D. Lipšic, poslanec: (2010-01-29):
Systémové zlyhania spočívajú vo viacerých veciach, ktoré dodnes neboli vysvetlené. Z akého dôvodu sa robilo cvičenie na skontrolovanej batožine, teda po tom, ako batožina prešla röntgenom? Doteraz nikto nevysvetlil, prečo je dôležité vykonávať cvičenie po kontrole röntgenu, ktorá ešte môže odhaliť zlyhanie v zabudnutí plastickej trhaviny? Ako je možné, že sa vykonávalo cvičenie bez súhlasu cestujúceho, bez súhlasu osoby, ktorá nakoniec bola v tejto veci osobou, ktorá znášala pomerne veľké riziko v prípade, že by zásah v Írsku mal iné parametre? Ako je možné, že cvičenie vykonával policajný psovod sám? Dostali sme lekcie z kynológie od pána ministra, ale ako je možné, že plastickú trhavinu policajt má vo svojom vrecku, sám ju umiestni medzi batožiny a potom ten istý policajt so psom tú výbušninu vyhľadáva? Tam už nie je problém, že má pachové stopy na rukách a na tele? Ako reagoval bezpečnostný výbor letiska? Môže jeho konanie spustiť samotný psovod bez informovania nadriadených, ako nás o tom ubezpečuje ministerstvo vnútra, že o tom nikto iný nevedel okrem samotného psovoda? Ako je možné, že výbušnina chýbala dva dni? Ak by ste boli, pán minister, na vojne, tak viete, že pri streľbách sa počíta každý jeden náboj. Nieto, že chýba výbušnina, 90 gramov hexagénu. Ale boli tu aj osobné zlyhania, nielen zlyhania systémové. Ak by minister vnútra okamžite, ako kauza prepukla, ako sa o nej dozvedel v utorok ráno, informoval verejnosť, povedal, aké opatrenia prijíma, aké informácie zhromažďuje, aké budú ďalšie kroky a informovanie verejnosti, fajn, asi by sme nemali žiaden dôvod ministra odvolávať. Ale čo urobilo ministerstvo vnútra? Najskôr chcelo celú kauzu zatĺcť. Írsku políciu žiadalo, aby o kauze nikoho neinformovala. Následne sa minister dva dni skrýval. Obhajoval riaditeľa hraničnej polície, ktorého o deň na to zobral na vedomie, jeho rezignáciu, a priznal, že pochybil. A keď už to priznal, keď už mal tlačovú konferenciu po dvoch alebo troch dňoch, pričom avizovanú tlačovú konferenciu zrušil, čo urobil? Hádzal vinu na všetkých ostatných. Na psovoda, na letisko, na írsku políciu, na opozíciu, potom na samolepiaci ruksak, proste nevedel, nech mi dámy odpustia, chlapsky priznať zodpovednosť. To sú osobné zlyhania ministra vnútra v tejto kauze. Po tejto kauze prišla ďalšia, ktorú spomeniem len dvomi vetami. Vyhrážanie sa kamionistom, že pokiaľ nenaplnia predstavy vlády, bude voči nim zakročené. Nechám nabok situáciu, že dodnes nemáme zákon o štrajku a otázka je, či nerealizovali svoje ústavné právo, ale ak páchali nejaký priestupok, mala voči nim polícia zakročiť. Nie sa im vyhrážať. Čo to sú za nové metódy v politike a možno v práci vedenia polície, keď sa vyhrážame? Ak niečo neurobíte, tak my budeme postupovať tak a tak. Ak o nás niečo zverejníte, budeme aj my zverejňovať. Čo sme tuná? Mafiánsky kartel? (Reakcie z pléna.) Minister vnútra by mal byť vzorom nielen pre príslušníkov Policajného zboru, ale aj a najmä pre verejnosť. Ako sa taký vzor správa? Je otvorený, priamy, povie „prepáčte“, keď sa stane chyba, alebo zatĺka, skrýva sa a hádže vinu na všetkých ostatných. A ktorý vzor napĺňa minister Kaliňák? Je pán Kaliňák vzor otvorenosti, úprimnosti, pokory? Alebo je vzorom arogancie, zbabelosti a hádzania viny na všetkých ostatných? Minister vnútra môže urobiť chybu a každý minister ju urobí, ale nesmie byť zbabelý. Ako sa potom budú správať policajti, ak sa správa zbabelo minister vnútra? Dnes tu máme demonštráciu policajných odborov. Ešte aj pani Tomanová ako žena vie odvolávanie ustáť sama. Vy si na svoju podporu musíte zavolať svojich podriadených. Ministerka Tomanová je odvážnejšia, ako ste vy. Jedna z kľúčových charakteristík ministra vnútra a asi jedna z najdôležitejších je odvaha. Vy, pán minister Kaliňák, ste aj v tomto prípade preukázali, že odvaha vám chýba. Preto by ste nemali ďalej vykonávať funkciu ministra vnútra. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)