Sopko, Miroslav, poslanec NR SR (2019-02-12):
Vážená pani predsedajúca, ctené pani poslankyne, vážení páni poslanci, dovoľte mi, aby som aj ja krátko vystúpil k tomuto návrhu zákona. A tiež v úvode vyhlásim z tohto miesta, že považujem za mimoriadne dôležité, že tento návrh zákona je tu, že je tu ďalšia snaha o otvorenie učebnicového trhu, ktorý momentálne je v stave, ktorý spôsobuje každoročne vrásky na tvárach aj rodičov a najmä aj učiteľov a celkovo školám, pretože rieši sa to stále v médiách, každý rok, kedy počúvame o tom, ako pravidelne, bez ohľadu na to, či je alebo nie je uhorková sezóna, budú určité učebnice chýbať. Zo svojho, z tohto tu miesta teda jednoznačne vyhlasujem, že podporím tento návrh zákona a budem sa snažiť presvedčiť aj ostatných poslancov, aby ho podporili v prvom čítaní. Čo, samozrejme, neznamená, že nemám tiež k nemu pár kritických výhrad. Možno taký krátky exkurz možno do minulosti je, že už sme mnohokrát v minulosti počuli o tom a tiež som sa tomu venoval v niektorých svojich článkoch, bolo tu veľa sľubov o tom, že tento problém sa bude riešiť. Veď napokon máme prijatý národný program pre rozvoj výchovy a vzdelávania, ďalej keď si pozriete pozorne implementačný plán, tak zistíte, že čiastočné postupné otváranie trhu je plánované až na roky 2021/2022, čo považujem za nedostatočné a jednoducho tieto procesy sa musia urýchliť. Taktiež si dobre veľmi pamätám zo svojej pedagogickej praxe tie slávne časy prijímania reformy v roku 2008, na ktoré si možno aj pán kolega Žarnay dobre pamätá, kedy sme počúvali veľa slov o tom, aké školy dostanú kompetencie a budú si môcť v rámci toho dvojúrovňového modelu mimo štátneho vzdelávacieho programu vytvárať vlastné školské vzdelávacie programy. A už vtedy zaznievali kritické otázky a hlasy ohľadom toho, ako budú zabezpečené učebné texty pre tú obsahovú zmenu, ktorá, ktorú to so sebou prinieslo. A dá sa povedať, že od tých čias sa zastavil a zastagnoval proces akejsi prirodzenej výmeny. Čiže učebnice postupne pribúdali, ale nestihli prichádzať v takej rýchlosti, akou postupne sa menil aj samotný obsah tých ročníkov, ktoré nabiehali do nového systému, lebo išli po novom. A častokrát som počul – a moji kolegovia takisto – na mnohých školeniach, že učebnica, to je len pomôcka, že kľúčové je to, aký bude učiteľ, že kvázi je to o tom učiteľovi. A mnohí učitelia sa podľa toho aj zariadili. To znamená, že ja stále hovorím, že jedným z takých možno nečakaných, ale možno aj očakávaných vedľajších dôsledkov bolo to, že naši slovenskí učitelia sa naučili spoliehať sa na vlastné sily a mnohí sa aj realizovali v tejto oblasti. Dnes už máme mnoho portálov, kde; webov, kde vlastne zdieľajú učitelia medzi sebou svoje učebné materiály a nečakajú na tú centrálnu ponuku, ktorá im prichádza, a tieto materiály sú podstatne kvalitnejšie ako to, čo im častokrát prišlo a v súčasnosti im jednoducho stojí v skladoch s učebnicami. Stačí sa ísť pozrieť do týchto skladov. No, samozrejme, na to sa dá reagovať tým typickým centrálnym spôsobom, že tak zistíme, kde učebnice sú navyše, no a potom sa to presunie, resp. obmedzíme určitý počet. Ale to nerieši ten základný problém, že v určitých predmetoch učebnice chýbajú dodnes. Dodnes neboli spracované. Skúste pohľadať napríklad učebnicu informatiky. Bola ikskrát na edičnom portáli a stále tam nie je. A nie je to jediný príklad. Takže čo sa týka tohto, máme tu jeden veľmi vážny problém, a to je to, že jednoducho nám chýbajú autori a chýbajú nám, chýba nám celkovo tá ponuka učebníc. A napriek možno optimizmu mnohých vydavateľstiev si dovolím tu vyhlásiť, že aj pri prijatí tohto návrhu zákona tá ponuka tu nebude, pretože my sme zanedbali celkový systém a celkový ten pohľad na učebnicovú politiku ako celok, aby jednoducho sme mali ľudí, ktorí vedia nám pripraviť kvalitné učebnice. Nehovoriac o tom, že celý ten deväťkrokový komplikovaný model, dá sa povedať, odrádza aj tých, ktorí by sa do toho dali, aby sa do toho jednoducho pustili a napísali tú učebnicu. Ďalšia vec, ktorú vôbec momentálne málo riešime a nenachádza sa ani v tomto návrhu, čo s kvalitou učebníc. Kvalita učebníc; mali sme tu v rokoch 2011/2012 akýsi pokus o rating cez edičný portál, ktorý absolútne ostal nevyužitý. Boli tu ohlasy, ale akým spôsobom sa to robilo. Ja si to dobre pamätám, keď; nech sa na mňa nikto nehnevá, ak si myslí, že stačí dať nejaký dotazník zdieľaný a tým pádom dostávame spätnú väzbu o tom, čo tá konkrétna učebnica, či je kvalitná, či obsahuje všetko to, čo sa nachádza a tak ďalej. Samozrejme, tým pádom aj kritizujem spôsob, akým sa vyberali v súčasnosti učebnice. Nehovoriac o tom, že máme aj dnes ponuku niektorých učebníc, kde by sa už dnes dalo postupovať, keď tu máme precedens v prípade učebníc cudzích jazykov, kde sa dá zabezpečiť iným spôsobom. To sú tie učebnice, ktoré majú tú kombináciu schvaľovacej a odporúčacej doložky, kde sa dajú zabezpečiť pre tieto školy, ale chýba nám to pri iných predmetoch. Vyzdvihnem napríklad matematiku. Množstvo škôl si musí kupovať inú, alternatívnu učebnicu matematiky miesto toho, aby sa postupovalo aspoň podľa tohto modelu, ktorý tu dnes v súčasnosti máme. Samozrejme, my sami medzi sebou tu môžeme o tom, dá sa už dneska povedať, nešťastnom 13. paragrafe, ktorý sa týka práve učebníc, v školskom zákone hovoriť donekonečna. Ale mala by nás spájať tá spoločná snaha urobiť čosi pre to, aby sa s tým naozaj pohlo. Vidím tu jediný možno priestor na to, aby sme spolu vytvárali verejný tlak, aby sme zapojili do toho širšiu verejnosť, ktorá bude jednoducho vnímať tento problém ako vážny a bude vidieť aj svetlo na konci tunela v podobe konkrétneho riešenia, ktoré by mohlo prísť. Ja osobne by som, to je také možno odporúčanie, o tých šesť mesiacov nešiel cestou schvaľovacej doložky. V mojich poznámkach, ktoré sú, by sa možno ten model mal posunúť trošku revolučnejšie, viac dopredu. A ak hovoríme o tej väčšej zodpovednosti, že ich kladieme na tú školu, a ony ju majú reálne, tú väčšiu zodpovednosť, aj na svojich pleciach, tak uvoľniť im ruky aj v tejto oblasti. V konečnom dôsledku tí riaditelia sú za to zodpovední a rodičia v prvom rade bombardujú ich, prečo sa to nedokázalo zabezpečiť. Prejsť skôr na systém odporúčacej doložky, kde, samozrejme, tak ako aj v tomto návrhu, čo kvitujem, je dopad a tá ťarcha na samotnom vydavateľovi. I keď hovorím, stotožňujem sa aj s pripomienkou pani poslankyne Zimenovej, ktorá uvádzala, že jednoducho budeme mať určitý druh učebníc, ktoré nebudú pre vydavateľov až také zaujímavé. Je to uvedené predsa aj v tej štúdii z 2016. roku Zviazané učebnice. Skrátka pri väčšom odbere, pri väčšom odbere o kvantá tých učebníc sa skrátka s tou cenou niečo dá urobiť, čiže môže nám vyskočiť tá cena, ak nepremyslene začneme to uvoľňovanie realizovať. Takže toto je dosť podstatné, aby sme na toto mysleli. K samotnému fondu a k tým celkovým podmienkam, ktoré sú dosť podrobne opísané, si dovolím poznamenať, priamo to možno nesúvisí teraz, ale určite to možno budete vnímať trošku ako off topic, že odchádzam od témy. Ako príklad, pokiaľ to zostane v rukách ministerstva, na čo sa to môže zvrhnúť. Ak tam zavedieme alebo necháme možnosti, že jednoducho ministerstvo bude môcť formulovať tie pravidlá hry, môžeme dospieť k stavu, ktorý v súčasnosti zažili ľudia z iniciatívy za školské knižnice, ktorí zažili minulý rok a v podstate aj dnes zažívajú nepríjemné prekvapenie v tej podobe, k čomu ich ušľachtilá snaha po tom, aby sme viedli deti k čítaniu a propagovali a jednoducho budovali tie školské knižnice na školách, k čomu to nakoniec môže skĺznuť. Nehovoriac o tom, čo bolo minulý rok v pedagogicko-organizačných pokynoch na celý školský rok, kde mnohé školy ostali veľmi prekvapené, aké povinnosti sa hodili na školského knihovníka, ale v súčasnosti prišli materiály na školy, kde bolo vypracované nové metodické usmernenie č. 1 v roku 2019, dosť obsiahle, aj s prílohami, ako má tento školský knihovník v rámci tej školskej knižnice viesť jednotlivé byrokratické záznamy. A ja sa; ja vám ich jednoducho tu prečítam, aby ste mali trošku predstavu a zároveň je to taký zdvihnutý prst na to, ako, ak ideme čokoľvek otvárať a necháme to v tej centrálnej rovine, k čomu to môže viesť. Tak počúvajte sami. Príloha č. 1 Príklad evidencie používateľom. Príloha č. 2 Príklad evidencie absenčných výpožičiek. Príloha č. 3 Príklad evidencie prezenčných výpožičiek. Príloha č. 3a Príklad evidencie prezenčných výpožičiek – pre školské knižnice, ktoré vo svojom knižničnom fonde evidujú len odbornú literatúru a krásnu literatúru. Príloha č. 4 Príklad evidencie vzdelávacích a kultúrno-spoločenských podujatí. Príloha č. 5 Príklad denného zápisu o činnosti školskej knižnice. Príloha č. 5a Príklad denného zápisu o činnosti školskej knižnice – pre školské knižnice, ktoré vo svojom knižničnom fonde evidujú a zároveň poskytujú svojim používateľom len odbornú literatúru a krásnu literatúru. A to, prosím pekne, bez peňazí navyše. Odpoveď pri diskusiách je zo strany kompetentných: Máte to predsa v normatíve. Čiže tu upozorňujem na to, mne osobne, som veľmi rád za to, že sa v tomto návrhu zákona spomína, že jednoducho tie peniaze navyše musia ísť, ale akonáhle sa neupraví ten vzorec, ktorý v súčasnosti je daný v tom nariadení vlády, celkového normatívneho toho príspevku, hrozí nám vážne, že ušľachtilá myšlienka a aj po vzájomnej konzultácii dobre odkomunikované legislatívne riešenie môže padnúť na celkovej neochote dať do toho viac peňazí. Možnože je to už niekedy trápne, že to takto hovorím, ale jednoducho potrebujeme do školstva dať viac peňazí, asi to treba zopakovať tisíckrát, ale bez toho sa veľa vecí nepohne. Takže verím, že ak budeme optimisti, pán kolega, tak, a prejde to prvým čítaním, tak by sme vedeli upraviť tieto jednotlivé veci, legislatívne ustanovenia tak, aby sa tejto problematike pomohlo. A zároveň bude sa musieť vyvinúť aj celospoločenský tlak na to, že jednoducho pokiaľ do toho nedáme peniaze, zabudnime, a nenastavíme tie pravidlá hry, aby sme aj kontrolovali tú kvalitu toho, čo bude ponúkané tým školám, tak sa dožijeme sklamania a budú sa ozývať potom opačné hlasy, ktoré budú hovoriť to, že no tak prečo sa to vlastne uvoľňovalo, pozrite sa, veď aj tu sú problémy. Častokrát sa zabúda na to, že pri zavedení každého nového systému vždy prídu problémy. Jednoducho celkovo, to by vám povedali manažéri kvality, že jednoducho keď zavádzate nejaké inovačné opatrenie, je tam určitý regres. Je tam skrátka obdobie problémov, ktoré keď sa podarí prekonať, tak dochádza už potom iba k zlepšovaniu. A toto treba tiež vedieť odkomunikovať. Takže držme si palce, uvidíme, ako dopadne hlasovanie, a zbytok poznámok by som potom dal. A verím, že hádam sa to podarí, tak dúfajme. Ďakujem.