceho života. Odcitujem tie vety, ktoré považujem za kľúčové, ktoré tento dokument tvrdí a hlási sa k nim. Hneď prvá veta, druhá veta zhrnutia, ktoré máte v úvode dokumentu, hovorí: „Najväčšou výzvou hospodárskej politiky Slovenska je nájdenie hospodársko-politického mixu, ktorý zosúladí konsolidačné ciele vyplývajúce z európskych a národných fiškálnych pravidiel s cieľmi rastu zamestnanosti a kvality života.“ Preložím do zrozumiteľnejšej reči. Zásadnou výzvou teda je, ako ozdravovať verejné financie, znižovať deficit verejných financií tak, aby to prispelo k udržateľnému vysokému ekonomickému rastu, ktorý je podmienkou rastu zamestnanosti a rastu životnej úrovne. A súhlasím s tým, že toto je najväčšou výzvou hospodárskej politiky. Hneď na druhej strane tento dokument, lebo toto bolo konštatovanie niečoho, čo je všeobecne akceptované a prijateľné, ale hneď na druhej strane tento dokument tvrdí, že vláda presne takto konsoliduje. Aby som teda presne citoval, dokument uvádza, že: „Ciele hospodárskej politiky vlády SR pružne reagujú na aktuálnu hospodársku situáciu, pričom prioritou je zabezpečenie dlhodobo udržateľného rastu ekonomiky, ktorý je podmienkou pre rýchly rast životnej úrovne a dobiehanie rozvinutých členských krajín EÚ.“ Čiže tu musím konštatovať, že tu už písmenká tvrdia niečo iné, ako tvrdia čísla, pretože čísla v tomto dokumente svedčia o tom, že vláda síce konsoliduje, síce znižuje deficit verejných financií, ale problém je v tom, že to robí spôsobom, ktorý je neudržateľný a ktorý neprispieva k rastu našej konkurencieschopnosti, k dlhodobo udržateľnému vysokému ekonomickému rastu, a teda k dobiehaniu v životnej úrovni, v zlepšovaní kvality života. Toto je zásadný problém politiky vlády, vlády Roberta Fica. Pretože áno, kritériá sú nastavené prísne – aj európske, aj naše – konsolidovať sa musí, tak sa konsoliduje. Len sa konsoliduje, žiaľbohu, spôsobom, ktorý je zlý, ktorý síce vykáže splnenie cieľa, ale ktorý neprispeje k tomu, aby naša ekonomika bola konkurencieschopná, zdravá, aby sme dosiahli dlhodobo udržateľný rast. Dovoľte mi jednu poznámku k tomu, čo sú aj iné predpoklady, ktoré sú nevyhnutné pre takýto ekonomický rast, k akému sa vláda hlási a priznáva, že je potrebný. A potom sa vrátim k verejným financiám, lebo tento dokument je hlavne o verejných financiách. Ale popri tých zdravých a udržateľných verejných financiách a dlhodobo udržateľných zdravých verejných financiách sú tam ešte ďalšie podmienky, ktoré sú kľúčové, o čom má hovoriť najmä Národný program reforiem, o ktorom sa tu, neviem prečo, ale diskutovať nebude, resp. v programe nie je, ale tie ďalšie podmienky, žiaľbohu, spĺňané taktiež nie sú, pretože nevyhnutným predpokladom konkurencieschopnosti nášho udržateľne vysokého ekonomického rastu v budúcnosti je celkom určite zlepšovanie podnikateľského prostredia. Žiaľbohu, počas vlády Roberta Fica sa podnikateľské prostredie zhoršuje, zhoršuje sa jednoznačne a pomerne rýchlo. Podľa všetkých ukazovateľov, podľa všetkých rebríčkov, podľa všetkých ankiet medzi podnikateľmi proste nenájdete, a ak by niekto našiel, budem veľmi rád, zmením svoj názor, ale nenájdete. Ja som nenašiel žiaden rebríček, žiadne porovnanie, žiaden rating, podľa ktorého by sa podnikateľské prostredie na Slovensku za vlády Roberta Fica zlepšovalo. Podľa všetkých sa zhoršuje. Aj kvôli tomu, že sa zvyšujú dane a odvody, aj kvôli tomu, že sa zhoršuje pružnosť trhu práce, aj kvôli tomu, že sa prijíma legislatíva, ktorá nezlepšuje podnikateľské prostredie alebo zhoršuje, ale zhoršuje ho aj preto, že sa nezlepšuje vymožiteľnosť práva, ale naďalej sa zhoršuje. A tie perspektívy, najmä z hľadiska vymožiteľnosti práva, ktorá je asi najväčšou slabinou aj podnikateľského prostredia, aj našej budúcej konkurencieschopnosti, nevyzerajú nijak dobre. Ďalšia oblasť, ktorá je nevyhnutným predpokladom zlepšovania konkurencieschopnosti, a teda nevyhnutným predpokladom dosahovania ekonomického rastu, a teda aj rastu kvality života, životnej úrovne a dobiehania úrovne vyspelých krajín, je efektívny verejný sektor, efektívna verejná správa. Vláda síce operuje projektom ESO, obávam sa však, že skutočným dôvodom a obsahom projektu ESO nebude efektívnejší verejný sektor, ale len centralizovanejší. Aj presunom kompetencií od samospráv na vládu a najmä presunom od ostatných rezortov pod rezort ministerstva vnútra, ktorý sa stane týmto jednoznačne najvplyvnejším, najsilnejším. Ale o zvyšovaní efektívnosti hovoriť ťažko a aj tu vám ukážem na dokumente, o ktorom teraz debatujeme, že písmenká hovoria niečo, že sa bude šetriť, že sa bude verejný sektor reformovať, čísla ale a grafy hovoria niečo iné, ako hovoria písmenká. Ďalšia oblasť popri verejných financiách je vzdelanie, veda, výskum, inovácie, znalostná spoločnosť. Zase, žiaľbohu, musím konštatovať, že situácia v tejto oblasti sa zhoršuje, a výkon vlády, ale aj ministerstva školstva vedeného pánom ministrom Čaplovičom nijak neprispieva k tomu, aby sa situácia v tejto oblasti zlepšila. Že to možné je, dokazujú najnovšie správy z Poľska, ktoré urobilo zásadnú reformu základného školstva niekedy pred 10-13 rokmi, a podľa výsledkov merania PISY, čo je objektívne porovnanie vedomostí žiakov rovnako starých vo všetkých krajinách OECD, sa situácia v Poľsku už niekoľko rokov zlepšuje. Na Slovensku sa, žiaľbohu, nielenže nezlepšuje, ale zhoršuje sa a nie je z ničoho, zo žiadneho vládneho programu, ale najmä z reality vládnutia nie je možné prísť k záveru, že by sa situácia v tejto oblasti mohla zlepšovať. Takže musím, žiaľbohu, konštatovať, že napriek tomu, že písmenká tvrdia, odcitujem znova: „Ciele hospodárskej politiky vlády SR pružne reagujú na aktuálnu hospodársku situáciu, pričom prioritou je zabezpečenie dlhodobo udržateľného rastu ekonomiky, ktorý je podmienkou pre rýchly rast životnej úrovne a dobiehanie rozvinutých členských štátov Európskej únie,“ a musím teda konštatovať, že, žiaľbohu, čísla aj v tomto dokumente, ale aj v iných dokumentoch, ktoré hovoria napríklad o poklese našej konkurencieschopnosti, o prepade v rebríčkoch nielen kvality podnikateľského prostredia, ale aj index globálnej konkurencieschopnosti a ďalšie, dochádza k pravému opaku a nevytvárajú sa podmienky na to, aby toto, čo vláda deklaruje, že chce, a robí, bolo aj realitou. A teraz k tým verejným financiám. Ja som spomenul teda tie tri oblasti. Podnikateľské prostredie, efektívny verejný sektor, znalostná spoločnosť a tá štvrtá, ktorá zvykne byť uvádzaná na prvom mieste, sú udržateľné verejné financie, kvalitné a dlhodobo udržateľné verejné financie, čo znamená nielen nízky deficit a nízky alebo aspoň nerastúci dlh, ale znamená aj taká ekonomická politika a také verejné financie, ktoré vytvárajú, motivujú k vyššiemu ekonomickému rastu, motivujú investorov k investovaniu, zamestnancov k práci, drobných podnikateľov, aby rozvíjali svoj biznis, aby vznikali nové príležitosti a tak ďalej a tak ďalej. Žiaľbohu, ani verejné financie neprispievajú k takémuto potrebnému vývoju, ale je to naopak. Prečo je to naopak? Čiže na jednej strane platí, že vláda znižuje deficit verejných financií, lenže treba povedať, že z hľadiska udržateľnosti je to problém. A treba aj to povedať, že je pravda, ako pán minister aj zopakoval, že Slovensko má v roku, aby som to odcitoval, „malo v roku 2013 štvrtú najväčšiu konsolidáciu a jedno z najväčších konsolidačných úsilí“. Áno, to bol prvý celý rok vlády. Už k obsahu sa vyjadrím o chvíľku, k tomu, akými opatreniami to bolo dosiahnuté. Pravdou ale je, že v druhom celom roku, čo je tento rok, rok 2014, vláda predpokladá aj v tomto dokumente záporné konsolidačné úsilie. No ale čo je zásadný problém, je ten, že spôsob, akým vláda konsoliduje, čiže áno, v roku 2013 sme mali pomerne vysoké konsolidačné úsilie, ale problém je, že spôsob, akým táto konsolidácia prebehla, nevytvára podmienky pre to, aby to bolo udržateľné, aby to prispievalo k tomu, čo slovenská ekonomika, republika a ľudia potrebujú. A tie najvýstižnejšie, tie písmenká, dokazujú, resp. čísla, korektné čísla dokazujú nekorektnosť a nepravdivosť písmeniek v tabuľke na strane 30. V tabuľke na strane 30 – a odporúčam to do vašej pozornosti, túto tabuľku – je vlastne na jednej strane vymenovaných a vyčíslených 23 opatrení, ktorými vláda vlastne konsolidovala verejné financie v roku 2013. Je ich 23, týchto opatrení a je tam vlastne aj vyčíslené, koľko vláda získala vďaka týmto opatreniam oproti tzv. no-policy-change scenario, scenario, teda oproti scenáru, keby vláda neurobila nič. A tie výsledky sú podľa môjho názoru až šokujúce a veľmi jasne usvedčujú vládu o tom, z toho, že po prvé nevie šetriť na vlastných neproduktívnych výdavkoch, kde sú obrovské rezervy, a po druhé, že celú konsolidáciu rieši, teda nevie riešiť konsolidáciu znižovaním neproduktívnych verejných výdavkov, ale celú konsolidáciu rieši len rastom príjmom a ešte aj tu, žiaľbohu, zdvíha tie dane, ktoré najviac poškodzujú ekonomický rast, konkurencieschopnosť, zamestnanosť a investície. Pretože medzi ekonómami je zhoda v tom, že konsolidácia vtedy nie je škodlivá, je udržateľná do budúcna, keď je z čo najväčšej miery založená na úspore neproduktívnych verejných výdavkov a z menšej miery aj na raste daní, ak je to nevyhnutné, ale ak dvíhať dane, tak dvíhať tie dane, ktoré nepoškodzujú ekonomický rast a konkurencieschopnosť, teda radšej nepriame dane ako dane priame. Realita, žiaľbohu, v roku 2013 bola presne opačná. Celá konsolidácia sa diala na príjmovej stránke. Dokonca väčšia ako celá, ktorú tu ukazujem na týchto číslach, čo až absurdné. Čiže väčšia, celá konsolidácia sa diala na príjmovej stránke. A ešte na tej príjmovej stránke zväčša, zväčša, z väčšej časti na raste nie tých daní, ktoré menej škodia, teda nepriamych, ale na raste priamych daní, odvodov a na druhom pilieri, na znížení príspevkov do druhého piliera. Keď si zrátate, keby ste si spočítali v tej tabuľke tie čísla, ktoré sú uvedené, tak by ste došli naozaj k šokujúcemu záveru, ktorý je zhruba takýto. Celkový vplyv konsolidačných opatrení, ktoré sú tam vyčíslené, teda oproti tomu, keby vláda nerobila nič, tak vláda ušetrila 1,557 mld. eur, zaokrúhlime to na 1,6 mld. eur, bol efekt týchto 23 konsolidačných opatrení. Ale keď si spočítate efekt tých na výdavkovej strane, tak zistíte, že vláda oproti no-policy-change scenariu mala vyššie výdavky o 411 mil. eur. Inými slovami, keby sa nebolo stalo nič a nerobilo nič, tak výdavky by boli nižšie, ako v skutočnosti boli. Čiže na to, aby vláda mohla dosiahnuť tých 1,6 mld. úspory, musela na príjmoch získať až 2,2 mld., aby ten efekt, keďže efekt na príjmoch bol zvýšené príjmy o 2,2 mld., efekt na výdavkoch ale bol opačný. Vláda minula viac, ako by minula, keby nerobila zmeny, keby bolo no-policy scenario. Čiže na to, aby sa celkovo ušetrilo 1,6 mld., keďže sa minulo viac o 411 mil., tak sa muselo na príjmoch získať viac o 2,2 mld. eur. Čiže ak tu niekto bude tvrdiť, čo s obľubou vláda tvrdí, že ona šetrí, že teda rieši aj verejné výdavky, že znižuje neproduktívne verejné výdavky, tak sa treba opýtať, resp. možno konštatovať – ani sa pýtať nemusíme –, že čísla usvedčujú tieto písmenká a takéto tvrdenia z nepravdy a z toho, že to tak nie je. Samozrejme, pri tom treba povedať, že jeden z efektov, ktorý sa dostavil, spomínal to Ivan Štefanec, je nečerpanie eurofondov. Čiže áno, výdavkov bolo menej aj vďaka tomu a to sú tie výdavky, ktoré sa prejavili teda pozitívne, teda boli nižšie výdavky, lebo sa nečerpali eurofondy, takže spolufinancovanie mohlo byť nižšie. No ale to je vec, ktorá nás asi veľmi neteší, lebo to zase svedčí o tom, že je to len neudržateľné a že sa zvyšuje riziko prepadnutia eurofondov a toho, že využité nebudú. Ešte jedna vec, na ktorú by som chcel poukázať, a tá je, tá sa nachádza na strane 61 tohto dokumentu. V grafe 29, kde je tiež veľmi zaujímavé, je to len graficky znázornené, ale napriek tomu medzinárodné porovnanie toho, koľko dávame vo verejných výdavkoch aj z celkových verejných výdavkov a aj ako podiel na HDP na jednotlivé oblasti verejného sektora oproti priemeru Európskej únie, ale aj oproti krajinám Vyšehradskej trojky. Z toho vyplýva tiež veľmi zaujímavá vec, tá ktorá je známa už dlhšie, že teda vo všetkých oblastiach dávame menej ako priemer EÚ s dvomi výnimkami, a to je polícia a bezpečnosť a druhá je štátna administratíva, teda úradníci. A dokonca, napriek tomu, že vláda tvrdí, že šetrí, že znižuje, že ESO zefektívni, je tu veta, ktorú vám odcitujem. Na strane 61 je napísané: „Opätovne stúpnu výdavky verejného sektora na všeobecné verejné služby, napr. administratíva a úrady, vo vyjadrení voči HDP však stále nedosiahnu úroveň EÚ-15.“ No áno, vo vyjadrení k HDP nedosiahnu, akurát že priemer európskej pätnástky vo verejných výdavkoch je asi o 10% vyšší, ako je, ako sú, ako je podiel verejných výdavkov na HDP u nás. Čiže ak to meriame ako podiel na výdavkov, tak tu treba povedať, že nielenže máme vyšší, dávame viac ako pomer z verejných výdavkov nielen na policajtov, ale aj na úradníkov, ale ešte v roku 2014 tu samotná správa tvrdí, lebo to tvrdí o roku 2014, opätovne stúpnu výdavky verejného sektora na všeobecné verejné služby, napr. administratíva a úrady. Čiže opätovne stúpnu výdavky na oblasť, kde už dnes dávame omnoho viac. Čiže máme obrovskú neefektívnosť a prezamestnanosť, aj čo sa týka, dovolím si povedať, bezpečnosti, teda najmä, najmä polície. Všetky medzinárodné porovnania to jednoznačne, jednoznačne dokazujú. Máme ako-tak porovnateľný podiel verejných výdavkov, trošku nižší, ako je priemer EÚ, ale vyšší, ako je V3 v zdravotníctve. Čiže objem zdrojov obrovský, ale žiadne systémové opatrenia na znižovanie plytvania, ktoré je enormné v zdravotníctve. Ďalší nárast zadlžovania, ktorý zase sa vykázalo za minulý rok a neustále narastá. Takže v tejto oblasti, žiaľbohu, musím konštatovať, že platí to, čo som povedal na začiatku, že čísla v tomto dokumente tvrdia niečo iné, ako tvrdia písmenká, a že interpretácia čísiel, ktoré sa v tomto dokumente nachádzajú a ktoré nespochybňujem, ktoré sú korektné, táto interpretácia je účelová, nepravdivá a zavádzajúca, rovnako ako je účelové, nepravdivé a zavádzajúce konštatovanie pána ministra, keď odpovedal, keď reagoval na vystúpenie pána kolegu Mihála ohľadne UNITAS-u. To je naozaj úsmevné. Tak pán minister povedal, že to bude projekt desaťročia. Obávam sa, že to bude viac. (Reakcia z pléna.) Ja viem, ja viem, len ja vás, v tomto zmysle som to myslel. Obávam sa, že bude trvať viac. Obávam sa, že to bude trvať viac, lebo podľa vášho dokumentu ešte v roku 2016 spustený nebude. Ešte chcete spustiť len to, len to ročné zúčtovanie, a ako povedal kolega Mihál, neviem prečo, neviem prečo sa to rozdeľuje. Ale hádzať na vládu, ktorá vládla necelé dva roky, zodpovednosť za to, že tento systém je v takom stave, v akom je, je číry alibizmus a nič iné. Tak v tých rokoch 2006 až 2016, to je desať rokov. Z tých desiatich rokov bude vládnuť vyše osem rokov vláda Roberta Fica a ešte stále systém nebude zavedený (povedané so smiechom), pričom necelé dva roky tu vládla vláda Ivety Radičovej. A keď hovoríme o daňovom systéme, o tých problémoch v daňovej správe, tak treba už raz jasne a jednoznačne povedať, neustále sa na to budete vyhovárať, ale čo sa týka spustenia UNITAS-u, ten problém, ktorý spočíval na daňovej správe, bol v tom, že to bolo príliš urýchlené, nebolo to dostatočne pripravené a naozaj to nefungovalo, za to som prebral aj politickú zodpovednosť. Začiatkom roku 2012 proste ten nový systém, ktorým sa urýchľovalo zavedenie UNITAS-u, rád by som zdôraznil, ten systém jednoducho skolaboval a nefungoval, muselo sa dočasne na rok vrátiť k starému systému, ale tu by som veľmi rád zdôraznil jednu vec. Všetci, bola vytvorená nezávislá komisia, kde aj, vy strana SMER, ste dodali svojich odborníkov, kde boli vtedajšou premiérkou pozvaní odborníci z akadémie, z univerzity. Všetci konštatovali, že systém, na ktorý sme chceli nabehnúť, je omnoho lacnejší a lepší, ako bol ten pôvodne vami pripravený, ktorý sme zrušili, len zásadný problém bol, že nebol dostatočne otestovaný a bol príliš narýchlo zavedený, takže naozaj nefungoval bez zásadných chýb. Preto sa došlo k záveru, že sa to posunie o rok a že ten rok bude fungovať ešte starý systém. No ale čo sa medzitým stalo? Medzitým sa, samozrejme, sa zmenila vláda, prišla staronová vláda, druhá Ficova vláda zrušila ten projekt, o ktorom sa všetci zhodli vrátane nezávislých odborníkov, že jeho jedinou chybou bol, že nebol dostatok času na jeho spustenie a napriek tomu bol spustený, ale že by bol lacnejší a lepšie fungujúci, a znovu sa začal zavádzať ten drahší a horší systém, ktorý sa začal zavádzať v roku 2006 až 2010. Čiže ak teraz niekto tvrdí, že kvôli problémom vtedajším sa o dva roky oneskorí zavádzanie tohto systému, tak to nie je pravda. Nie je to pravda, a aj keby to bola pravda, ale nie je to pravda, tak hovoríme o dvoch rokoch z desiatich rokov. A napriek tomu, napriek tým dvom rokov z desiatich rokov je evidentné, že ani po 10 rokoch, teda ani po 8 rokoch, kedy za to budete zodpovední vy, tento systém zavedený a funkčný nebude. Takže preto musím konštatovať, že neustále vyhováranie sa pri akýchkoľvek problémoch, na problémy, ktoré boli v daňovej správe v roku 2012, a ja nehovorím, že neboli, považujem za čistý, čistý, čistý alibizmus a za zakrývanie vlastnej neschopnosti riadiť verejné financie, riadiť ich tak, aby sme nielen formálne vykazovali znižovanie deficitu, ale aby sme vytvárali podmienky na to, k čomu sa sami hlásite, k rastu konkurencieschopnosti, k udržateľnému ekonomickému rastu, ktorý prinesie rast zamestnanosti, rast kvality života a dobiehanie vyspelých krajín. A ak si myslíte, že to je len kritika, lebo sme v opozícii, tak vás chcem upozorniť, že my sme, keď sme vládli, najmä počas druhej Dzurindovej vlády sme robili takú politiku, ktorá viedla k napĺňaniu týchto ambícií, ktorá viedla k rekordnému ekonomickému rastu, k zlepšeniu udržateľnosti verejných financií, k rastu kvality života, k rastu zamestnanosti a k rastu, rastu miezd. Vy to, žiaľbohu, nerobíte. Ďakujem pekne.