F. Mikloško, poslanec: (2008-07-03):
Všetci sme svedkami toho, že táto vládna koalícia začína pomaly kriminalizovať, ekonomicky kriminalizovať predchádzajúcu vládu. Táto vládna koalícia má právo a povinnosť čokoľvek vytiahnuť, čo bolo zlé a protizákonné a má právo a povinnosť čokoľvek hovoriť v tomto parlamente, ale rovnako musí mať opozícia právo brániť sa a pokiaľ bude treba brániť sa časovo neobmedzene. Čiže, ak dnes bránime to, že hoci v ideologickej rovine sme sa zrazili a bránime možnosť, teda bránime možnosť, aby sme tu mohli ochraňovať nášho kolegu Minárika, bránime tým zároveň právo v budúcnosti, pokiaľ by tu chcel niekto vyťahovať správy a obviňovať opozíciu alebo niektorých poslancov, bývalých členov vlády, aby tento nebol obmedzený v tom, že za 10 minút má právo sa brániť. Teda nie je to divadlo, je to zápas o istý precedens, je to zápas o slušné postavenie slovenského parlamentu. Dámy a páni, pán poslanec Mečiar argumentoval vo svojom návrhu na odvolanie pána predsedu Minárika, že dnes je v strane, za ktorú nekandidoval alebo dnes smeruje do strany, za ktorú nekandidoval v parlamentných voľbách v roku 2006. Nuž, pozrime sa na to v súvislosti s pánom Mečiarom a s HZDS  a najmä s HZDS. V roku 1990 pán Mečiar kandidoval za VPN. V roku 1991, pokiaľ mi pamäť siaha, v apríli vytvoril on a jeho priatelia z národného parlamentu i federálneho HZDS. V Predsedníctve Slovenskej národnej rady boli vtedy 3 poslanci HZDS pán Sečánsky, pán Žingor a pán Lupták, nie Ján Ľupták, ale pán Lupták z Košíc. My sme ich vtedy neodvolali, hoci sme mali naprostú pokojnú väčšinu v parlamente. A ja sa pýtam pána Mečiara: Prečo ste ich vtedy nestiahli z Predsedníctva Slovenskej národnej rady. Pretože jednoducho vám už nepatrili, nekandidovali vo voľbách v roku 1990 za tú stranu, ktorú vtedy predstavovali. Prečo sa títo poslanci nevzdali mandátov, ako ste vy pred chvíľou alebo prednedávnom argumentovali, že sme mali odísť z parlamentu a nie tu ešte strašiť. Druhý príklad, v marci 1994 sme odvolali vládu Vladimíra Mečiara. Tak ako sme odvolali Vladimíra Mečiara, teda ako sme odvolali vás, pán Mečiar, tak sme mohli odvolať aj predsedu parlamentu, predsedu Národnej rady Slovenskej republiky Ivana Gašparoviča. Podľa parlamentných prepočtov post predsedu Národnej rady Slovenskej republiky už nepatril HZDS. My sme Ivana Gašparoviča vtedy neodvolali. Pýtam sa: Prečo ste ho nestiahli? Už mu to nepatrilo, nepatrilo mu to podľa počtov tak, ako tvrdíte, že dnes nepatrí predsedovi Minárikovi postavenie predsedu výboru podľa počtov. Tretí príklad. V roku 1997 vystúpil poslanec Rudolf Filkus z klubu DÚ a práve potom, čo vystúpil z klubu DÚ a pokiaľ sa nemýlim aj zo strany DÚ, práve potom ste ho vy zvolili za HZDS, ktorého ste boli predsedom, za podpredsedu Národnej rady Slovenskej republiky na post, ktorý patril opozícii. Absolútne nezávislý poslanec, ktorý odišiel z klubu, aj zo strany a vtedy bol zvolený na post podpredsedu parlamentu, na post, ktorý mal byť obsadený od začiatku volieb a ktorý nebol demonštratívne obsadený, pretože opozícii nič nepatrilo, ale dostal ho pán Filkus za odmenu zrejme, že vstúpil  z DÚ. O čom to tu rozprávate, pán Mečiar? Aké argumenty predkladáte dnešnému parlamentu? Ale ja sa pýtam všetkých poslancov: Aké argumenty chce dnešný parlament vziať do úvahy od Vladimíra Mečiara, aby odvolal pána Minárika? Ale, pán Mečiar, tu nejde o toto, tu nejde o kandidovanie za stranu a nejde ani o to, či niekto je podľa počtu, alebo nie. Tu ide o jednoduchú vec. Dôvod je zrejme ten, že v roku 2005, keď sme boli vo vláde, ministri Palko a Lipšic boli ministrami, predseda Hrušovský bol predseda parlamentu, vtedy Pavol Minárik zdôvodňoval v parlamente ústavný zákon o zrušení Mečiarových amnestií. Bolo to v apríli 2005. A, pán Mečiar, vy ste známy tým, že nezabúdate a čakáte na vhodnú chvíľu, aby ste mohli dať podľa vášho videnia veci na poriadok. Pán Mečiar, lenže ani my nezabúdame, a preto vám pripomíname tú históriu. Povedal som vám, ako sme sa správali my, keď sme mali možnosť odvolať členov Predsedníctva Národnej rady, Ivana Gašparoviča, keď sme sa prizerali na to, ako ste volili do funkcie podpredsedu, pána Filkusa. A teraz, ak dovolíte sa pozriem, ako ste sa správali vy. Nepamätáte sa. Noc dlhých nožov v novembri 1994. Celú noc ste odvolávali všetky volené funkcie v štáte. Bol to absolútny škandál. Nebohý Ján Langoš vám sám vtedy jasne povedal, že sa správate ako agresori v okupovanej krajine. Samozrejme, to isté ste ešte rýchlejšie urobili vo vláde. A potom obsadzovanie výborov po voľbách v roku 1994. Poslankyňa Keltošová za HZDS vtedy vynikala, dominovala, podávala tieto návrhy. Poslankyňa Keltošová navrhla, že rektora Univerzity Komenského, dvojnásobného prof. Juraja Šveca, CSc. na jej návrh ste vy, HZDS poslali do výboru pre životné prostredie, hoci jeho strana DÚ ho navrhla prirodzene do výboru pre školstvo. Primitívna pomsta, ponižovanie ľudí, ponižovanie poslancov, najstaršia univerzita na Slovensku Univerzita Komenského, dvojnásobný rektor a pani poslankyňa Keltošová za HZDS demonštratívne za smiechu celej sály ho posielala do výboru pre životné prostredie. To bola parlamentná kultúra, to boli časy. Pán Mečiar, boli ste vtedy opitý mocou. Dnes by ste robili to isté, keby ste mali moc. Dnes vaša moc je menšia, a preto odvolávate to, na čo máte moc, odvolávate predsedu výboru. Na viac v tejto chvíli nemáte moc. Noc dlhých nožov. Rovnako v noci, v poslednú noc, keď ste boli vo vláde v marci 1994, ste privatizovali akcie VSŽ. Noc vám je sympatická, milujete noci, všetko v noci. Jedinú výnimku tvorí únos prezidentovho syna, ten bol cez deň, takže som náchylný veriť, že ste to neorganizovali vy, pretože to nebolo v noci. Pán Mečiar, a čo vám hovorí dátum 4. december 1996? Máte dobrú pamäť a iste sa pamätáte, že ste odvolávali vtedy poslanca Gauliedera z Národnej rady Slovenskej republiky. Hovorí o tom stenografická správa o 21. schôdzi Národnej rady Slovenskej republiky. O tomto dni 4. decembra 1996 je celá prvá časť správy, teda od strany 1 po stranu 137. Pán Mečiar, prečítajte si 137 strán ešte raz, aby ste vedeli, čo bola vaša politická kultúra, čo bola politická kultúra HZDS, predsedu parlamentu, poslancov, ktorú ste predstavovali v roku 1996 vy a HZDS. Mohol by som z tejto správy čítať 2 hodiny, ale budem len pre pamäť, aby sme si oživili po 14 rokoch, prečítam len základné veci, aby sme vedeli, o čo vtedy išlo. Na začiatku schôdze vystúpil pán poslanec Gaulieder a povedal: „Vážený pán predseda, (vtedy Gašparovič), vážené kolegyne a kolegovia, dovoľte mi, aby som vám oznámil, že som nikdy nezaslal žiaden list predsedovi Národnej rady, v ktorom sa vzdávam mandátu poslanca. Tento list, ktorý je podvrhom, som dostal vo fotokópii dnes, je písaný 26. novembra. Takýto list som nikdy neodoslal, nenapísal predsedovi parlamentu. Predsedovi parlamentu som napísal list, v ktorom píšem, že sa poslaneckého mandátu nevzdávam a verejne tu vyhlasujem pred plénom Národnej rady, že poslaneckého mandátu sa nevzdám do konca I. volebného obdobia Národnej rady.“ Najlepšie, myslím, že to celé popísal vo svojom vystúpení Ján Čarnogurský a preto prečítam, toto bude pomerne dlhší príspevok a potom už pôjdem veľmi rýchlo k záveru. Pán poslanec Čarnogurský hovorí toto: „Pri dnešnom rokovaní,“ vtedy hovoril, „pri dnešnom rokovaní o tomto bode význam nášho  rokovania spočíva v tom, že sa zdá, že väčšina tohto parlamentu, ale v každom prípade imunitný výbor tohto parlamentu porušil všetky kľúčové zásady demokratického štátu a navrhol vlastne pozbavenie poslaneckého mandátu nášho kolegu, poslanca Františka Gauliedera. Mandátový výbor navrhol pozbavenie poslaneckého mandátu  Františka Gauliedera na základe falšovaného dokladu, na základe listu, ktorý odoslal neznámy odosielateľ, anonymný odosielateľ predsedovi poslaneckého klubu Hnutia za demokratické Slovensko Tiborovi Cabajovi. Je to charakteristické, že práve Tiborovi Cabajovi. V tomto smere sa tomu neznámemu odosielateľovi nedivím. A list, ktorý mal byť k dispozícii, vykazuje celkom viditeľné znaky úpravy, dodatočné úpravy. Keď sa pozriete na tento list, tak nepotrebujete byť, ani ja nepotrebujem byť znalcom písma, písmoznalcom. Ale je zrejmé, že text listu, teda vlastný text listu je písaný iným písacím strojom ako dátum a adresa predsedu Národnej rady Ivanovi Gašparovičovi. To znamená, že tento list bol dodatočne upravovaný, je falšovaný a na základe falšovaného dokladu ideme pozbavovať poslanca Národnej rady jeho mandátu. Pripomíname to vám, pani Zelenayová sa usmieva (pani Zelenayová bola poslankyňa za HZDS), ktorá píše také zanietené články o suverenite Slovenskej republiky. Hovorili ste o tom, ako si konečne budeme vládnuť sami. Takto si vládneme sami, panie kolegyne a páni kolegovia. Ak sa v slobodnej Slovenskej republike na základe falošného, falšovaného dokladu pozbavuje poslaneckého mandátu poslanec slovenského parlamentu, tak táto Slovenská republika nie je demokratickým štátom. Nie je ani slobodným štátom a, samozrejme, potom sa nemôžeme diviť, ak sa s nami takýmto spôsobom na medzinárodnej scéne zaobchádza. V podstate všetci vieme, ako k tomu dokladu došlo. Hnutie za demokratické Slovensko, neisté si lojalitou svojich budúcich poslancov aj pani Zelenayovej, aj pani Zelenayová podpísala takýto doklad, dalo podpísať svojim kandidátom bianco list, teda list bez dátumu o tom, že sa vzdávajú poslaneckého mandátu v súvislosti s vystúpením z poslaneckého klubu HZDS. Samotný tento podpis bol neplatný a tento doklad, na základe ktorého prerokúvame tento bod, je neplatný, povedal by som, aj bez ohľadu na to, že bol dodatočne upravovaný. Je neplatný preto, lebo porušuje ústavu a síce čl. 73 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky. Čl. 73 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky hovorí, že poslanci sú zástupcovia občanov. Mandát vykonávajú podľa svojho svedomia a presvedčenia a nie sú viazaní príkazmi. Právny úkon, každý právny úkon od obyčajnej kúpnej zmluvy až po nakladanie s poslaneckým mandátom je neplatný, ak sa prieči ústave a zákonom Slovenskej republiky. Tento podpis, a to sa netýka iba Františka Gauliedera, to sa týka váš všetkých (myslel HZDS), aj pani Zelenayovej sa to týka, je neplatný z toho dôvodu, že v rozpore s čl. 73 Ústavy Slovenskej republiky núti poslancov, aby boli viazaní príkazmi svojej strany a nerozhodovali na základe svojho svedomia a presvedčenia. V tomto zmysle je aj bianco podpis o vzdaní sa poslaneckého mandátu od samého počiatku neplatným a, samozrejme, v prípade, že snemovňa rozhodne  tak, ako sa dá očakávať, František Gaulieder má možnosť to napadnúť na Ústavnom súde.  Som presvedčený, že tak aj urobí. Ale uvedomte si opäť, páni kolegovia z koaličných strán, že pozbavenie poslanca na základe takéhoto falšovaného dokladu sa Slovenská republika dostáva na úroveň Bieloruska a Srbska. Čítame v novinách, čo sa tam deje. Tam taktiež všetky nepokoje, ktoré tam momentálne prebiehajú, vznikli na základe toho, že pozbavili poslaneckého mandátu v prípade Bieloruska viacerých poslancov najvyššieho zákonodarného zboru, v prípade Srbska viacerých poslancov miestneho zastupiteľstva v Belehrade.“  Toľko Ján Čarnogurský, ktorý nás uviedol do problematiky. Dámy a páni, tá rozprava trvala hlboko do noci. Zapojili sa do nej prakticky všetci poslanci opozície, všetci poslanci. Bojovali za koaličného poslanca. Treba povedať, pre pamiatku, teda pre istú pamäť, že jediný poslanec, jediný poslanec vládnej koalície, ktorý jasne vystúpil, že je proti, a tak sa aj zachoval, bol poslanec Združenia robotníkov Slovenska, pán Poliak, ktorý bol predseda Mandátového a imunitného výboru a ktorý jasne povedal, že je proti takémuto voľačomu. Ostatní všetci veľmi pokojne. Hlasovanie mám k dispozícii. Nebudem tu vyťahovať všetky tieto vystúpenia, spomeniem iba tri za HZDS, aby sme vedeli, v akej atmosfére pracovala táto strana. Pán poslanec Hofbauer, 81. Veľmi stručne. Citujem pána poslanca, mal na mysli celú rozpravu, ktorá tam prebiehala, celý ten zápas: „Tak nerobte z tohto zasadnutia srandovné podujatie, prepáčte za výraz a neznevažujte tento priebeh, pretože to, čo tu predvádzate, je smiešne.“ Čiže to, čo sa tu dialo v parlamentnej snemovni, čo potom Štrasburg odsúdil, to bolo podľa poslanca HZDS pána Hofbauera smiešne a srandovné. Pán poslanec Húska je tiež zaujímavý. Ten veľmi jasne odpovedal na niektoré výpady smerom na pána Mečiara. Pán poslanec Húska hovorí: „Vážené dámy a páni, chcel by som reagovať na niektoré výroky. Je naozaj dôležité, priatelia, aby sme, samozrejme, mali právo používať argumenty a používať aj názory, ale podľa možnosti nezhadzujme ľudí. Pokus pána poslanca Kňažka, keď hovorí, ja som urobil z priemerného právnika čosi, priatelia, veď to nie je pravda. Z nejakého človeka nejaký druhý pri náhodnej chvíli nič neurobí. Ubezpečujem vás, zúčastnil som sa niekoľkokrát na stretnutí  so zahraničnými partnermi, ktorí po expozé pána premiéra konštatovali, hovoríme vám, že ak vám treba dačo závidieť, tak je to osoba s takýmto registrom znalostí, schopnosti logickej úvahy, argumentácie a znalosti problematiky v jej vnútorných súvislostiach. Takáto je skutočnosť. To znamená, že týmto spôsobom, prosím vás, nezdvihnete nijako svoje latky.“ Áno, logické úvahy, argumentácia, znalosť problematiky v jej vnútorných súvislostiach. Práve to prežívame. A pán poslanec Švec, HZDS, strana 115, 116: „Vážený pán predseda Gašparovič, vážené kolegyne, kolegovia, nepatrím medzi tých, ktorí vystupujú vo faktických poznámkach. Prvé dni, keď som bol v parlamente, som si povedal, že nikdy sa neznížim na úroveň, akú tu predvádza 10 – 15 poslancov tohto parlamentu. A ostatní musíme počúvať. Skutočne svojim priateľom a blízkym hovorím, že sa čudujem, že ľudia, ktorí vo svojich rodinách, vo svojich zamestnaniach a vo svojom okolí zožínajú úctu, že sú to seriózni, inteligentní ľudia, ako sa tu správajú, ako sa jeden na druhého iróniou zosmiešňujú a chcú povyšovať, ja to neurobím. Vrátim sa k meritu veci,“ hovorí pán poslanec Švec za HZDS, „k tomu, o čom rokujeme. Fero Gaulieder, hovorím o tebe, prečo čušíš? Na pravej strane tu teraz sedí tvojich 60 kamarátov, už asi bývalých podľa tvojho správania, ale ešte by si si ich mohol udržať. Povedal som ti aj v mandátovom a imunitnom výbore, že som si vážil vždy tvoje postoje, vedel si zdravo oponovať aj v klube, aj v parlamente. Vážil by som si ťa i naďalej za to, že máš tvrdý postoj, ktorý je rozdielny proti nám, oproti nám 60, ale až vtedy, keby si dotiahol svoj čin do konca. Áno, mám iný názor, opúšťam vás, idem do druhého krídla, ale vzdávam sa aj mandátu, tu ho máte, nechcem ho. Ja by som to osobne tak urobil. Prosím ťa, nemrzí ťa, keď si sedel tu a pred tou ľavou stranou si nás obhajoval, bol si jedným z našich obhajcov, teraz si sadneš medzi nich a pozeráš sa, ako do tvojich kamarátov tu nemóresne, neslušne bijú? Prosím ťa, odpovedz a zareaguj na toto, ty si to zapríčinil.“ Aby bolo jasné, pán poslanec Gaulieder potom prešiel si sadnúť medzi nás, medzi opozíciu a tam sedel. Dámy a páni, mohol by som čítať dve hodiny. Poviem už len záver. Záver schôdze. Predseda Národnej rady Slovenskej republiky Ivan Gašparovič: „Prosím, prezentujme sa a hlasujme. Prezentovalo sa 136 poslancov, za návrh hlasovalo 77 poslancov, proti návrhu hlasovalo 59 poslancov, hlasovania sa nezdržal nikto.“ (V sále bol potlesk, výkriky, pískanie v sále.) Ďalej hovorí pán predseda Gašparovič: „Panie poslankyne, páni poslanci, aj s odporúčaním mandátového a imunitného výboru podľa § 48 ods. 7 zákona Slovenskej národnej rady č. 80/1990 Zb. o voľbách do Slovenskej národnej rady v znení neskorších predpisov na uprázdnený mandát za pána poslanca Kamila Haťapku, ktorý  išiel do Mexika za veľvyslanca, nastúpi náhradník Miroslav Michalec  a na uprázdnený mandát poslanca Františka Gauliedera,“ uprázdnený, bol uprázdnený, „nastúpi náhradník Ján Belan. (Sústavný hluk v sále.) Osvedčenie o tom, že sa páni Miroslav Michalec a Ján Belan stali poslancami Národnej rady Slovenskej republiky 4. decembra 1996 odovzdám po zvolení sľubu.“ (Hlasy z pléna: Hanbite sa!) „Takže prosím pánov poslancov Miroslava Michalca a Jána Belana“, hovorí pán predseda Gašparovič, „aby predstúpili pred rečnícke miesto a zložili ústavou predpísaný sľub. Prosím pána poslanca  Sečánskeho (toho, ktorého som už spomínal, ktorého sme my nevylúčili z Predsedníctva Národnej rady), aby prečítal sľub poslanca. Prosím, páni poslanci, aby ste pri skladaní sľubu pánov poslancov stáli.“ Poslanec Sečansky: „Sľubujem na svoju česť a svedomie vernosť Slovenskej republike. Svoje povinnosti budem plniť v záujme jej občanov, budem dodržiavať ústavu a ostatné zákony a pracovať tak, aby sa uvádzali do života.“ (Počas čítania sľubu buchot do stolov a pískanie. Búchanie, pískanie a potlesk v sále, výkriky: Fuj! Búchanie trvajúce až po prerušení schôdze.) Nuž, keď to porovnáme, ako dnes bránime opozičných poslancov, budúcich  aj dnešných, tak tu nejaký buchot nepočujem, jedine, že by som ja začal búchať. Predseda Národnej rady Slovenskej republiky Ivan Gašparovič na záver: „Ďakujem, želám pánom novým poslancom veľa úspechov pri ich poslaneckej práci. Zajtra budeme pokračovať o 9.00 hodine. Dobrú noc.“ Takto sa končí, takto sa končí hra o Henrichovi VIII. a Thomasovi Morrisovi. Dámy a páni, je to po 14 rokoch. Aspoň to základné, som chcel, aby sme si to pripomenuli. Takéto je  politické a parlamentné pozadie návrhu Vladimíra Mečiara na odvolanie predsedu výboru  Pavla Minárika. Na takejto politike, o ktorej som tu hovoril, na takejto politike a na takýchto ľuďoch sa budoval tento štát, Slovenská republika. Bude zrejme ešte dlho trvať, kým sa to bude naprávať. Dnešným hlasovaním budete veci pomáhať, dámy a páni, poslanci  a poslankyne, môžete ich posúvať dopredu alebo dozadu. A na záver tohto môjho vystúpenia písomného dávam návrh tretieho uznesenia. Uznesenie k tlači 685: „Národná rada Slovenskej republiky vyzýva poslanca Vladimíra Mečiara, aby sa verejne ospravedlnil ako predseda HZDS za vylúčenie poslanca Františka Gauliedera z Národnej  rady Slovenskej republiky dňa 4. 12. 1996.  František Mikloško. Zdôvodnenie. Vylúčenie poslanca Františka Gauliedera z Národnej rady Slovenskej republiky bolo v réžii hnutia HZDS, ako dokazuje stenografická správa o 21. schôdzi Národnej rady Slovenskej republiky, I. časť.“ Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)