T. Galbavý, poslanec: (2006-09-05):
Vážení kolegovia, kolegyne, zdalo by sa teda, že predložený návrh zákona je chvályhodný. Predsa však mám určité pochybnosti, či ide o krok správnym smerom. Predovšetkým sa obávam, že zákon nie je realizovateľný, pretože kto a ako určí, že osoba je alebo nie je spojená s organizovaným zločinom či kriminálnym prostredím? Platí prezumpcia neviny a kým nie je páchateľ právoplatne odsúdený, treba sa na neho pozerať ako na nevinného. Dokonca ani skutočnosť, že dotyčný je vo vyšetrovacej väzbe, nie je zárukou, že bude odsúdený. Zákon však predpokladá vysoké pokuty pre médiá, ktoré o takomto človeku prinesú príspevok, či už správu, alebo reportáž, ktorá by sa dala vyhodnotiť ako pozitívna. Takže ako sa bude zákon uplatňovať? To je základná otázka na predkladateľov, po prvé. Po druhé, je jasné, že najprv potrebujeme definovať, kto je to člen podsvetia organizovaného zločinu? Skrátka, mafián. Podľa textu predloženého návrhu zákona je to osoba, ktorá je „odôvodnene vzhľadom na jej spôsob života, správania alebo konanie odôvodnene považovaná alebo sa sama identifikuje ako osoba z kriminálneho prostredia, alebo spojená s kriminálnym prostredím“, citoval som presne ustanovenie tohto návrhu zákona. Aký spôsob života? Preto sa pýtam, aký spôsob života je charakteristický pre mafiána? Vozí sa v drahých autách, chodí do drahých barov, zdobí ho hrubá zlatá reťaz okolo krku a „kalašníkov“ pod sakom? Asi nie. Nejeden raz čítate alebo počujete, ako sú susedia prekvapení, čo sa o tých tak slušne a nenápadne vyzerajúcich susedoch dozvedajú. Podobne nemožno povedať, že kožená bunda, vyholená hlava a tmavé okuliare sú uniformou mafiánov. Tak chodí kde-kto a, naopak, mafián môže byť v slušnom obleku, prípadne v celkom obyčajných džínsoch. A s tou samoidentifikáciou je to tiež problematické. Asi len málokto verejne o sebe vyhlasuje, že je člen nejakého gangu, drogový díler alebo nájomný vrah. Táto informácia sa zrejme šíri úplne inými kanálmi, ako sú tie verejnoprávne. Takže podľa akých kritérií sa bude rozhodovať, či tá alebo oná osoba je mafián, alebo nie je? Nehovoriac už o ťažkostiach vyplývajúcich z definície toho, čo je a čo nie je propagácia danej osoby alebo jej vykresľovanie v pozitívnom svetle. Je tu ešte jedno úskalie. Ako sa v dôvodovej správe dočítame, pre predstaviteľov organizovaného zločinu je typická snaha začleniť sa do spoločnosti ako bežní ľudia a šikovní podnikatelia. To je, vážení kolegovia, absolútna pravda. O nejednom, veľmi slušnom podnikateľovi sa časom dozvedáme, že bol vlastne mafián, o niektorých sa to dozvieme, keď ich zatvoria a odsúdia, o iných, tých šikovnejších, až keď ich zastrelí konkurencia. Dovtedy sú to členovia miestnej smotánky, návštevníci elitných golfových ihrísk či funkcionári futbalových klubov. Pravda, o niektorých sa aj v tom čase kde-čo hovorí, ale je to na úrovni agentúry „jedna pani povedala“. Nič nie je potvrdené, takže ako sa má redaktor zachovať? Má priniesť reportáž z dobročinnej akcie, kde hlavnú cenu odovzdáva XY, alebo nie? Má priniesť správu o tom, že ten pán sponzoroval oblok pre bratislavskú katedrálu alebo radšej mlčať? Však čo, ak sa neskôr ukáže, že ten pán bol podvodník, bude sa to hodnotiť hoci aj dodatočne ako propagácia osoby s kriminálnym pozadím? A Rada pre vysielanie a retransmisiu za to televízii alebo rozhlasu udelí mastnú pokutu? A čo ak médium dostane od rady pokutu za porušenie tohto zákona alebo problematická osoba vyjde z vyšetrovacej väzby, prípadne od súdu ako nevinná? Vrátia sa médiám pokuty a nebude môcť táto osoba žalovať radu, ktorá udelením pokuty ju vlastne odsúdila a opuncovala ako mafiána? A to nehovorím o krajnej možnosti, že by rada odobrala za opakované porušenie zákona médiu licenciu. Obávam sa, že v takejto podobe sa zákon môže stať palicou, ktorá poslúži podľa potreby na trestanie neposlušných médií, a teda sa stane prvým krokom k cenzúre. Páni poslanci, filmy s mafiánskou či zločineckou tematikou sú bežné a treba povedať, že zločinci v nich niekedy vystupujú ako celkom „sympatické“ osoby, ako príklad uvediem Bony and Clyde, ktorých tragický osud svojho času dojímal milióny ľudí. Jednoznačne negatívne napokon nevyznieva ani Vito Corleone v Krstnom otcovi alebo postavičky z pražskej galérky seriálu Hříšní lidé města pražského a následných filmov. Ak prijmeme predložený zákon, budú sa môcť tieto filmy vysielať v bežnom čase alebo až po 22.00 hodine? A to nehovorím o našich filmoch o našom národnom hrdinovi Jánošíkovi, veď podľa vtedajších kritérií to bola vlastne osoba s kriminálnym pozadím, dokonca vodca organizovanej zločineckej skupiny. (Ruch v sále a smiech.) Pravda, dalo by sa povedať, že sú to filmy, nie správy alebo reportáže, ale zákon ani dôvodová správa nikde neuvádzajú, že zákaz sa bude týkať len spravodajských alebo publicistických relácií. Nikde to v našom návrhu neexistuje. Hovorí sa tu o zákaze propagovať v programovej službe. Vážené dámy a páni, programová služba je programová štruktúra vysielateľov komplex. Vážení kolegovia, samozrejme, sú určité signály, že niektorá osoba je zapletená do organizovaného zločinu, určite musí vyvolať podozrenie, ak sa mladý, 18-ročný nezamestnaný začne náhle voziť v luxusnom aute a vymetá drahé bary. Je totiž pravdepodobné, že slúži ako biely kôň pre skutočných mafiánov v pozadí. Takýto človek by však mal predovšetkým upútať pozornosť nie médií, pán kolega, ale polície a iných orgánov, ktoré majú boj s kriminalitou a organizovaným zločinom v popise práce. Vidím aj dnes riešenie, a myslím si, že sa dobíjame do otvorených dverí. Predsa rada má aj v súčasnosti možnosť reagovať, ak sú ľudia spätí so zločinom vykresľovaní v médiách v dobrom svetle. Podmienkou predsa každej udelenej licencie je dodržiavanie objektívnosti spravodajstva a publicistiky a nehovoriac o novinárskej etike a morálke. A preto si myslím, že sa netreba uponáhľať. Som presvedčený, pán kolega, že existuje viacero možností, ako túto záležitosť riešiť. Som toho názoru, že ju riešiť treba. Rozhodne áno. Okrem novelizácie zákona o vysielaní a retransmisii je možná aj novelizácia Trestného zákona č. 300/2005, a to paragrafov, ktoré hovoria o trestných činoch proti mieru a ľudskosti, menovite o podpore a propagácii skupín smerujúcich k potlačeniu základných práv a slobôd. Je tiež možné zakomponovať myšlienku o neprípustnosti propagácie podsvetia do nového mediálneho zákona, ktorý sa pripravuje. Vážení kolegovia, kolegyne, ako člen výboru pre kultúru a médiá nemám problém s hlasovaním za zákon, ktorý pomôže so zlepšovaním mediálneho prostredia vrátane podpory boja s kriminalitou a organizovaným zločinom. Podporím ho pod jednou podmienkou, že dostanem vo výbore alebo od pánov kolegov relevantnú odpoveď, protiargumenty, ktoré dokážu vyvrátiť to, čo som tu dnes povedal. Jedno pozitívum predsa vidím z tejto iniciatívy a to je hlavne v tom, že je dobré, že hovoríme a otvárame, aktivujeme celospoločenskú diskusiu aj na túto tému, takú vážnu tému, aj úlohu médií. Môžeme sa pobaviť o tom, čo by ešte okrem známych a zákonných skutočností nemalo existovať v programovej štruktúre, ale poprosím vás, aby sme neformulovali zákony na báze akejsi neakceptovateľnej vágnosti. V konečnom dôsledku aj tak nedosiahneme ten požadovaný efekt, kvôli ktorému to hlavne robíme. Takže poprosím vás, pán kolega, aby ste po mojom vystúpení ma nepovažovali za akéhosi stúpenca alebo „mafia-friendly“, ale naozaj toto som mal na srdci. A keďže sa venujem tejto problematike, snažil som sa vám podať pomocnú ruku. Skúsme prijať nejakú zákonnú normu, ktorá to naozaj vyrieši. Ďakujem pekne. (Potlesk.)