J. Podmanický, poslanec: (2007-03-29):
Taký hlavný argument, ktorý sa používa, sústavne sa opakuje, je ten, že tento zákon už teraz platný a tým viac ten, o ktorom práve  rokujeme, bráni náboženským právam zaručeným v Ústave Slovenskej republiky. Ja si vám dovolím, vážené pani poslankyne, páni poslanci prečítať, čo nám Ústava Slovenskej republiky hovorí o náboženských právach. Čl. 24 ods. 1 ústavy hovorí, že sloboda myslenia, svedomia, náboženského vyznania a viery sa zaručujú. Ja tu nevidím absolútne nič v rozpore vo vzťahu k registrovaným cirkvám. Toto právo zahŕňa aj možnosť zmeniť náboženské vyznanie alebo vieru. Každý má právo byť bez náboženského vyznania. Každý má právo  verejne prejavovať svoje zmýšľanie. Každý jeden člen aj neregistrovanej cirkvi má zaručenú slobodu myslenia, má  zaručenú slobodu svedomia, má zaručenú slobodu náboženského vyznania a viery. Takisto každý má možnosť zmeniť náboženské vyznanie alebo vieru, má právo byť bez náboženského vyznania, má právo verejne prejavovať svoje zmýšľanie. Čiže absolútne tu nevidím žiaden rozpor. Odsek 2 hovorí: „Každý má právo slobodne prejavovať svoje náboženstvo alebo vieru, buď sám, buď spoločne s inými, súkromne alebo verejne, bohoslužbou, náboženskými úkonmi, zachovávaním obradov alebo zúčastňovať sa na jeho vyučovaní.“ To všetko je aj dnes garantované. Máme veľké množstvo cirkví, ktoré nie sú registrované, napriek tomu sa stretávajú ich členovia, vykonávajú svoje bohoslužby, odovzdávajú si svoje články viery. Čiže absolútne ja nevidím rozpor s Ústavou Slovenskej republiky. Druhý argument, ktorý sa často používa vo vzťahu k tejto novele, ale aj k už pôvodnému zákonu, je ten, že zákon zabraňuje združovaciemu právu. Opäť prečítam  Ústavu Slovenskej republiky: „Právo slobodne sa združovať sa zaručuje. Každý má právo spolu s inými sa združovať v spolkoch, spoločnostiach alebo iných združeniach.“ Tento ústavný článok je aplikovaný v zákone č. 83/1990 Zb. o združovaní občanov, ktorý síce hovorí, že sa nevzťahuje na združovanie v cirkvách a v náboženských spoločnostiach, ale na druhej strane umožňuje  registrovať také spolky, kluby, spoločnosti, ktoré vo svojom obsahu sa môžu svojim náboženským činnostiam venovať, len nie sú považované za cirkvi a náboženské spoločnosti podľa osobitného zákona. To znamená, nemajú právo na benefity, ktoré štát poskytuje. Čiže ústavou garantované  práva zaručené sú, hoci nemajú nárok na benefity, ktoré  štát poskytuje. Ako príklad vám prečítam niekoľko organizácií, ktoré sú registrované v registri občianskych združení na Ministerstve vnútra Slovenskej republiky, ktoré sú vedené práve pod kapitolou Cirkevná a náboženská oblasť. Sú to napr. Združenie na podporu moslimskej kultúry, Klub arabskej kultúry, Bódhi Považská Bystrica, to je budhizmus, Asociácia orientálnych umení a metód, Pravoslávny zbor svätého Nikolaja a tak ďalej a tak ďalej. Tretí argument, ktorý sa často používa, je argument, že ten cenzus 20 000 či teraz podpisov alebo podľa navrhovaného znenia je privysoký. Treba povedať, že štát si často v rozličných predpisoch umelo stanovuje cenzus, na základe ktorého alebo po splnení ktorého poskytuje  určité benefity. Takto umelo máme stanovenú 5-percentnú hranicu, ktorú musia politické strany získať, aby sa dostali do parlamentu. Takto umelo máme stanovenú hranicu 3 % na to, aby získali podporu. A takto máme v mnohých, v mnohých ďalších  prípadoch stanovenú umelú hranicu. Táto hranica vychádza z histórie. Bola prijatá v roku 1991. A myslím si, že pre podmienky Slovenskej republiky je aj naďalej primeraná. Mohol by som, samozrejme, ešte pokračovať aj v tých ďalších čiastkových protiargumentoch  a v ich oponovaní. Každopádne dovoľte mi, aby som  povedal, že v podobnej veci, ktorú namieta aj generálny prokurátor a ktorá sa objavila aj v niektorých ďalších dokumentoch, rozhodoval Ústavný súd Českej republiky. Ja chápem, že toto rozhodnutie nie je pre Slovenskú republiku záväzné, no napriek tomu je to rozhodnutie, ktoré nám slúži minimálne na podporu a porovnanie, pretože sa týka zákona, ktorý bol spoločne prijatý pre vtedajšiu federáciu. Vo viacerých ustanoveniach sa tu veľmi presným spôsobom argumentuje, prečo ten istý zákon, ktorý platí aj na Slovensku a platí aj v Českej republike, nie je protiústavný. Dovolím si prečítať aspoň jednu krátku pasáž: „Listina,“ t. j. Listina základných práv s slobôd, ktorá je inkorporovaná  aj v Ústave Slovenskej republiky, „hovorí o cirkvách a náboženských spoločnostiach bez toho, aby ich rozlišovala na registrované a neregistrované. Predchádzajúca aj súčasná právna   úprava rešpektuje postavenie cirkví a náboženských spoločností na základe listiny tak, že aj cirkvám a náboženským spoločnostiam, ktoré nie sú registrované,  t. j. nemajú právnu subjektivitu, je zaručené právo organizovať sa na vykonávanie náboženskej slobody a nie je to v rozpore s ústavným poriadkom a právnym poriadkom Českej republiky.“ Hovorím, mohol by som aj ďalšie ustanovenia z tohto uznesenia Ústavného súdu Českej republiky  prečítať. Dovoľte mi však na záver povedať, štát sa rozhoduje, ktoré trendy spoločnosti bude podporovať a voči ktorým trendom bude opatrný. Štát by si mal veľmi pozorne všímať obsah, náplň a zameranie rozličných subjektov, ktoré žiadajú o štátnu podporu a štátne benefity. Je výsostným právom štátu stanoviť si podmienky, za akých určité benefity poskytovať bude. Ja si myslím, že aj súčasne platný zákon aj ten, ktorý predkladáme, súhlasí s týmto základným právom štátu urobiť si v oblastiach, v ktorých poskytuje finančné prostriedky, poriadok. Ďakujem veľmi pekne.