Škripek, Branislav, poslanec NR SR (2013-04-16):
Ďakujem za slovo, pani predsedajúca. Milé kolegyne, milí kolegovia, nepoviem veľa odborných slov ku zamestnanosti, ale prinášam teraz pohľad, ktorý tu nezaznel, kolegovia. Máme tu nezamestnanosť a hrozné čísla. Na druhej strane tu viackrát zaznelo z úst povolanejších a schopnejších a rozhľadenejších v oblasti zamestnanosti, nezamestnanosti, že máme tu aj veľa práce. Zaznelo, že máme na Slovensku mnoho nespracovaného dreva, že je tu odpadové hospodárstvo, kde treba pracovať, že pracovať treba v poľnohospodárstve, v živočíšnej výrobe, že práca tu je a predsa tu je armáda nezamestnaných ľudí, ktorí strácajú aj pracovné návyky. Na druhej strane musíme povedať fakt, že v sektoroch, čo by mali byť zaplatené na Slovensku, je nízka mzda. Taká nízka mzda, že mnohí za ňu nechcú pracovať. A mne sa zdá, že my sme tu aj v niektorých slepých uličkách. Ja sa na to pozriem pohľadom nejakého mladého človeka. Nie jeden si povie, že za 300 eur pracovať nepôjde, radšej si zoberie nejakú dávku, takú sociálnu alebo v nezamestnanosti, alebo nejakú, a pôjde ešte načierno pracovať, pretože to momentálne je aj možné, pozháňa si nejaké brigády, urobí veci, ktoré jednoducho, ako tak poviem, sú načierno. Toto však poskytne aj priestor pre veľkú korupciu a vydieranie. Ja som počul už o zamestnávateľoch, ktorí jednoducho si naozaj môžu škaredým spôsobom vyberať a budú zdierať a za tých pár eur sa budú chovať naozaj spupne. Výsledkom je, že mnoho ľudí, mladých ľudí, ani pracovať poriadne nechce. Už tu zaznel názor, a myslím, že je pravdivý, že mnohí pôjdu ešte viacej študovať s predstavou v budúcnosti nejakej takej, alebo s predstavou, že o to neskorej pôjdem pracovať, lebo sa mi ešte nechce pracovať, budem ešte niekoľko rokov študovať. Ale chýbajú nám skutočne zruční remeselníci, ľudia, ktorí by mohli a mali prinášať dobrú a kvalitnú prácu, ale pretože nám tu chýbajú, lebo v podstate nechcú možno fyzicky pracovať, tak vznikne tu mnoho nekvalitných firiem, ktoré tu vedia aj vyrásť ako huby po daždi, postavia nám bytovky, domy, všelijaké stavby a zakrátko, ako pominie záručná doba na tú stavbu a na ich prácu, tak to splesnivie, kdečo sa tam pokazí, a tí, mladá rodina, ktorá za to veľa zaplatila, bude len nadávať, že čo to tu máme za krajinu. No ja myslím, že je to nejaké bludisko. A jedno slovo, ktoré tu nezaznelo dodnes alebo doteraz, je nespravodlivá mzda. Nuž a mne sa zdá, že je to tak. Naozaj na Slovensku máme nízke mzdy a tuto nejako očakávame, že za nízke mzdy budú ľudia kvalifikovane pracovať. Výsledok je aj taký, že množstvo ľudí nám proste utečie. Už sme počuli ten výraz „únik mozgov“, mnoho kvalitných ľudí proste utečie z tejto krajiny a pôjde pracovať niekde inde, kde zaplatení budú. Niektorí tam zostanú len pár rokov a vrátia sa, ale mnohí nám tam ostanú a nevrátia sa. A keď odtiaľto utečú, tak tam aj za brigádnu prácu a nekvalifikovanú prácu dostanú veľa, ak trošku budú šetriť, tak si to aj vedia odložiť, ale za kvalifikovanú prácu dostanú veľmi veľa. Tam zarobia. A tak u nás zostáva nekvalita alebo ľudia, ktorí nadávajú, hnevajú sa, rozčuľujú sa a majú pocit, že sú zdieraní. A oni v skutočnosti aj mnohými zamestnávateľmi zdieraní sú, pretože jednoducho tak sa to tu nejako medzi nami nastavilo. Ďalší pohľad je ten, že u nás klesá produkcia. My nevieme vytvoriť ten zdravý kolobeh, nevieme zdravo motivovať. Ja za chvíľku poviem, čo to je podľa môjho pohľadu, a tak tu nastane aj mnoho nekvalitnej výroby a namiesto, prepáčte, nekvalitného dovozu a namiesto kvalitnej výroby dovážame veci, ktoré ani nie sú dobré a hlavne sú zo zahraničia. Takže mladí ľudia nechcú byť remeselne vyučení, nakoniec mnohí ani nevedia poriadne pracovať, len by chceli zarobiť 1 000 eur, ale nevedia si predstaviť, čo je to odviesť tú prácu za 1 000 eur, čo je to naozaj makať a tak pracovať, aby som si to zaslúžil vlastnými rukami. Mnohí majú tú predstavu, radšej pôjdem študovať gympel, lebo potom z gympla môžem na vysokú, tam získam nejaký šikovný titul v nejakej nepotrebnej profesii, máme tu manažérov, IT-čkárov, všetkých možných máme, ale remeselníkov nemáme a hlavne kvalitných, charakterových ľudí nemáme. Výsledok je ten, že oni čakajú, že budú zaplatení, ale viackrát to tu zaznelo od viacerých kolegov, že máme tu množstvo armády ľudí, ktorí vyštudovali odbory, ktoré nepotrebujeme. A tak máme problémik. Normálny kvalifikovaný elektrikár má problém uživiť svoju rodinu. A je to naozaj začarovaný kruh. Lebo aj tí, ktorí si objednali jeho prácu, ho neraz nevedia poriadne zaplatiť a takto to stále ide dokola. Nuž a ja tu naozaj vidím to, čo sa volá nespravodlivá mzda alebo zadržiavanie mzdy. V Biblii sa to volá donebavolajúci hriech a je to niečo, čo neprinesie pre krajinu dobro. To zasa biblicky, neprinesie to požehnanie, ale civilne, to našej krajine neprinesie dobro. Tu je len akési vzájomné dobiehanie sa. Mne sa zdá, že sú tu tí, ktorí zdierajú, a sú tu tí, ktorí sa snažia unikať. A tak podnikatelia sa snažia mať veľký zisk tým, že dajú nízke mzdy a zdierajú zamestnancov, a tí zamestnanci sa zasa snažia unikať tým zamestnávateľom a nepracovať, len klamať. Tuto kolega Hlina mi povedal dokonca príklad, že, že on stretol vo svojom pracovnom kolektíve, že bolo priam hrdinstvom, že kto z jeho zamestnancov ho viacej oklamal. Hrdinstvo medzi tými zamestnancami. A že keď ho odhalil, tak ten človek bol hrdina, že to nebol morálne odsúdený človek ostatnými, že, naopak, že oni ešte hovorili, že jaký bol šikovný, že zamestnávateľa okradol. Lenže aj zamestnávatelia majú taký princíp, že, oj, nedám im tie peniaze, naopak, budem tlačiť tú mzdu nižšie a nižšie. On tiež si hovorí, to bude drahé dať im. Lenže, priatelia, my sa musíme na to pozerať inak a tento pohľad ako keby slovenskí ľudia nemali. My musíme dať spravodlivú mzdu. My musíme dať takú mzdu, ktorá sa pozerá aj na dobro blížneho. Veď ako je možné, aby sme všetci rešpektovali alebo akceptovali, nie rešpektovali, akceptovali ten, ten podľa mňa hrozivý príklad sprednedávna a z nejakého mesta, prepáčte, ja som aj zabudol, aké mesto to bolo na Slovensku, kde šičky v nejakom podniku dostávali nejakú hrozne nízku mzdu, neviem, či 240 eur za mesiac práce, a ešte ten, zdá sa mi, že to už bol zahraničný majiteľ, čo to odkúpil, celé mesiace im nevyplácal tú mzdu. A ja som sa tak trošku na to, som zazeral na to, že ten prípad nakoniec vyriešil, zdá sa mi, že pán premiér s tým, že išiel teda tam, riešil tú situáciu a dal to z rezervy premiéra? Mne sa zdá, že keď to poviem totálne nasurovo, tak mali skonfiškovať toho majiteľa a mali vyplatiť tie ženské a mali im ešte dať odmeny za to, že to vôbec vydržali, mali im dať úroky za zadržanú mzdu. Veď ako je možné, aby sme akceptovali, že škaredým spôsobom sa správa ten zamestnávateľ k našim ľuďom?! Poznám iný prípad z Partizánskeho, tiež sa mi zdá, že je to zahraničný majiteľ, kúpil, kúpil tú výrobňu topánok. Tie ženy tam pracujú, majú dopichané ruky a on si vyberá tie, ktoré sú ochotné za najnižšiu mzdu tam ísť pracovať na mesiac. Ale veď ako sa dá prijať 240-eurová výplata za mesiac? Ľudia, veď to je nespravodlivé medzi nami! Veď to je niečo... Na to sú inšpektoráty práce, ja ale teraz poukazujem na ten morálny pohľad, že my to tu akceptujeme! Viete, jeden český film nedávno bol v kinách a volal sa „Musíme si pomáhat“. Priatelia, je také niečo na Slovensku vôbec reálne, alebo je to úplný idealizmus, aby sme hľadeli na dobro blížneho a chceli aj podporovať niekoho? Že keď zamestnám chlapa, ktorý má doma deti... Zrovna teraz je v novinách prípad, že keď zamestnám chlapa, čo má deti, tak chcem mu dať takú výplatu, aby oni mohli z toho vyjsť, a nie aby bolo bohatstvom tých, ktorí zamestnávajú to, že vďaka nízkym mzdám a zdieraniu svojich zamestnancov oni majú lepšiu dovolenku alebo lepšie autá. Mne sa zdá, že aj v tom prípade tých šičiek tam zamestnávateľ prišiel na dosť drahom aute. Viete, to je hrubosť! A anglická kráľovná, keď bol prvý rok krízy, nariadila svojim vnukom, že sa nemôžu tak dobre a takým hýrením zabávať ako predošlé roky. Viete, to je morálny postoj. Že im povedala, chlapi, musíte byť skromnejší. Aj keď ani jedna libra im nebude chýbať kvôli tejto kríze. Ale to sa volá solidárnosť. Takže výsledok je aký u nás? Prebujnelá administratíva napríklad. Sú tu všelijaké call centrá, kde pracujú ľudia za pár euro, 12 hodín telefonujú, ponúkajú tovar, sú tu z toho zničení ľudia, tí si nevedia poriadne ani našetriť. A tak sa mladý muž radšej ani neožení, on povie, že to sa nedá. Priatelia, my ideme z problému do problému, to je taká špirála. Tak keď sa nebudú nám ženiť a vydávať, nezaložia si rodiny, pretože nemajú z čoho žiť, tak sa obrátia trebárs na nebankovky, budú sa zdlžovať. Kolegovia, kam to vedie? Na Slovensku je podľa mňa aj dehonestujúca cena práce. Ako to je možné? V našej vlasti, čím to stále je, že ľudia, ktorí dávajú tejto krajine nejaké pozdvihnutie, niečo, čo by ju malo rozvíjať, sú stále podhodnotení a stále nedocenení, ale aj neocenení. My tu nevieme si navzájom ani poďakovať a pozdvihnúť niekoho a poukázať na neho. Mne sa zdá, že učitelia sú tu nedocenení a neocenení. Profesori, historici, lekári, sestry, ošetrovateľky, sociálni pracovníci, áno, toto sú ľudia, ktorí budujú národ. A ja som žil v zahraničí jeden krátky čas a poviem vám, že sociálni pracovníci tam majú vysoký kredit, vysoký, vysoký, vysoký kredit a vysoké platy. Cenia si ich ľudia. A nie u nás. U nás som videl sociálnych pracovníkov ako pomaly nejakých, že hodím za nimi rukou. Ja tu mám taký citátik: „Spravodlivá mzda je oprávneným ovocím práce. Odopierať ju alebo zadržiavať môže byť veľkou nespravodlivosťou. Pri posúdení spravodlivej odmeny za prácu treba brať do úvahy potreby a zároveň prínos každého.“ Citát: „Prácu treba odmeniť tak, aby sa človekovi a jeho rodinným príslušníkom poskytli prostriedky na dôstojné rozvíjanie materiálneho, spoločenského, kultúrneho, duchovného života, majúc na zreteli službu a produktivitu každého jednotlivca, ako aj situáciu podnikov a spoločné dobro.“ Kolegovia, toto sa volá láska k blížnemu a úcta k človeku. Mne sa zdá, že v našej krajine to proste chýba. A aj v tejto debate ja neviem povedať k tým problémom, ako to je profesne, ale mne sa nepáči ani to, že tu v jednom kuse zhadzujeme jedna strana druhú stranu a nadávame si a akoby mi tu chýbala schopnosť spolupracovať. Zdá sa mi, že takto nikam nevieme prísť. A naozaj podstatou je chýbajúca morálna hodnota, morálna, morálny základ. Ak ten sme zrušili, tak potom naozaj tu môžeme stúpať po chrbtoch druhých, dupať po chrbtoch chudobných, bohatí sa nám prešmyknú, nikto nebude potrestaný, peniaze uniknú. Viete, je to naozaj čudné, keď som sa opýtal nášho právnika, že čím to je, že niekto tu môže podnikať tri roky, nezaplatí ix faktúr, ix daní, potom to hodí do krachu a založí si druhú firmu? A ďalej podniká? Ako je to možné, že nie je postihnutý ten človek a nie je mu zabránené podnikať ďalej?! Ja na to nemám odpoveď, lebo môj právnik, náš právnik mi povedal: Joooj, to je taký zložitý problém, že výsledkom je to, že my to tu rešpektujeme na Slovensku. Ale sú štáty, kde 5 rokov nemôže takýto podnikateľ podnikať. Nie je to tak jednoduchý recept, ktorý by pomohol tejto krajine? Viete, lebo mám kamaráta, ktorý má malú, malé stavebninky, a jeho iný partner alebo kolega podnikateľ mu nezaplatil množstvo peňazí. Pri každom stretnutí mu hovorí, však ja ti zaplatím, ja ti zaplatím, firmu medzitým hodil do krachu a jazdí mu pred jeho vlastným domom, pred jeho očami na novom luxusnom aute. A toto je možné u nás na Slovensku. Ja myslím, že niečo ako základná úcta k morálke nám tu chýba. Takže aj to patrí do tejto debaty o nezamestnanosti. Ďakujem, že ste si to vypočuli.