D. Čaplovič, poslanec: (2003-12-03):
Za neprofesionálne považujem oslovenie tohto pracoviska až v rámci pripomienkového konania cez Slovenskú akadémiu vied, a nie ešte v čase, keď sa zákon pripravoval, jeho filozofia a následné paragrafované znenia sa upravovali, a to napriek tomu, že Slovenská akadémia vied je jedným z významných zdrojov autorského, podčiarkujem, vedeckého zázemia v našom štáte so skúsenosťami využívania autorských práv originálnych vedeckých prác, základného, ale aj aplikovaného výskumu, ale aj patentov z medzinárodného hľadiska v európskom a svetovom kontexte. To sa týka aj vo vzťahu k slovenským univerzitám či rezortným vedeckým pracoviskám. Z tohto dôvodu bolo už veľmi nepravdepodobné dačo zásadné a celkovo koncepčné ovplyvniť v tomto pripomienkovom konaní aj so vzťahom ku tvárneniu predloženého textu v legislatívnom procese. Ako vedec dlhé roky sa pohybujúci v tomto procese originality, tvorivosti, inovačných prvkov musel som v úvode tieto myšlienky vysloviť. Chýba nám úcta k odbornosti, profesionalite, skúsenosti a istej rozhľadenosti. Dnes už, vážené kolegyne, vážení kolegovia, nestačí prekladať len z cudzieho jazyka a vytvárať rozličné kompiláty, implantovať do jedinečného európskeho právneho organizmu svojím spôsobom cudzie americké zákonodarné normy. Takýmto nedostatkom trpelo naše právo po roku 1948, ja sa pozerám nato ako historik, keď sa do nášho európskeho hodnotového právneho systému od tohto roku implantovali cudzie prvky vtedajšieho sovietskeho či ruského práva. Vážení prítomní. Už na rokovaní gestorského výboru Národnej rady Slovenskej republiky som uviedol zásadné odmietavé pripomienky s procedurálnym návrhom vrátiť navrhovateľovi zákon na dopracovanie. Tento návrh neprešiel, a preto sa pokúsim ho znovu predložiť. Podobne ako všetky akceptovateľné pozmeňujúce návrhy, ktoré však nemôžu vyriešiť, samozrejme, už pri príprave a základnej filozofii zle nastaveného návrhu zákona. Pána ministra kultúry som ešte v gestorskom výbore oslovil a osobne som sa ho opýtal, či v zmysle terajšieho návrhu z obsahu zákona tento ústredný orgán štátnej správy, toto ministerstvo pracovalo predovšetkým pre autorov, pre tvorcov pri obhajobe ich nezmazateľného autorstva, ich autentickosti, slovom ochrany ich duchovna, alebo pracovalo v prospech istých obchodných skupín. A už tu máme okrem problematických obchodných reťazcov aj iný druh obchodného reťazca, a ja si dovolím povedať pauperizujúceho autorov, tvorcov, inovátorov a ich nepopierateľnej originality, jedinečnosti, ktorý sa správa k tomuto fenoménu ľudského ducha len ako k tovaru, na ktorom sa dá zarobiť, samozrejme, predovšetkým v prospech seba. Veľká škoda, že sa až teraz vedie k obsahu návrhu zákona kvalifikovaná diskusia, a to napriek tomu, že ide o jeden zo spoločensky najzávažnejších zákonov, ktorý upravuje neobyčajne citlivé, mnohoaspektové vzťahy týkajúce sa tvorivej literárnej, vedeckej a umeleckej činnosti a má aj mimoriadne závažné medzinárodné súvislosti. Najmä vzhľadom na celý rad medzinárodných zmlúv o duševnom vlastníctve, ktorým je Slovenská republika viazaná tak v európskom meradle, ale, samozrejme, ako aj v globálnych súvislostiach. V širokej miere sa však dotýka aj subjektov, ktoré sa priamo o oblasť autorského práva a s ním súvisiacich práv ani nezaujímajú, u časti podnikateľov s modernou technikou i občanov spotrebiteľov. Chcem preto zdôrazniť, že toto stanovisko je odmietnutím uvedeného materiálu ako celku, pretože nerieši najzákladnejšie koncepčné otázky, ktoré moderný autorský zákon by mal riešiť. Vedeckí pracovníci Ústavu štátu a práva Slovenskej akadémie vied môžu dokumentovať veľmi rozsiahlym zoznamom svojich vedeckých, odborných, ale aj popularizačno-osvetových prác vrátane už spomínaných prekladov prác renomovaných svetových odborníkov z oblasti autorského práva, najmä z nemeckého, anglického a francúzskeho prostredia, kde sú uverejnené. Kto nechce veriť v časopise Ústavu štátu a práva Právny obzor, inak v časopise, ktorý je najstarší na Slovensku, vznikol v roku 1921, a v časopise vydávanom Ministerstvom spravodlivosti Slovenskej republiky Justičná revue. Tu prejavovali svoju dlhodobú intenzívnu aktivitu v záujme serióznej prípravy nového slovenského autorského zákona. Od roku 1993, t. j. od vzniku Slovenskej republiky, konkrétne mnohými osobnými listami písanými a adresovanými kompetentným predstaviteľom ústredných orgánov štátnej správy a členom zákonodarného zboru. Kto však mal v minulosti i dnes má záujem o profesionálny, odborne fundovaný prístup. Tak ako pri iných zákonoch, a v tomto prípade však zvlášť, Ústav štátu a práva Slovenskej akadémie vied ako vedecká inštitúcia v oblasti právnych vied nebol nikdy oslovený, aby sa zásadne koncepčne podieľal na tvorbe takej závažnej normy, ktorá sa týka celej Slovenskej akadémie vied. Konkrétne ide najmä o autorsko-právnu ochranu výsledkov vedeckej tvorby realizovanej v rámci tejto inštitúcie. Samozrejme sa to dotýka aj vysokých škôl, našich univerzít, a ako som spomínal aj rezortných vedeckých pracovísk, ktoré ešte máme a pôsobia v našom prostredí. Okrem vedeckej sféry sa návrh zákona dotýka aj iných tvorivo činných osôb. Osobitne umelcov vo všetkých oblastiach umenia i činnosti masových médií. Zásadným spôsobom sa však dotýka aj podnikateľov, ktorí nové výsledky tvorivej činnosti rozširujú v spoločnosti. Osobitne chcem zdôrazniť spojitosti s inštitútom takzvanej kolektívnej správy práv podľa autorského zákona, že bude mať ekonomický dopad aj na výrobcov a dovozcov nenahraných nosičov, prístrojov na zhotovovanie rozmnožených zvukových a zvukovo-obrazových záznamov, reprografických a podobných technických zariadení právnických alebo fyzických osôb poskytujúcich rozmnožovacie služby, ako aj predajcov uvedených zariadení a nosičov, porovnajme najmä § 21 ods. 5 až 8 platného autorského zákona a § 24 ods. 6 až 9 a § 78 a nasledujúceho návrhu nového autorského zákona. Rozhodne aj na celé trhové prostredie podnikania bude mať dopad s touto technikou aj na konečných adresátov, teda spotrebiteľov. Pritom spojitosti s inštitútom takzvanej kolektívnej správy a s tým, za čo všetko chcú organizácie takzvanej kolektívnej správy dnes vyberať peniaze z titulu, citujem, „používania autorských diel“, už v reálnom praktickom živote dochádza doslova k absurdnostiam, ktorým však dotknuté subjekty nevedia čeliť pod tlakom organizácií takzvanej kolektívnej správy, ktoré sa odvolávajú na platný zákon. Napríklad ani šofér v autobuse, aby som uviedol jeden z konkrétnych príkladov, nemá púšťať nahlas hudbu, lebo ak by ju počul cestujúci, už i tu ide o údajné verejné šírenie predmetov ochrany podľa autorského zákona, za ktoré má prevádzkovateľ dopravného prostriedku platiť príslušnej organizácii kolektívnej správy. To je však jeden z príkladov absurdností, kam dospela takzvaná kolektívna správa práv podľa autorského zákona od roku 1997 v praxi. Veď verejnosť predsa nenastupuje do dopravného prostriedku, aby počúvala hudbu so šoférovho rádia, ale aby využila dopravnú službu a odviezla sa tam, kam potrebuje. Na druhej strane vodič si ju púšťa azda aj preto, aby neupadol do mikrospánku, čo pri jeho vysokej zodpovednosti za životy a zdravie cestujúcich možno ľudsky celkom chápať. Podobne je to pri hudbe znejúcej, citujem, prepáčte, na verejnej toalete... Špekuluje sa už aj o tom, že týmto spôsobom by mali byť spoplatnené dokonca aj hudobné nástroje a pri tejto extenzívnej logike nevieme, čo nás v spojitosti s inštitútom takzvanej kolektívnej správy ešte čaká. Pripomínam, aby som aj ja zachoval autorské práva, že vo svojom vystúpení vám, ctená Národná rada, sprostredkúvam stanoviská právnych expertov, najmä spomínaného pána prof. Dr. Jána Švidroňa. Samozrejme, v plnej miere som sa s nimi stotožnil, pretože zohľadňujú aj moje skúsenosti tvorcu, autora. Kolegyne a kolegovia, vážený pán minister, vážená pani spravodajkyňa, autorský zákon je základným zákonom pre celú oblasť kultúry, vedy i médií. Jeho poslaním na prvom mieste má byť stimulovanie novej tvorivej činnosti a spoločenského rozširovania jej výsledkov v korektných, presne stanovených právnych normách a formách. Pripomínam, že práve prof. Švidroň celým radom článkov, i keď sa veľmi často spochybňuje, a ja som si vytiahol z internetu jeho  príspevky, teraz najnovšie v  Nemecku, v Spolkovej republike Nemecko, aj prekladov zo zahraničnej vedeckej literatúry medializoval v odbornej a vedeckej právnickej tlači potrebu serióznej prípravy nového autorského zákona. Tieto teoretické úvahy o potrebe prípravy nového autorského zákona do praktickej legislatívnej roviny uplatnil aj tým, že v marci, a budem trošku historický v tejto oblasti, že v marci v roku 1994 pripravil pre Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky legislatívny zámer na prípravu nových zákonných úprav v oblasti autorského práva a s ním súvisiacich práv. Hoci tento legislatívny zámer operatívna porada ministra kultúry prijala dňa 28. marca 1994, nerealizoval sa a príprava autorského zákona bola administratívne zverená odborníkom z iných oblastí, čo sa, žiaľ, u nás na Slovensku často stáva, ako je autorské právo, konkrétne v roku 1995 vtedajším ministrom a ministerstvom kultúry prof. Dr. Jurajovi Cúthovi, DrSc., a po ňom ďalším. Táto neprofesionalita už v samotných prístupoch na uvedenom ministerstve naďalej, žiaľ, prežíva. Spomínaný legislatívny zámer z roku 1994 predpokladal čas serióznej prípravy nového slovenského autorského zákona vrátane nevyhnutnej hĺbkovej komparácie nových zákonov pre oblasť autorského práva prijatých v západnej Európe od druhej polovice 80. rokov, najmä pod vplyvom dopadu vedecko-technického rozvoja na autorské právo a s ním súvisiace práva a ich medzinárodné súvislosti. Operatívna porada ministra kultúry, ktorá uvedený zámer prijala, však zároveň uznesením nastolila požiadavku pripraviť nový návrh autorského zákona v úplne nereálnej lehote tri mesiace. A v podstate s takýmto prístupom sa veľmi často stretávame naďalej v slovenských podmienkach aj na ústredných orgánoch v štátnej správe, kde sa radšej, s prepáčením, nie desaťkrát meria a raz strihá, ale opačne, raz sa zastrihne, a tým sa všetko zlikviduje. Možno poukázať na skutočnosť, že napríklad v Belgicku sa veľmi dlho pripravovalo na nahradenie svojho starého autorského zákona, ktorý, to je práve západná Európa, ktorá má vždy tradíciu, bol platný od roku 1866. Stalo sa to až v roku 1994 po dlhej príprave, ako sa nedávno medzinárodne medializovalo. Takisto sa tak nestalo bez nových a nových problémov, lebo je to veľmi živý zákon, ktorým treba reagovať na nové a nové trendy v oblasti toho autorského práva. Uvedený počet rokov predpokladaných na prípravu nového autorského zákona v uvedenom legislatívnom zámere nielenže uplynul, ale bol aj podstatne prekročený. Stále však bez výsledku, ktorý by z právnovedeckého hľadiska bolo možné ohodnotiť ako seriózny. Slovenská republika sa naďalej borila,  a ja hovorím,  aj borí s prípravou nových zákonov pre oblasť autorského práva a ani aktuálny stav nenasvedčuje podľa mňa, že sa podarí prijať kvalitný zákon, ako mám z podkladov od expertov, ktorí so mnou spolupracovali. Samozrejme, na aktuálnom stave prípravy nového autorského zákona sa takisto podpísali časté zmeny na čele zodpovedného rezortu a meniace sa politické priority jednotlivých ministrov v oblasti kultúry. V nadväznosti na uvedené musím v záujme historického rozmeru poukázať na podstatnú chronológiu doterajšieho legislatívneho procesu, ktorý napokon vyústil do súčasného stavu, keď máme na parlamentnom stole návrh nového zákona, zákona vo svojej podstate aj s vypracovanými prílohami objemného, ale vo vzťahu k autorom a tvorcom čiastočne a možnože aj z veľkej časti macošského. To však neznamená, že chcem znevažovať prácu autorského tímu, ale pripomínam a opäť to opakujem, ako som to povedal pred chvíľou, radšej desaťkrát merať, raz strihať, ako bez merania len raz strihať. Potom mi táto situácia pripomína tvorcov daňovej reformy na slovenský spôsob, keď východiskom pre túto náročnú reformu bola diplomová či magisterská práca absolventa Ekonomickej univerzity v Bratislave pána Sulíka, a to je čo povedať. Dovoľte mi ešte pár slov k spomínanej genéze tvorby autorského zákona. V roku 1997 bol prijatý bez účasti pracovníkov Ústavu štátu a práva na jeho príprave s výnimkou opakovaných kritických stanovísk zaujímaných v Legislatívnej rade vlády Slovenskej republiky k predkladaným návrhom, kde pôsobila pani profesorka Ovečková, ktorá má obchodné právo, ale nemá  problematiku natoľko zoštudovanú.  Predkladala tieto pripomienky za Ústav štátu a práva a konkrétne za Slovenskú akadémiu vied. Kolektív Ústavu štátu a práva Slovenskej akadémie vied v spolupráci s Právnickou fakultou Univerzity Komenského, najmä však pána profesora Švidroňa, ktorý bol autorom vyššie uvedeného legislatívneho zámeru, už do roku 1994 vo viacerých publikáciách varoval pred medzinárodným fiaskom, ak sa nový autorský zákon nepripraví seriózne a v náležitej legislatívnej kvalite, pretože nové autorské zákony sú pod drobnohľadom zahraničných a medzinárodných inštitúcií tak vládnych, ako aj mimovládnych, akademických nevynímajúc. Prijatím zákona č. 383/1997 Z. z. už Slovenská republika jedno medzinárodné fiasko utrpela, stačí porovnať tento legislatívny zmätok so seriózne a kvalitne koncepčne úplne novým spôsobom premysleným, pripraveným českým autorským zákonom č. 121/2000 Zb. Do pozornosti všetkých dávam články uverejnené v časopise vydávaným Ústavom štátu a práva: Postmoderna, zneužívanie práva a nový slovenský autorský zákon, Právny obzor z roku 2000.  Súvislosti práva proti nekalej súťaži s autorským mediálnym právom Právny obzor z roku 2001. Nebudem teraz rozoberať tieto štúdie, ktoré mali byť základným a dôsledným podkladovým materiálom vychádzajúc z istej komparácie pri príprave aj tohto zákona. Žiaľ, myslím si, že sa tak nestalo. Dovolím si upozorniť toto vážené plénum, že to, čo sa tentoraz  predkladá ako návrh nového autorského zákona, nie je v podstate nič iné, ako jeho pôvodne predkladaná druhá verzia z prvého polroku 2003. Navrhovalo sa vzápätí prijať jej úplné znenie, čo by bol býval presne ten istý odborný efekt. Nesie v sebe všetky koncepčné aj legislatívnotechnické nedostatky nekvalifikovaného legislatívneho procesu, ktorý sa v Slovenskej republike začal v roku 1995 za vlády alebo ministrovania pána ministra Hudeca. V zákone č. 383/1997 Z. z. sa v značnom rozsahu nachádzajú celkom bezducho prevzaté ustanovenia ešte predchádzajúceho zákona č. 35/1965 Zb., a hoci ten vo svojej dobe pripravovali skutoční odborníci v oblasti autorského práva, vývoj však v tejto oblasti v medzinárodnom meradle od 80. rokov celkom nepredvídateľne akceleroval, a teda už ani tieto mnohé prvky, ktoré sa potom preniesli do toho zákona z roku 1997, nebolo možné realizovať. Nuž a takýto nekonzistentný legislatívny materiál nám nemožno ani v tomto prípade odborne, vedecky seriózne pripomienkovať. Krátko pred prijatím toho spomínaného zákona č. 383/1997 Z. z. bol potom prijatý zákon č. 283/1997 Z. z. Ten zaviedol spomenutý inštitút pod názvom Kolektívna správa práv podľa autorského zákona je spôsobom, ku ktorému v zákonnej úprave bolo zo strany právnej vedy ostro vyjadrené veľmi tvrdé a kritické stanovisko. Ako spoločensko-právny inštitút zásadne svoje opodstatnenie má, nie však v takejto zákonnej úprave. Prvá novela autorského zákona č. 234/2000 Z. z. aj napriek mediálnym protestom mnohých zainteresovaných subjektov postavenie organizácií takzvanej kolektívnej správy ešte výrazne posilnila, avšak bez ustanovenia akejkoľvek účinnej verejnej kontroly nad nimi. Z hľadiska právnej povahy  ide iba o občianske združenia, teda subjekty čisto súkromnoprávne, pričom odporcovia tohto zákona v médiách správne poukazovali na netransparentnosť ďalších finančných tokov, peňazí vyberaných organizáciami takzvanej kolektívnej správy, dokonca s možnosťou legislatívne veľmi svojráznym spôsobom sankcionovať iné podnikateľské súkromnoprávne subjekty, čím sa absolútne narúša základná zásada súkromného práva, rovnosť jeho subjektov, porovnaj § 21 ods. 8 platného autorského zákona. Pripomínam, že český zákonodarca si nič také nedovolil. Navrhovaná druhá novela autorského zákona č. 383/1997 Z. z., ktorá bola zverejnená na internetovej stránke Ministerstva kultúry Slovenskej republiky v prvom polroku 2003, tento nežiaduci trend zamýšľala ešte viac posilniť napriek, napríklad zvýšením percentuálnych sadzieb náhrad odmien, ktoré majú rôzne podnikateľské subjekty platiť týmto organizáciám, bez súčasného usilovania sa o zavedenie účinnej verejnej kontroly nad činnosťou organizácií takzvanej kolektívnej správy a bez zdokonalenia verejnej transparentnosti ďalších finančných tokov nimi spravovaných značne veľkých objemov peňazí. Aj proti tomu sa nielen vedecká, ale aj umelecká obec ozvala a je možné, že minimálne v tomto mal jej ohlas účinok, lebo od tejto nijakým ekonomickým rozborom nepodloženej požiadavky a jej právnej stránky, už opakovane ani nehovoriac, sa v ďalšom procese upustilo natrvalo alebo len na „prechodný čas“. Pozor však. Z návrhu tejto druhej novely autorského zákona sa však nedávno pripravil návrh nového autorského zákona, ktorý máme na stole. Nepochybne sa aj v tomto nekvalitnom legislatívnom návrhu odzrkadľuje istý vývoj, aj celý rad ustanovení má svoje opodstatnenie v európskych smerniciach pre oblasť autorského práva a iných medzinárodných dokumentov, ktorými je Slovenská republika viazaná. Ako hrubý legislatívny materiál tento pracovný podklad by sa dal využiť pri serióznej príprave skutočne nového slovenského autorského zákona. Prijať však tento návrh v takejto podobe ako zákon by bolo opäť veľmi nesprávnym legislatívnym krokom. Po rokoch 1997 a 2000 by to bolo v roku 2003 už po tretíkrát. Verím, že sa dá takejto trojročnej periodicite predsa len vyhnúť. Odmietam uvažovať v rovine menšieho zla, t. j. prijať takýto návrh zákona radšej ako žiaden. Ak sa v legislatívnom procese prípravy nového autorského zákona výraznejšie zaangažuje aj Slovenská akadémia vied, vysoké školy, odborníci, profesionáli,  tieto inštitúcie sú iste pripravené v rámci svojich možností a svojím dielom prispieť k budúcemu zdarnému výsledku, nie však na báze tohto legislatívneho návrhu, ktorý je už zaradený do programu prebiehajúcej schôdze Národnej rady Slovenskej republiky. Preto opakovane znovu pripomínam, že takýto návrh zákona nie je možné zo strany nášho poslaneckého klubu prijať. V zmysle rokovacieho poriadku Národnej rady Slovenskej republiky, konkrétne § 73 ods. 3a navrhujem, aby Národná rada, to je procedurálny návrh,   vrátila návrh zákona jeho navrhovateľovi na dopracovanie. Ďakujem vám za pozornosť a pani spravodajkyňa, nech sa páči.