V. Palko, poslanec: (2008-02-07):
Môj kolega Pavol Minárik vo včerajšom excelentnom prejave, ktorý bol ozdobou tohto parlamentu, správne uviedol, že inštitút práva na odpoveď je vlastne vyvlastnením časti mediálneho priestoru. Obeťou tohto vyvlastnenia pri tomto pohľade sú majitelia médií, redakcie, novinári. A je to tak. Pretože skutočne priestor, ktorý patrí im a ktorý chcú zapĺňať svojimi názormi, svojimi myšlienkovými produktmi, musia, a úplne bezplatne, povinne podľa zákona poskytnúť, dať na použitie úplne iným ľuďom, politikom alebo iným osobám. Dovolím si tento pohľad doplniť ešte ďalším pohľadom. Totižto obeťou práva na odpoveď je i každý občan. Každý občan, ktorý si kupuje noviny, periodickú tlač. Právo na odpoveď by som prirovnal k určitému fiktívnemu zákonu, ktorý by som nazval zákonom o šunke a prasačích ušiach. Predstavte si, panie poslankyne, páni poslanci, takýto zákon. Chcete kilo šunky. Kúpite si kilo šunky. Zaplatíte za kilo šunky. A potom, kde nič – tu nič zrazu sa priplichtí vláda. A vláda vám zoberie z toho kila šunky pol kila a dá vám miesto toho pol kila pol kila údených prasačích uší. Cenu nechá tak. A, samozrejme, že to všetko zdôvodní podľa zákona. Povie, že podľa zákona nie je dobré, keď občania jedia veľa šunky a je zdravé, keď sa trošku najedia kolagénu. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, keď občan chce šunku, tak nechce prasačie uši od vlády. A presne tak je to s právom na odpoveď. Občan si chce kúpiť tie noviny, ktoré mu vyhovujú. Chce si prečítať tie informácie, ktoré potrebuje. Chce si prečítať tie názory a komentáre, ktoré ho zaujímajú. Prečo má platiť povinne za informácie alebo za dezinformácie, ktoré nechce? Prečo má platiť za prejavy politikov, často demagogické, politikov, ktorí by sa do tých médií inak ani nedostali, len keď to budú mať zaručené zákonom – právom na odpoveď. Pani poslankyne, páni poslanci, a preto je vládny tlačový zákon neprijateľný. Je to zákon okrem iného o tom, že občan platí za to, o čo nestojí. Je to zákon o šunke a prasačích uškách. A preto je i umenšením slobody. Vážené panie poslankyne a páni poslanci, tento postoj nie je nejakou paušálnou obhajobou médií. Médiá majú svoje hlboké a vážne problémy, povedal by som, že presne tie isté ako politika. Médiá tiež trpia nekompetentnosťou, niekedy dokonca trpia neslobodou. Neslobodou, ktorá plynie, povedzme, zo zasahovania zo strany majiteľov, zo zasahovania zo strany politikov a niekedy je to nesloboda spočívajúca na celkom obyčajnej neodbornosti alebo nekompetentnosti alebo lenivosti. Preto tu nejde o obhajobu médií, ale ide o postoj obhajoby slobody, slobody médií, ktorá v konečnom dôsledku je obhajobou slobody pre nás všetkých. Preto teraz cítime potrebu zasadiť sa proti umenšovaniu slobody médií. A to práve preto, dámy a páni, lebo sme dnes svedkami toho, ako sa na Slovensku sloboda politického prejavu umenšuje. Dámy a páni, na Slovensku sa roztvárajú nožnice medzi na jednej strane snahou niektorých politikov rozširovať svoju slobodu prejavu, ktorú chápu ako slobodu prejavu vulgárnosti, obscénnosti, brutálneho vyjadrovania sa a na strane druhej snahou tých istých politikov obmedzovať slobodu normálneho politického prejavu u iných politikov, a to napríklad súdnou cestou. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, tlačový zákon obsahuje aj § 6 ods. 1 písm. c), ktoré je novotou v tlačovom zákone. V tomto písmene c) sa hovorí, že vydavateľ nesmie dovoliť, aby sa tam objavili informácie, ktorými sa podnecuje nenávisť na základe politického zmýšľania. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, znie to veľmi ušľachtilo, ale ako vieme, cesta do pekla je dláždená dobrými úmyslami. Totiž sloboda prejavu asi nemôže byť chápaná ako sloboda pre tých, ktorí vládnu. Sloboda prejavu asi nemôže byť chápaná ako sloboda vyslovovať len veci, ktoré sú príjemné, ktoré sa príjemne počúvajú. Sloboda prejavu predsa nie je len slobodou pre tých, čo majú moc. Je to aj sloboda prejavu tých, ktorí tú moc nemajú, ktorí hovoria veci, ktoré nie sú príjemné, dokonca veci, o ktorých sme presvedčení, že sú mylné, a veci, ktoré neradi počúvame. Rád by som sa vyjadril nielen v mene svojom, ale v mene niektorých svojich ďalších kolegov, Františka Mikloška, Daniela Lipšica, Pavla Minárika a Rudolfa Bauera k udalosti, ktorú považujeme za ohrozenie slobody prejavu, ku ktorej došlo minulý týždeň. Dovolím si prečítať stanovisko nás piatich poslancov. Podľa rozhodnutia súdu má poslanec Miklós Duray zaplatiť milión korún odškodneného Slovenskej národnej strane a ospravedlniť sa jej. Má tak urobiť preto, lebo SNS povedal, že je stranou fašistickou. S politikou pána Miklósa Duraya sa nijako nestotožňujeme a dlhodobo zastávame opačné názory, ako sú jeho názory. Chceme však žiť v krajine, kde môžu ľudia slobodne vyslovovať svoj politický názor. Súd odsúdil Miklósa Duraya za to, že vyslovil svoj politický názor. Preto proti rozhodnutiu súdu protestujeme a považujeme ho za ohrozenie slobodnej politickej diskusie. Ak si niekto myslí o strane, že je fašistická, nemá to ako povedať inými slovami. Ako sa takýto verdikt súdu zhoduje s tým, že na Slovensku má vládnuť sloboda prejavu? Za nebezpečný považujeme fakt, že súd rozhodol o mimoriadne vysokej pokute 1 milión korún. Máme teraz očakávať ekonomickú likvidáciu politikov, ktorí budú vyslovovať názory, nepríjemné, stranám vládnej koalície? Celá slávna národná politika vládnej koalície spočíva v tom, že sa klania Bruselu a zbabelo sa mstí na jednom Maďarovi. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)