Suchánek, Alan, poslanec NR SR (2018-11-21):
Pán predsedajúci, ďakujem za slovo. Vážení prítomní, ako lekár som nerobil rigoróznu prácu, ale robil som pri druhej atestácii atestačnú prácu. Bolo to ešte za bývalého režimu, vtedy boli obrovské problémy zohnať literatúru, dokonca nebolo ani našich učebníc, nieto ešte nejaké zahraničné literatúry. Ale chcel by som povedať, že to, o čom sa tu dnes rozprávame, má dve roviny. Prvá rovina je rovina toho, kto tú prácu robí. Môže to spraviť ako plagiát, kompilát, proste podvod alebo môže to spraviť seriózne. A druhá rovina je univerzita, na ktorej to robí. Pretože ten človek, ktorý tú prácu robí, má školiteľa, ktorý by mu to nemal dovoliť a pustiť ho ďalej. Okrem toho má pri tej skúške oponentov, ktorí by mali zistiť, ako bola tá práca robená, mali by toho konkrétneho preskúšať a zistiť, či o tej téme niečo vie. Ak to je tak, ako to vyzerá, že to bol podvod, tak to vôbec nemalo prejsť a nemal dostať titul JUDr. Viem, že v minulosti, a konkrétne to bolo aj z mojej rodiny, pri štúdiu práva tí, ktorí mali veľmi dobrý prospech a mali priemer počas štúdia do 1,1, tak nemuseli robiť rigoróznu prácu, pretože už pri promócii dostávali titul JUDr. Dneska to tak už nie je, ale jedno obdobie to tak bolo. Všetci ostatní potom museli robiť tú rigoróznu prácu a až potom, keď si ju obhájili, dostali tento titul JUDr. Poviem vám jeden príbeh jednej mladej právničky, ktorá skončila školu na Trnavskej univerzite a v podstate hneď sa prihlásila a žiadala o to, aby jej pridelili tému na rigoróznu prácu. Veľmi ju fascinovalo aj na základe toho, že jej brat študoval bankovníctvo, tak veľmi ju fascinovali cenné papiere. Tak išla a požiadala na tých fakultách, alebo teda na odbore občianskeho práva a obchodného práva, že či by nemohla robiť prácu ohľadom zmeniek. Povedali jej, že je to veľmi úzka téma, ale že môže robiť prácu na tému cenné papiere. Takže jej dali túto prácu. Rok na tom pracovala veľmi tvrdo a poctivo na tom pracovala. Túto prácu obhájila a obhájila ju teda s pochvalou. No a medzitým išla na konkurz do jednej renomovanej advokátskej kancelárie, kde ju prijali, a zhodou okolností táto kancelária v tej dobe mala Duckého zmenky. Táto kancelária mala zastupovať štát v kauze Duckého zmeniek. Tie Duckého zmenky už pochodili rôzne slovenské advokátske kancelárie a nikde nevedeli zistiť, či sú pravé, či nie, a proste ten spor sa ťahal veľmi dlho. Keď už v tejto kancelárii aj partneri a všetci starší advokáti tie zmenky poštudovali a neprišli na nič, tak teda ako najmladšej právničke dali tieto zmenky, že však robila rigo na tú tému, že by sa na to pozrela. No, tak ona to študovala a niečo sa jej na tom nezdalo a myslela si, že je na dobrej stope, a keďže vedela tú tému, teda pri tej rigoróznej téme prelúskala poriadne a prelúskala, samozrejme, aj názory odborníkov, tak zašla za niektorými odborníkmi a konkrétne za najväčšou odborníčkou v Čechách na brnenskej fakulte. A keď jej povedala, čo si o tom myslí, a pýtala sa, alebo teda na čo prišla a pýtala sa tejto pani profesorky na jej názor, tak tá pani profesorka jej povedala, že nemôže jej povedať, lebo že tá druhá strana, ktorá žiadala preplatenie tých zmeniek, bola za ňou a chceli sa s ňou radiť, dokonca chceli, aby im podpísala znalecký posudok, ktorý oni už mali vtedy vypracovaný, a že či by ona nepotvrdila, že ten znalecký posudok je relevantný. No ona to odmietla a nakoniec sa potom teda zistilo, že žiadna kapacita ten znalecký posudok nepodpísala. A nakoniec vieme, ako dopadli Duckého zmenky. Duckého zmenky na základe toho, čo táto mladá právnička zistila, tak tí, ktorí chceli si uplatniť preplatenie týchto Duckého zmeniek, neuspeli. Teda konkrétne toto bola jedna zmenka, táto konkrétna zmenka bola v hodnote 1,2 mld. slovenských korún v tej dobe. Medzitým ovšem padla vláda, zmenila sa vláda, z pravicovej vlády prišla vláda premiéra Fica. Vtedy to bolo, v podstate už bolo len potrebné na súde vyhlásenie rozsudku. Ale keďže vieme, že tie naše súdy to neurobia nikdy behom mesiaca, trvalo to niekoľko mesiacov, tak medzitým vláda Roberta Fica zobrala tejto advokátskej kancelárii túto kauzu, dala to svojej advokátske kancelárii, no a, samozrejme, úspešná bola iná advokátska kancelária. Tento príbeh je taký dosť zaujímavý, preto som ho rozpovedal celý. Chcem ale povedať to, že tá rigorózna práca sa môže spraviť skutočne seriózne, skutočne síce s veľkou prácou a s veľkou námahou, ale to človeku môže niečo dať a môže to byť prínosom aj pre celú spoločnosť. A už vôbec z toho potom neni hanba. A už len teda na okraj, tá mladá právnička je moja dcéra. Ďakujem. (Potlesk.)