Kaník, Ľudovít, poslanec NR SR (2013-10-23):
Vážená pani podpredsedníčka, pán minister, dámy a páni, včera sme sa tu zaoberali takým príbuzným zákonom, ktorý sa týka príplatku k príspevku, dnes pokračujeme rodičovským príspevkom a tieto dva zákony sú si veľmi blízke. Ony reagujú na situáciu, keď sa žena stane matkou, a na viažuce sa príspevky. A opäť musím povedať, že tieto zákony sú jedným z významných zdrojov príjmov, ktoré rodina získava zo štátu. Je to sociálny príjem, ktorým štát nejakým spôsobom sa snaží podporiť rodinu a matku v istej sociálnej situácii. To je úplne správne a úplne tak, ako to má byť. Jediná chyba, ktorá opäť aj v tomto zákone je, tá je veľká. A tým pádom devalvuje z veľkej časti ten pozitívny zámer a účel tohto zákona a to, že nijakým spôsobom sa nesnaží pozerať sa na prijímateľa tejto sociálnej dávky alebo tohto príspevku a vnímať, táto rodina akým spôsobom sa správa, aký vedie spôsob života, či patrí k tým zodpovedným rodinám, ktoré sú potom skutočne vhodným prostredím na výchovu detí, ktoré chceme, aby boli, aby v takýchto rodinách bolo čo najviac, alebo k nim nepatrí. A ja si pomôžem takým príkladom, ktorý potvrdzuje, že v celom zložitom a spletitom sociálnom systéme každá už časom preverená dávka alebo príspevok, alebo podpora vždy je naviazaná na isté očakávania, ktoré spoločnosť od prijímateľov má, a keď tie očakávania neplnia, tak sa tá spoločnosť voči nim nejakým spôsobom stavia tak, aby docielila ich pozitívne správanie. Zoberme si ako príklad úplne nesúvisiacu podporu rodiny s deťmi. A to je rodinný prídavok. To je asi taký najvšeobecnejší, najznámejší a asi aj najstarší typ prídavku, ktorý tu bol odjakživa, ešte za socializmu. A stále považujeme ho za normálnu súčasť tohto systému. Môžeme diskutovať o jeho parametroch, spôsoboch a tak ďalej, ale vždy tu bol. Dieťa, ktoré rodičia vychovávali, bolo podporené nejakou finančnou sumou. Ale čo očakávame od tej rodiny, ktorá je prijímateľom tohto príspevku alebo tejto dávky, nazvime to akokoľvek? Napríklad to, že dieťa chodí do školy, že, bola odjakživa väzba tohto príspevku, že keď dieťa nechodí do školy, nedodržuje školskú dochádzku, tak sa im za lepších čias odoberie, za tých horších, ktoré nie sú dostatočne dôsledné, a sa zhoršuje potom efekt takýchto príspevkov, tak sa im len pozastaví, potom sa im zas znova začne vyplácať, akonáhle dieťa začne chodiť do školy. A tým pádom ten nástroj už stráca tú úlohu, že prinúti tú rodinu, aby sa správala zodpovedne. Ale v princípe je to spojené, dávame rodinné prídavky, ale žiadame od tej rodiny istý spôsob správania, či už viac alebo menej efektívne vynucujeme nejakým spôsobom toto správanie. A vtedy tá dávka naozaj môže pretrvať preverená časom a menia sa naozaj len jej parametre. Prečo potom pri tých novších, mladších dávkach, ktorými určite rodičovský príspevok je, pretože som ho zavádzal vlastne ja ako minister a rozširoval, takisto ako príplatok k príspevku pri narodení dieťaťa, ako sme včera počuli nie z mojich úst, ale od pána Podmanického, nie je tu, ten bol zavedený za prvej Ficovej vlády, tam spoločnosť vôbec nežiada od prijímateľov tejto dávky nič? Každý ho dostane a hotovo. Výsledok potom je, že časť spoločnosti sa nám uberá úplne nesprávnym smerom, pretože má zaručený príjem len za splnenie jednej jedinej podmienky, že má malé dieťa, nič nemusí iné spraviť, len mať malé dieťa, dieťa vo veku do troch rokov, a má zabezpečený istý druh príjmu. A nechceme už od nej nič iné. A to je obrovská chyba, dámy a páni. A teraz to zase ukážem, prečo je to chyba, na príspevku k príplatku pri narodení dieťaťa, ktorý sme tu včera rozoberali. Ale dobrý príklad to je, tak ako som použil príklad rodinného prídavku. Včera bolo povedané, a teda naozaj keďže to povedal príslušník vládnej väčšiny, tak asi to nikto nebude spochybňovať, že tento príplatok k príspevku, táto dávka neexistovala, kým nenastúpila prvá Ficova vláda, tá ho zaviedla. To znamená, môžeme krásne vidieť, ako sa správala časť verejnosti, časť prijímateľov, ktorí sú na spodnej časti príjmového rebríčka, pred prijatím a zavedením takého príspevku a po prijatí takéhoto príspevku. Naozaj je to dobrý námet na štúdiu. Ale keďže nemáme takúto štúdiu, poslúžme si len vlastnou pamäťou. Každý z nás chodil do školy, sme už trošku starší všetci, takže sme všetci chodili do školy za socializmu ešte. Ale pýtam sa vás, bolo obvyklé, že v ôsmej a deviatej triede bola polka žiačok v triede tehotná? Bolo to veľmi výnimočné. Ja sa na to nepamätám. Až sa to stalo, tak to možno bola skutočne výnimočná záležitosť. Ja sa pamätám, že na gymnáziu jedna moja spolužiačka v treťom ročníku otehotnela. A to naozaj bola záležitosť veľmi výnimočná a veľmi naozaj vymykajúca sa z noriem. Dnes, ale, dobre, bol socializmus, bolo to dávno, ale no skúsme si zapátrať v pamäti a naozaj sa posunúť len do čias druhej Dzurindovej vlády, prvej Dzurindovej vlády a ešte poďme nižšie. Bolo to naozaj také bežné a taký masový jav, ako je to dnes, že pokiaľ dievčatá z tých najchudobnejších vrstiev spoločnosti, dievčatá, ktoré pochádzajú väčšinou z osád, nie sú tehotné v deviatom ročníku, tak sa cítia, že sú iné, ale negatívne iné? Jedna učiteľka mi povedala, že má depresiu tá žiačka, pretože všetky jej spolužiačky sú už tehotné a ona ešte nie je tehotná, či nie je chorá, sa obáva to dievča v deviatom ročníku na základnej škole. A teraz si normálne položte ľudskú, logickú a racionálnu otázku: Čím bola spôsobená táto zmena správania, stalo sa v tejto spoločnosti ešte niečo iné okrem toho, že sa zaviedol takýto príspevok, ktorý obrovskou sumou pre túto príjmovú skupinu občanov odmení jednorazovo človeka, rodinu, matku za to, že porodí dieťa? Nie, nič iné sa nestalo. Z logiky tejto veci vyplýva, čo je hlavným motorom, čo je hlavným motívom toho pôrodného boomu v tých najchudobnejších skupinách obyvateľstva, čo je motorom toho, že nám pribúda detí, ktoré sa nerodia do dobrého rodinného prostredia, ktoré potom vychováva členov spoločnosti, ktorých všetci chceme, členov, ktorí pracujú, prispievajú k rastu spoločenského bohatstva a prispievajú k rastu, k blahobytu našej spoločnosti, ale, naopak, ktoré len zväčšujú problém, ktorý existuje, a problém sociálnej náročnosti ufinancovať takýto spôsob života. Takže skončím s príkladmi a budem uzatvárať. Na týchto príkladoch vidno, že akákoľvek dobre myslená podpora štátu keď nie je spojená s požadovaním istého typu správania prijímateľa, je dlažobnou kockou, ktorou sa dláždi cesta do pekla, a preto je to veľká chyba, nepožadovať od prijímateľov žiaden pozitívny spôsob správania. Čo mám tým na mysli pri rodičovskom príspevku? To je to, že tak ako pri príplatku pri narodení dieťaťa, tak aj tu je dobré vytvárať pozitívny motivačný tlak, aby sme viac podporili rodinu, ktorá sa správa zodpovedne, rodinu, ktorá sa živí prácou, alebo má snahu živiť sa prácou, ktorá študuje, aby si zvýšila svoje predpoklady uplatniť sa na trhu práce a zabezpečiť rodinu príjmom z práce, a kde aspoň jeden z rodičov takto koná. A vtedy to bude mať pozitívne dopady. Vtedy naozaj výsledkom bude nielen to, že štát pomáha tým, ktorí sa takto správajú, lebo aj tí, ktorí sa ešte tak nesprávajú, budú vedení k tomu, aby sa tak začali správať. Dnes máme presne opačný jav, že dnes tí, ktorí sa tak nesprávajú, sú vlastne vzorom pre tých, ktorí sa ešte tak správajú, aby sa tak prestali správať, aby aj oni sa vykašlali na prácu. Takže pre toto je dobré previazať to s niečím pozitívnym. A v tomto prípade je to pracovná snaha, lenže, vážené dámy, vážení páni, opäť ako mnohokrát predtým cez novelu zákona teraz prichádzam s pozmeňujúcom návrhom, ktorého cieľom je zaviesť do rodičovského príspevku práve toto kritérium. Tu sa nezhodujem, musím to povedať, s mojím predrečníkom pánom Mihálom, ktorý kritizoval tú snahu súčasného ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny a štátneho tajomníka Buriana, ktorá smerovala k tomuto: Zaveďme alebo dajme tým rodičom, ktorí pracujú, viac. Ja si myslím, že ten úmysel je správny. Ja presadzujem ten istý úmysel. Obrovská chyba, ktorá veľmi zle vzala i pokus, bola v tomto návrhu tá, že rodičovský príspevok mal byť odobratý pracujúcim matkám. To bola veľká, veľká, veľká chyba, voči ktorej sa oprávnene na náš podnet zdvihla veľká vlna spoločenského odporu, a to viedlo pána Fica k tomu, pretože sa bál straty hlasov, že jednoducho oznámil, že nič sa meniť nebude. Ale pokiaľ by táto, rovno poviem, hlúpa zmena tam nebola navrhnutá, tak by som povedal, je to cesta správnym smerom. Áno, dajme matkám, ktoré pracujú, to znamená, boli nemocensky poistené, viac. Ja ale sa pýtam, a v mojom návrhu to je zakomponované, prečo to zužovať len na matky. Pozerajme sa na rodinu, nemusí len matka pracovať, keď pracuje otec, veď na tom nie je nič zlé, že rodina má aspoň jedného živiteľa, teda buď pracujú obidvaja, ale nech pracuje aspoň jeden z nich. A keď už pracuje aspoň jeden z nich, je to fajn, je to super, toto podporme. Takže ja hovorím, nech aspoň jeden z rodičov pracuje. Ale tá snaha, tá cesta k tomuto cieľu je správna. Takže prejdem ku konkrétnemu návrhu, lebo ho musím prečítať. Tento návrh znie takto: Po prvé. V článku I sa vkladá nový bod 2, ktorý znie: „V § 3 ods. 8 písm. a) sa slová „§ 4 ods. 1 a 2 alebo § 4 ods. 3„ nahrádzajú slovami „§ 4 ods. 1 a 3 alebo § 4 ods. 4“.“ Pôvodný bod 2 sa prečísluje na bod 3. Po druhé. V článku I sa vkladá nový bod 4, ktorý znie: „V § 4 sa za odsek 1 vkladá nový odsek 2, ktorý znie: „Rodičovský príspevok je mesačne 50 % sumy uvedenej v odseku 1, ak sa aspoň jednej z oprávnených osôb za obdobie posledných troch rokov pred vznikom nároku na rodičovský príspevok neposkytovalo materské alebo obdobná dávka ako materské v členskom štáte, aspoň jedna z oprávnených osôb za obdobie posledných štyroch rokov pred vznikom nároku na rodičovský príspevok nebola nemocensky poistená najmenej 270 dní alebo nebola nemocensky poistená najmenej 180 dní a najmenej 90 dní nevykonávala aktivačnú činnosť podľa osobitného predpisu, do obdobia 270 dní sa započítava aj obdobie prerušenia povinného nemocenského poistenia, ktoré sa započítava na účely materského podľa osobitného predpisu, alebo sa aspoň jedna z oprávnených osôb nepripravuje na budúce povolanie štúdiom na vysokej škole alebo sa nestala absolventom vysokej školy alebo strednej školy za posledné 4 roky predchádzajúce vzniku nároku na rodičovský príspevok.“.“ Poznámky pod čiarou k odkazom 18f a 18g znejú: „18f) § 52 a § 52a zákona č. 5/2004 Z. z. o službách zamestnanosti v znení neskorších predpisov, 18g) § 49a zákona č. 461/2003 Z. z. o sociálnom poistení v znení neskorších predpisov.„ Doterajšie odseky 2 až 6 sa označujú ako odseky 3 až 7. Po tretie. V článku I sa vkladá nový bod 5, ktorý znie: „V § 4 ods. 3 sa za slová „odseku 1“ vkladajú slová „alebo odseku 2„ a v § 4 ods. 4 sa slová „odsekoch 1 a 2“ nahrádzajú slovami „odsekoch 1 a 3 alebo odsekoch 2 a 3“. V § 4 ods. 5 sa slová „odsekov 1 a 2 alebo odseku 3„ nahrádzajú slovami „odsekov 1 a 3 alebo odseku 4“.“ Doterajšie body 3 až 5 sa prečíslujú na body 6 až 8. Po štvrté. V článku I sa vkladá nový bod 9, ktorý znie: „V § 7 ods. 1 sa na konci pripája táto veta: „Ak aspoň jedna z oprávnených osôb počas poskytovania rodičovského príspevku splní podmienku podľa § 4 ods. 2, suma rodičovského príspevku sa zvýši na sumu podľa § 4 ods. 1 a 3 alebo § 4 ods. 4 od kalendárneho mesiaca nasledujúceho po kalendárnom mesiaci, v ktorom táto skutočnosť nastala.„ V § 7 ods. 2 sa slová „ods. 3“ nahrádzajú slovami „ods. 4„. V § 7 ods. 4 písm. c) sa slová „§ 4 ods. 1 a 2 alebo § 4 ods. 3“ nahrádzajú slovami „§ 4 ods. 1 a 3 alebo § 4 ods. 4“.“ Doterajšie body 6 až 10 sa prečísluje na body 10 až 14. Po piate. V článku I sa dopĺňa bod 15, ktorý znie: „Za § 12b sa vkladá § 12c, ktorý vrátane nadpisu „Prechodné ustanovenia k úpravám účinným od 1. januára 2014“ znie: Odsek 1: „O žiadostiach o rodičovský príspevok podaných do 31. decembra 2013, o ktorých sa právoplatne nerozhodlo do 31. decembra 2013, sa rozhodne a rodičovský príspevok sa vyplatí za obdobie do 31. decembra 2013 podľa zákona účinného do 31. decembra 2013.“ Odsek 2: „Ak oprávnená osoba uplatňuje nárok na rodičovský príspevok po 31. decembri 2013 za obdobie pred 1. januárom 2014, o nároku na rodičovský príspevok sa rozhodne a rodičovský príspevok sa vyplatí za obdobie do 31. decembra 2013 podľa zákona účinného do 31. decembra 2013.“ Odsek 3: „Ak rodičovský príspevok bol priznaný podľa zákona účinného do 31. decembra 2013, považuje sa od 1. januára 2014 za rodičovský príspevok priznaný podľa zákona účinného od 1. januára 2014 a vypláca sa v sume podľa zákona účinného od 1. januára 2014.".“ Odôvodnenie. Okrem toho, čo už som povedal, cieľom návrhu zákona je zvýšiť motiváciu nájsť si a udržať zamestnanie aj v nižšie platených pozíciách a zároveň odstrániť negatívnu motiváciu u sociálne vylúčených skupín obyvateľstva, zabezpečovať a zvyšovať si svoj príjem prostredníctvom sociálnych dávok viazaných na počet detí. V článku I sa zavádza kritérium na posúdenie aktivity rodičov pri snahe hľadať a udržať si prácu alebo študovať s cieľom pripraviť sa na výkon budúceho povolania. Počas štvorročného obdobia pred vznikom nároku na dávku sa požaduje, aby aspoň jeden z rodičov bol nemocensky poistený, teda dohromady zamestnaný aspoň 270 dní alebo aby aspoň dve tretiny tohto času, t. j. 180 dní bol zamestnaný, teda nemocensky poistený a zvyšných 90 dní vykonával aktivačnú činnosť. Za rovnakú aktivitu, ako je práca, sa považuje aj štúdium na vysokej škole, rovnako aj absolvovanie vysokej školy v prvom alebo druhom stupni alebo strednej školy v sledovanom období. V prípade ak rodina, ktorá žiada o rodičovský príspevok, nespĺňa tieto kritériá, znižuje sa výška rodičovského príspevku o 50 %. Kedykoľvek sa môže výška rodičovského príspevku zvýšiť na plnú výšku, ak počas poberania rodičovského príspevku rodina žiadateľa splní tieto kritériá. Návrh bude mať priaznivý dopad na verejné rozpočty, neprináša nárok na pracovné sily, nemá vplyv na zamestnanosť a tvorbu pracovných miest, na životné prostredie ani na podnikateľské prostredie. Návrh je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky, zákonmi a medzinárodnými zmluvami. Ďakujem vám za pozornosť a prosím o podporu tohto pozmeňujúceho návrhu zákona.