D. Lipšic, podpredseda vlády  a minister spravodlivosti SR: (2003-02-25):
Zásada trikrát a dosť predstavuje jednu z foriem prísnejšieho postihu recidivistov, teda osôb opakovane páchajúcich trestnú činnosť. Je založená na pravidle, na základe ktorého súd pri treťom odsúdení za násilný trestný čin povinne ukladá trest odňatia slobody na doživotie. Návrh predpokladá uloženie trestu takzvaného relatívneho doživotia, teda s možnosťou podmienečného prepustenia po výkone 25 rokov trestu. Zásada trikrát a dosť je založená na predpoklade, že u predmetnej kategórie osôb je prevýchovný účinok trestu minimálny, ak vôbec existuje. Dôkazom tejto prezumpcie je fakt, že predchádzajúce dva právoplatné uložené tresty nemali na prevýchovu páchateľa žiaden vplyv. V týchto prípadoch teda musí nastúpiť iný, a to represívny účinok trestu spočívajúci v dlhodobej izolácii danej kategórie páchateľov. Podľa kriminálnych štatistík existuje v prevažnej väčšine štátov relatívne malá skupina osôb, ktoré sústavne páchajú násilnú trestnú činnosť. Táto malá skupina osôb sa však výraznou mierou podieľa na celkovom množstve násilnej kriminality v štáte. Štatistické ukazovatele vo viacerých vyspelých štátoch prichádzajú k záveru, že 6 percent delikventov pácha až 70 percent celkovej násilnej trestnej činnosti a 76 percent páchateľov, ktorí boli odsúdení viac ako trikrát, pokračuje po prepustení na slobodu v páchaní trestnej činnosti. Cieľom inštitútu trikrát a dosť je identifikovať túto skupinu recidivistov a dlhodobo ju od spoločnosti izolovať. Zabránenie v páchaní ďalšej trestnej činnosti týchto osôb by totiž malo viesť k výraznému poklesu násilnej kriminality. Podľa štatistických ukazovateľov Zboru väzenskej a justičnej stráže Slovenskej republiky by sa aplikácia zásady trikrát a dosť týkala v priebehu niekoľkých rokov celkom 1 124 osôb, ktoré už v minulosti spáchali dva závažné násilné delikty. Celkový počet osôb vo výkone trestu sa však zvýši iba o určitú časť z tohto počtu. Väčšina osôb, na ktoré sa po prijatí novely Trestného zákona bude vzťahovať tento inštitút, je totiž aj v súčasnosti po väčšiu časť svojej kriminálnej kariéry vo výkone trestu. Samozrejme s tým rozdielom, že počas pobytu na slobode medzi jednotlivými výkonmi väzenského trestu sa dopúšťajú ďalšej trestnej činnosti. Účelom zásady trikrát a dosť je práve zabrániť páchaniu trestnej činnosti na slobode počas týchto „prestávok vo väzení“. Zásada trikrát a dosť vytvára zodpovednosť za vlastné skutky a znamená jasný a istý trest. Ak uvažujú rizikové skupiny mladistvých o kriminálnej kariére, tak ich práve aplikácia princípu trikrát a dosť môže od tejto cesty odrádzať. Ako príklad uvádzam, že po zavedení tohto inštitútu v štáte Kalifornia klesol počet vrážd a lúpeží približne o 50 percent a počet znásilnení o takmer 20 percent. Návrh novely zavádza do Trestného zákona takzvanú asperačnú zásadu, podľa ktorej súd bude mať možnosť v prípadoch reálnej konkurencie, teda v prípade, keď je spáchaných niekoľko trestných činov viacerými skutkami, zvýšiť hornú hranicu trestnej sadzby najťažšieho deliktu o jednu tretinu a pri obzvlášť nebezpečnom recidivistovi o jednu polovicu a uložiť trest v hornej polovici takto zvýšenej trestnej sadzby. V súčasnosti v slovenskom trestnom práve sa pri konkurencii trestných činov uplatňuje takzvaná absorbčná zásada na ukladanie trestu, ktorá spočíva na princípe, že prísnejší delikt pohlcuje alebo absorbuje delikt miernejší. Táto zásada neumožňuje v žiadnom prípade prekročiť pri ukladaní trestu hornú hranicu trestnej sadzby za najprísnejšie sankcionovateľný trestný čin. Domnievame sa, že súd by mal mať možnosť v prípadoch reálnej konkurencie zvýšiť maximum trestnej sadzby najťažšieho trestného činu o jednu tretinu. Súčasná právna úprava umožňuje situáciu, keď páchateľ, ktorý spáchal vo viacčinnom súbehu „x“ trestných činov, ktoré už odôvodňujú trest na hornej hranici sadzby najťažšieho deliktu, môže páchať ďalšie rovnaké alebo menej závažné trestné činy už de facto beztrestne. Beztrestné páchanie trestných činov v právnom štáte však považujeme za nespravodlivé. Návrh novely Trestného zákona zavádza aj ďalší druh výnimočného trestu. Trest odňatia slobody na doživotie bez možnosti podmienečného prepustenia pri niektorých obzvlášť závažných úmyselných trestných činoch, respektíve pri ich špeciálnej recidíve a v prípade, že osoba je opätovne odsúdená na trest odňatia slobody na doživotie. V krajinách, ktoré dlhodobo aplikujú trest odňatia slobody na doživotie, sa vyskytli viaceré prípady, keď odsúdený na doživotie spáchal brutálne vraždy po podmienečnom prepustení z doživotného trestu. Jedným z najfrekventovanejších argumentov v neprospech trestu absolútneho doživotia je zvýrazňovanie obavy, že väznice nebudú môcť zvládnuť správanie odsúdených na absolútne doživotie, pretože títo už nemajú čo stratiť. Aj keď tento argument vyznieva logicky, prax štátov, v ktorých sa absolútne doživotie aplikuje, je úplne opačná. Odsúdení na tento trest sa v priemere správajú lepšie ako ostatní odsúdení v najprísnejšej nápravnovýchovnej skupine. Navyše objekty väzníc sú prispôsobené na stráženie nebezpečných väzňov. Argument o potrebe prepustiť najnebezpečnejších zločincov, pretože ich potenciál páchať násilnú trestnú činnosť vo väznici je príliš vysoký na to, aby boli vo výkone trestu, je absurdný. Spoločnosť má v týchto prípadoch na výber z dvoch možností. Buď budú títo zločinci páchať trestné činy na slobode, alebo bude mať o niečo ťažšiu situáciu väzenská stráž. Ja sa skôr obávam ich správania na slobode. Návrh novely zákona zavádza aj osobitný, samostatný trestný čin klonovania ľudskej bytosti, keďže podľa platného právneho stavu je za takéto konanie možné uložiť len administratívnu sankciu zdravotníckemu zariadeniu. Návrh obsahuje zákaz klonovania na akýkoľvek účel. Nie je totiž možné robiť hierarchiu medzi rôznymi typmi klonovania a proces klonovania či na účely reprodukčné alebo terapeutické je identický. Som presvedčený, že vznik ani zánik ľudského života by nemal byť predmetom experimentu. V návrhu sa zároveň navrhuje pri trestnom čine zanedbania povinnej výživy spresniť skutkovú podstatu tak, že sa výslovne dopĺňa určený čas neplnenia vyživovacej povinnosti tri mesiace, po uplynutí ktorého nastáva trestná zodpovednosť. K zmene prichádza aj pri korupčných trestných činoch, v ktorých sa v prípadoch pasívnej korupcie verejných činiteľov zvyšuje minimum trestnej sadzby odňatia slobody na tri roky, aby súd mohol v tomto prípade uložiť len nepodmienečný trest odňatia slobody. Som presvedčený, že pokiaľ sa nám podarí odhaliť niekoľko prípadov korupcie verejných činiteľov, tak je neadekvátne, aby súdy  rozhodli o podmienečnom odsúdení, pretože tam potom akýkoľvek účinok generálnej prevencie neexistuje. Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci. Ide o veľmi zásadný návrh, ktorý zasahuje aj do všeobecnej časti Trestného zákona. Privítam diskusiu zo strany koaličných aj opozičných klubov k jednotlivým ustanoveniam návrhu zákona a nebudem sa brániť zlepšeniu niektorých ustanovení. Ale je potrebné si uvedomiť, že násilný zločin a strach, ktorý zločin vyvoláva, pôsobí deštrukčne na spoločnosť, obmedzuje osobnú slobodu a oslabuje väzby, ktoré nás všetkých spájajú. Preto prvou zodpovednosťou štátu je a musí byť zabezpečenie práva a poriadku. Bez práva a poriadku totiž nie sme skutočne slobodní. Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, dovoľujem si vás požiadať o podporu vládneho návrhu zákona. Ďakujem za pozornosť.