L. Miklós, poslanec: (2006-10-24):
Predovšetkým by som chcel vyzdvihnúť nedostatočné pokrytie protipovodňovej ochrany zdrojmi. Vystupujem aj preto, lebo už poznáme návrh štátneho rozpočtu na budúci rok. A treba vidieť a treba si uvedomiť, že ani budúcoročný štátny rozpočet neobsahuje zdroje na riešenie protipovodňovej situácie. No treba sa nad tým už naozaj vážne zamyslieť, pretože, ako pán minister povedal, ten dlh voči protipovodňovej ochrane dokonca narastá. On už hovorí o 7,8 mld. korún, možnože to každým dňom narastie. A môže to vyústiť naozaj do veľmi nepríjemných situácií v budúcich rokoch. Treba aj to povedať, že naďalej sa nevysporiadali výdavky Slovenského vodohospodárskeho podniku za povodňové škody na štátnom majetku za minulý rok, no hlavným problémom sú, samozrejme, zdroje. Vo svete sú rôzne modely, akým spôsobom sa zabezpečuje protipovodňová ochrana, ale všade je tam veľmi silná účasť štátu. Môžem spomenúť, povedzme, Maďarsko, kde podniky povodí sú rozpočtovými organizáciami, to znamená, že tam každý rok jednoducho sú peniaze na protipovodňovú ochranu založené v rozpočte. V Čechách je podobný systém ako u nás. Tam urobili pokus asi pred 5 rokmi, že podniky povodí pretransformovali na akciové spoločnosti, ale po dvoch rokoch to zmenili späť na štátne podniky, pretože to jednoducho nešlo. Jednoducho protipovodňová ochrana má mimoriadne veľký hospodársky dopad, ale nie je to dopad, by som povedal v tom zmysle, pre podnikateľa, že by podnikateľ sa nejako hrnul do protipovodňovej ochrany. Urobili sme za posledné 3 roky, čo patrí vodné hospodárstvo do rezortu ministerstva životného prostredia, legislatívne zmeny v tom zmysle, aby príjem Slovenského vodohospodárskeho podniku, ktorý je správcom tokov, bol zaistený z vlastnej činnosti, napr. tým, že vodné hospodárstvo sa stalo sieťovým odvetvím. A sú tam stanovené pravidlá na stanovenie cien za vodohospodárske služby. No treba povedať, že tie zdroje nie sú dostatočné. V obraze povedané, zdroje na vodu vyschýnajú a jednoducho zostávajú len tie zdroje, ktoré aj doteraz boli a ktoré, ešte raz tvrdím, sú nedostatočné. Sú ale aj iné príjmy z vody, ktoré jednoducho sa nikdy nepočítali do týchto priamych príjmov na vodu ani sa nevyužívajú na vodu, napr. keď si uvedomíme, koľko DPH plynie do štátneho rozpočtu za predaj vôd vo fľaškách, toho, čo už teraz kupujeme vo fľaškách v obchodoch, to sú desiatky miliárd korún. Samozrejme, tie idú do štátneho rozpočtu a zo štátneho rozpočtu sa aj rozdeľujú normálnym spôsobom ako každý iný príjem. Aké sú iné možnosti. Spomínajú sa európske zdroje. Jednoznačne treba povedať, že európske zdroje štát na národný záujem ochrany pred povodňami určite nebude môcť využívať v plnej miere. Dokonca keď oného času sme sa snažili zaviesť do štrukturálnych fondov a Kohézneho fondu proste titul protipovodňová ochrana, tak podarilo sa to, ale bolo to rozpačito prijaté, pretože v európskych štátoch protipovodňová ochrana je svätou povinnosťou každého štátu. A okrem toho, samozrejme, Slovenská republika má voči Európskej únii iné záväzky, ktoré sú presne stanovené, napr. čistenie odpadových vôd, ako je protipovodňová ochrana. Druhou možnosťou, ktorá sa často spomína, je Štátny environmentálny fond, čo, samozrejme, má úplne inú úlohu. Teraz do tejto rozpravy nechcem zaviesť aj tento prvok, ale celkom iste aj keby sa nie celý tento fond využil na protipovodňovú ochranu, ktorý je okolo 1 mld. ročne, tak takisto by to jednoducho neriešilo situáciu, najmä nie ten obrovský dlh, ktorý už máme v tomto momente. No rozhodol som sa vystúpiť v tejto rozprave preto, lebo by som vás chcel vyzvať, vážené kolegyne, kolegovia, aby sme tomuto rezortu pomohli do budúceho roku. Ešte rozprava o štátnom rozpočte je pred nami v Národnej rade. Naozaj ešte aspoň chcem veriť, že nejaký priestor na riešenie tejto situácie je, no len musím pánovi ministrovi pripomenúť, že to musí chcieť aj vláda, nielen poslanci Národnej rady. Tým by som skončil a verím v lepšiu budúcnosť vody, ako je to v tomto momente. Ďakujem pekne.