Patakyová, Mária, verejná ochrankyňa práv (2020-11-25):
Vážený pán predsedajúci, ďakujem veľmi pekne za slovo. Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, úvodom si dovoľujem zdôrazniť, že medzi ľudské práva, ktoré patria každému človeku bez ohľadu na jeho rasu, pohlavie, etnickú národnosť a štátnu príslušnosť a ktoré nám garantuje naša ústava i Listina základných práv a slobôd, patrí aj právo na priaznivé životné prostredie. To znamená, že všetci by sme mali mať zákonom zaručený život v takom prostredí, ktoré neohrozuje náš život a zdravie. Zároveň platí, že nikto nesmie nad mieru stanovenú zákonom ohrozovať ani poškodzovať životné prostredie, prírodné zdroje a kultúrne pamiatky. Napriek tomu aj po vyše tridsiatich rokoch po novembri 1989 stále čelíme ohrozeniam, ktoré sú spôsobené environmentálnym záťažami z minulosti, ktoré negatívne ovplyvňujú prírodu a zdravie ľudí vo viacerých dotknutých oblastiach na Slovensku. Pritom okrem minulých environmentálnych záťaží nás ohrozujú aj človekom mnoho vytvárané látky, pri ktorých nám chýbajú informácie o ich toxicite. V podstate všetko je jedovaté, záleží len od dávkovania. Kofeín či alkohol v malom množstve povzbudzujú, ale vo väčšom škodia. Platí to aj pre látky, ktoré človek vytvára. Rôzne technológie majú vždy svoje klady a zápory a my v súčasnosti musíme hľadať rovnováhu medzi prínosom a rizikom. Sme náchylní k tomu, že vidíme len prínosy a zabúdame na negatívne dopady alebo neočakávame, že sa niečo môže dostávať do životného prostredia a tam pretrvať veľmi dlho. Toto je ten pohľad do budúcnosti, pri ktorom potrebujeme byť obozretní a múdri, aby sme nevytvárali nové záťaže. Mimoriadna správa, ktorú som predložila Národnej rade Slovenskej republiky, sa však pozerá do minulosti. Pozerá sa na tiene environmentálnej záťaže, ktoré sú spôsobované činnosťou z predchádzajúcich období aj z obdobia pred rokom 1989. Ako verejný ochranca práv som na základe podnetov, ktoré som dostávala od občanov a občianok aj na základe napĺňania tej vízie, ktorú som predkladala pri nástupe do funkcie 1. júna 2017, tak som svoj vklad do problematiky ochrany životného prostredia sa snažila splatiť práve touto správou o stave oceňovania environmentálnych záťaží na Slovensku. Pokyn na vypracovanie tejto mimoriadnej správy som vydala vo februári tohto roku s cieľom, aby som sa pozrela na tie najzávažnejšie environmentálne záťaže, pričom som vychádzala z dostupného informačného systému, predovšetkým informačného systému o environmentálnych záťažiach. Zo 152 registrovaných environmentálnych záťaží, ktoré patria do kategórie B, to znamená, sú to uznané environmentálne záťaže, vychádzala a pri hodnotení tých záťaží, ktoré sú kvalifikované koeficientom nad 65, to znamená, sú to záťaže, ktoré najviac ohrozujú životné prostredie, ale aj život a zdravie všetkých obyvateľov, ktorí sa nachádzajú v ich dosahu a dosahu ich zamorenia a nachádzajú sa na rôznych častiach a územiach Slovenskej republiky. Z týchto 152 registrovaných environmentálnych záťaží v 73 prípadoch nebola doposiaľ, nebol doposiaľ určený pôvodca environmentálnej záťaže a nakoľko príslušný orgán ani nezačal konanie o určení povinnej osoby podľa zákona o environmentálnych záťažiach, je to zákon č. 409/ 2007 Z. z. Toto zistenie, to prvé zistenie a na prvé videnie je obzvlášť alarmujúce, pretože poukazuje na skutočnosť, že v týchto prípadoch, ktoré majú vysokú prioritu a spôsobuje vysoké, spôsobujú vysokú záťaž na ohrozenie zdravia a životného prostredia, sa už niekoľko desiatok rokov sa tieto záťaže prehliadajú a v 73 prípadoch sa ani nezačalo z pozície štátu vykonávať tie kroky, ktoré platná právna úpravu predpokladá. Uvedené platí pre všetky environmentálne záťaže, ktoré sú zaradené do kategórie B, no osobitne pre záťaž Strážske Chemko – odpadový kanál, ktorý má rovnakého pôvodcu, ako je ten, ktorý je zodpovedný za vyhlásenie mimoriadnej situácie začiatkom roka 2020 v niektorých oblastiach východného Slovenska. Pokladám za potrebné pripomínať, že súčasťou pozitívneho záväzku Slovenskej republiky pri zabezpečovaní ústavného práva na ochranu zdravia pre každého, práva na priaznivé životné prostredie a ochranu životného prostredia je nielen povinnosť zabezpečiť ich dostupnosť a vymožiteľnosť tvorbou právnych predpisov ustanovujúcich podmienky pre ich uplatnenie, ale aj každodennou rozhodovacou činnosťou orgánov verejnej moci a verejnej správy, ktorou sa zabezpečuje napĺňanie týchto základných práv. Vzhľadom na skutočnosť, že konanie o určení povinnej osoby začína v zmysle zákona okresný úrad v sídle kraja z vlastného podnetu alebo podnetu ministerstva životného prostredia, doterajšiu nečinnosť týchto úradov v sídlach krajov a rovnako aj samotného ministerstva v zmienených 73 prípadov musím vyhodnotiť, ako porušenie čl. 40 – právo na ochranu zdravia pre každého a čl. 44 – práva na priaznivé životné prostredie a právo na informácie, právo na ochranu životného prostredia podľa ústavy. Preto som v zmysle zákona o verejnom ochrancovi práv navrhla, aby jednotlivé okresné úrady v sídle kraja z vlastného podnetu okamžite začali konanie o určenie povinnej osoby na sanáciu zmienených 73 environmentálnych zaťaží. Tak to bola prvá časť záverov správy, ktorá sa vzťahuje na nekonanie orgánov verejnej správy. Druhá podstatná časť záverov sa vzťahuje na nerešpektovanie zákonných lehôt. Príslušné okresné úrady životného prostredia v sídlach krajov vydali rozhodnutie o určení povinnej osoby v celkovo 8 prípadoch a v 3 prípadoch konanie zastavili, nakoľko vláda Slovenskej republiky určila ako povinnú osobu ministerstvo životného prostredia. Rozhodnutie o určení povinnej osoby okrem všeobecných náležitosti musí v zmysle zákona o environmentálnych záťažiach obsahovať aj lehoty na predloženie plánu prác na odstránenie environmentálnej záťaže, ktorú musí opätovne schváliť príslušný úrad. Táto lehota je zákonom ustanovená. V prípade týchto záťaží na obdobie jedného roka buď od nadobudnutia právoplatnosti, alebo od jedného roka od rozhodnutia vlády Slovenskej republiky. Napriek skutočnosti, že vo všetkých skúmaných prípadoch sa jedná o environmentálne záťaže s vysokou prioritou, som zistila, že v žiadnom z nich okresný úrad životného prostredia následne v zákonom ustanovenej lehote nerozhodol o pláne prác na odstránenie environmentálnej záťaže aj napriek tomu, že najstaršie rozhodnutia sú z roku 2017, to znamená, uplynula jednoročná lehota už aj z tohto jednoduchého porovnania veľmi dávno. Preto ako v predchádzajúcom závere č.1 o pasivite aj v tomto prípade musím vyhodnotiť skutočnosť, že určené povinné osoby nepredložili v zákonom ustanovenej lehote plánu prác na odstránenie environmentálnych záťaží, a teda prakticky sa nezačal proces sanovania týchto záťaží ako porušenie čl. 40 a porušenie čl. 44 v zmysle Ústavy Slovenskej republiky. Takisto odporúčam, aby inšpekcia ako inšpekcia životného prostredia, ako orgán štátneho dozoru v oblasti environmentálnych záťaží začala konať vo všetkých prípadoch právoplatných rozhodnutí o určení povinnej osoby. Zákon o environmentálnych záťažiach umožňuje v odôvodnených prípadoch, najmä ak ide o rozsiahle územia, na ktorých sa záťaž nachádza, na základe súhlasu ministerstva životného prostredia primerane predĺžiť lehoty, z ktorých sa pôvodca – povinná osoba alebo príslušné ministerstvo sú povinní predložiť okresnému úradu v sídle kraja návrh na schválenie plánu prác. Vzhľadom na túto skutočnosť, že sa jedná o veľmi vágne a široko formulované ustanovenie o možnosti na odkladanie začatí sanačných prác na odstránenie záťaží, ktoré sú klasifikované ako najviac ohrozujúce životné prostredie, život aj zdravie ľudí, chcem upozorniť Národnú radu Slovenskej republiky a navrhnúť jej, aby zvážila spresnenie a najmä presné časové určenie takéhoto vágne formulovaného zákonného ustanovenia. To znamená, že na predĺženie tých, tých lehôt, kedy sa má predkladať návrh na plán prác na sanácie, čo by takisto z hľadiska legislatívno-formálnoprávneho prispelo k odstráneniu, k efektívnejšiemu a rýchlejšiemu odstraňovaniu environmentálnych záťaží. Tretí záver – zastavené konania z dôvodu, že povinnú osobu nemožno určiť a následné nekonanie vlády Slovenskej republiky. V zmysle zákona o environmentálnych záťažiach okresný úrad v sídle kraja zastaví konanie určenej povinnej osoby, ak povinnú osobu nemožno určiť. Následne doručí právoplatné rozhodnutie o zastavení konania ministerstvu na účely aktualizácie údajov v informačnom systéme. Ak nebolo možné určiť povinnú osobu, vláda Slovenskej republiky na návrh ministerstva rozhodne o tom, ktoré príslušné ministerstvo má zabezpečiť vypracovanie a realizáciu plánu prác na odstránenie záťaže a uhradí všetky náklady súvisiace s vypracovaním a realizáciou plánu prác. Pri prieskume som zistila, že v súvislosti so sledovanými záťažami bolo vydaných 10 rozhodnutí, v ktorých okresné úrady v sídle kraja zastavili konanie o určení povinnej osoby. Následkom takéhoto nekonania orgánov verejnej správy je situácia, keď preukázateľne existuje závažná a nebezpečná environmentálna záťaž, ale zodpovedné orgány verejnej správy nekonajú a práce na odstránení sa odkladajú na niekoľko desiatok rokov, pričom zdraviu škodlivé látky, ktoré environmentálna záťaž obsahuje, sa stále viac šíria podzemnými či povrchovými vodami, alebo v ovzduší a poškodzujú životné prostredie, zdravie a život, život ľudí. Za uvedený stav je podľa môjho názoru zodpovedná aj skutočnosť, že opäť zákon o environmentálnych záťažiach konštatuje, že ak nebolo možné určiť povinnú osobu, vláda Slovenskej republiky na návrh ministerstva rozhodne o tom, ktoré ministerstvo má zabezpečiť vykonanie povinnosti povinnej osoby, avšak na splnenie tejto povinnosti neurčuje žiadnu lehotu. V zmysle uvedeného preto nemožno nečinnosť ministerstva životného prostredia a vlády hodnotiť ako odporujúcu zákonu. No som presvedčená, že toto nekonanie je v rozpore s mieneným pozitívnym záväzkom Slovenskej republiky pri zabezpečovaní ústavného práva na ochranu zdravia pre každého, práva na priaznivé životné prostredie a ochranu životného prostredia. Vzhľadom na skutočnosť, že počas viac ako štyroch rokov nebolo určené ministerstvo, ktoré má zabezpečiť vykonanie povinnosti povinnej osoby, v tomto prípade musím túto skutočnosť opätovne vyhodnotiť ako porušenie práva podľa čl. 40 a čl. 44 našej ústavy. Opätovne aj v tomto prípade dávam do pozornosti poslancom Národnej rady skutočnosť, že zákon o environmentálnych záťažiach vo vyššie ustanovenom ustanovení neobsahuje lehotu, v ktorej by ministerstvo životného prostredia bolo povinné navrhnúť vláde Slovenskej republiky a vláda následne bola povinná rozhodnúť, ktoré príslušné ministerstvo na zabezpečiť vykonanie povinnosti povinnej osoby. Aj tento krok podľa môjho názoru môže prispieť k rýchlejšiemu odstraňovaniu existujúcich environmentálnych záťaží na území Slovenskej republiky. Čiže opätovne sa tu jedná o formálnoprávne vylepšenie existujúcej legislatívy v záujme toho, aby sa odstránili tie legislatívne nedostatky, ktoré v podstate proces sanácie odďaľujú. Po štvrté – prerušenie konania o určení povinnej osoby. Pri svojom prieskume som zistila, že v dvoch prípadoch okresný úrady prerušili svoje konanie, pretože došlo k prerušeniu konania a čaká sa na vyriešenie predbežnej otázky. V zmysle správneho poriadku sa konanie okresného úradu môže skončiť až potom, ako všeobecné súdy právoplatne rozhodnú o všetkých predbežných otázkach vo veľmi komplikovaných a dlhotrvajúcich konaniach, pri ktorých niektorí účastníci v podstate nemajú ani skutoční záujem spolupracovať a predlžujú konanie alebo podávajú opakovane odvolania voči súdnych rozhodnutiam. Toto sa netýka len tých, len dvoch v správe zmieňovaných rozhodnutiach o prerušení konania, ale týka sa to aj ďalších území, ako je skládka Predajná, Niklová huta, Nováky – areál závodu Nováckych chemických závodov, Žilina – východné priemyselné pásmo, Kožiarske závody v Liptovskom Mikuláši a podobne. Situáciu pritom komplikuje najmä skutočnosť, že mnohé lokality, na ktorých sa nachádzajú environmentálne záťaže, sú dnes opustené a nápravu nemá kto vykonať. Zodpovedná osoba neexistuje alebo nie je známa. V niektorých ďalších podnikoch zasa výrobné činnosti pokračujú, no podnik nemá buď na sanáciu dostatok peňazí, alebo nemá o nápravu takéhoto stavu skutočný záujem. Zároveň dávam do pozornosti Národnej rade Slovenskej republiky a poslankyniam a poslancom Národnej rady na zváženie zmenu legislatívnej úpravy v tom zmysle, aby sa, aby Slovenská republiky bola povinná a zaviazaná uskutočniť potrebné kroky na sanáciu zdravie ohrozujúcej environmentálnej záťaže aj v prípade, keď sa z akýchkoľvek dôvodov nepodarí určiť zodpovedná osoba do určeného času, teda napríklad do dvoch rokov od začatia konania, teda aby sa predišlo tým nedostatkom, ktoré súvisia práve s tými dlhotrvajúcimi prerušeniami konania, a následne umožnila spätne vymáhať náklady vynaložené na sanáciu environmentálnej záťaže od neskoršie určenej povinnej osoby buď pôvodcu, alebo jeho právneho nástupcu. V súčasnej situácii pokladám uvedený krok za efektívny spôsob, ako účinne posunúť problém desaťročia neriešených environmentálnych záťaží. V tomto kontexte vítam aktivitu a iniciatívu ministerstva životného prostredia, ktoré ohlásilo, že chce spriechodniť práve uplatňovanie tohto regresného nároku, ktorý podľa súčasnej právnej úpravy je nedostatočný, a podľa názoru ministerstva životného prostredia práve spôsobuje to, že sa neuplatňuje tento regresný mechanizmus. Ja vítam to, že sa sprocesuje, že sa spresní ten mechanizmus uplatňovania regresných nárokov, že sa zdokonalí. Avšak to zdokonaľovanie nemôže ísť na ujmu tých ohrozovaných záujmov ľudí na území Slovenskej republiky, to znamená ich zdravia a života v tomto procese. To znamená, vykonávanie, vykonanie týchto legislatívnych úprav musí byť podľa môjho názoru spojené s tým, aby štát ako nositeľ pozitívnych medzinárodnoprávnych záväzkov vstupoval do tejto problematiky proaktívne, odstraňoval, odstraňoval ich a následne regresom efektívne si ich vymáhal od, od pôvodcov alebo ich právnych nástupcov. Čiže v tomto kontexte nie je nejakým spôsobom disproporcia vo videní tohto riešenia problému medzi závermi správy a medzi tým uhlom pohľadu, ktorý má ministerstvo životného prostredia. Ja len upozorňujem na čas, ktorý je potrebný k tomu, a upozorňujem, že tento čas nemôže byť prenášaný na plecia obyvateľov a obyvateliek Slovenskej republiky. Tento čas musí byť riešený tak, že štát bude aktívne v týchto konaniach činný a následne si uplatní regres prostredníctvom efektívneho, efektívneho mechanizmu. Toľko záver bodu štyri. Záver k bodu päť – sú stále prebiehajúce konania. Stále prebiehajúce konania podľa správy, ako zaiste viete, prebiehajú v štyroch konaniach. Osobitnú pozornosť si zaslúži dĺžka konania zodpovedných orgánov v prípade environmentálnej záťaže Poša – odkalisko, Chemko Strážske, ktoré je od ´93 považované a identifikované uznesením vlády ako stará environmentálna záťaž, ktorá dlhodobo nepriaznivo ovplyvňuje kvalitu životného prostredia nielen v obci Poša, ale aj v susedných obciach Nižný Hrušov, Nižný Hrabovec, Kučín, Dlhé Klčovo, Sečurov, Kladzany, Hencovce a v širšom priľahlom regióne. Toto konanie bolo, teda záťaž identifikovaná v ´93, konanie začalo v 2013. Pri uvedenej environmentálnej záťaži považujem za mimoriadne významnú tú skutočnosť, že sa jedná o záťaž, v prípade ktorej podľa informácie z informačného systému environmentálnych záťaží činnosť podmieňujúca jej vznik na lokalite sa vykonáva aj v súčasnosti s nezmenenou intenzitou. Táto environmentálna záťaž je pritom priamo prepojená s areálom bývalého Chemka Strážske, ktorého chemické látky uložené na území jeho areálu alebo v jeho okolí sú zodpovedné za skutočnosť, že environmentálna expozícia ľudskej populácie, ale aj všetkých živočíchov polychlórovanými látkami, hlavne polychlórovanými bifenylmi, PCB v skratke, v regiónoch Michalovce a Vranov nad Topľou je nielen veľmi vysoká, ale dokonca patrí medzi najvyššie na svete. Na uvedené dlhodobo poukazuje aj Regionálny úrad verejného zdravotníctva vo Vranove nad Topľou. Aj napriek tomu, že životné prostredie na území Košického, Prešovského samosprávneho kraja dlhodobo preukázateľne ohrozuje lokality už zaradené medzi potvrdené environmentálne záťaže s vysokou prioritou, na základe návrhu hlavného hygienika vyhlásilo ministerstvo vnútra 22. januára 2020 prostredníctvom predsedov a prednostov krajských úradov v Prešove a Košiciach mimoriadnu situáciu iba v súvislosti s ekologickou haváriou, ktorá je situovaná v areáli lesnej obory v sídle Chemko Strážske, pričom paradoxné je to, že areál lesnej obory v lokalite Chemko Strážske, kvôli ktorému bola táto mimoriadna situácia vyhlásená, sa stále uvádza len ako možná, ako pravdepodobná environmentálna záťaž, a teda je v informačnom systéme vedená v časti A a nie v časti B ako potvrdená environmentálna záťaž. Pritom rovnaké podmienky spĺňajú environmentálne záťaže, ktoré sú zaradené v registri B. Preto aj na základe uvedeného navrhujem, aby ministerstvo životného prostredia v súčinnosti s ministerstvom vnútra nielen čo najskôr zabezpečilo realizáciu sanácie pôvodcu ekologickej havárie, ale aj prekvalifikovanie environmentálnych záťaží Strážske – sklady s látkami a Strážske – časť výrobného areálu, z kategórie A (pravdepodobnej environmentálnej záťaže) do kategórie B (potvrdená environmentálna záťaž) s vysokou prioritou, to znamená nad 65 bodov, teda medzi také, ktoré sú klasifikované ako najviac ohrozujúce nielen životné prostredie, ale aj život a zdravia všetkých obyvateľov, ktorí sa nachádzajú v dosahu zamorenia, ktoré jednotlivé záťaže spôsobujú. Pri svojom prieskume som tiež narazila na skutočnosť, že publikovanie údajov pre environmentálne záťaže zaradené do časti A, to znamená do pravdepodobných environmentálnych záťaží, nie je povolené bez autorizovaného vstupu, a teda verejnosť nemá možnosť získať tieto informácie. V zmysle § 20a ods. 2 zákona o geologických prácach (geologický zákon) v znení neskorších predpisov totiž informácie o pravdepodobných environmentálnych záťažiach nie sú prístupné pre verejnosť. Na základe uvedeného odporúčam ministerstvu životného prostredia a vám, panie poslankyne a páni poslanci, aby ste prehodnotili zákaz sprístupňovania informácií o pravdepodobných environmentálnych záťažiach pre verejnosť a odstránili zo zákona o geologických prácach v znení neskorších, teda zákona 569/2007 v znení neskorších predpisov predmetné ustanovenie § 20a ods. 2. Dámy a páni, ja v závere si dovoľujem apelovať na to, aby Národná rada Slovenskej republiky zobrala na vedomie a aktívne prikročila k odstraňovaniu tých nedostatkov, ktoré, ktoré, ktorých odstránenie je práve v moci a v rukách Národnej rady Slovenskej republiky, to znamená, ktoré sa vzťahujú k spresneniu zákona o environmentálnych záťažiach, resp. geologického zákona. Je potrebné povedať, že ja som si vedomá toho, že environmentálne záťaže si vyžadujú a ich odstraňovanie si vyžaduje nie malú finančnú záťaž pre Slovenskú republiku. Odhaduje sa podľa informácií z ministerstva životného prostredia, len pre územie Bratislavy by to bolo 350 mil. euro, pričom alokované prostriedky v rozpočte má ministerstvo vo výške 180 mil. eur. Preto si dovoľujem z tohto miesta zároveň apelovať na to, aby sa zvážili všetky možnosti na využitie aj dostupných európskych fondov a kreujúceho sa plánu na využitie fondu obnovy, aby sa tieto staré environmentálne záťaže skutočne reálne z územia Slovenskej republiky a z ohrozovania a poškodzovania zdravia jeho obyvateľov začali odstraňovať v záujme toho, aby sa postupne v priebehu desiatok, nasledujúcich desiatich rokov, aby sa tieto záťaže odstránili, pretože celý ten proces trvá napriek efektívnemu, aj keby bol uskutočnený efektívny postup, aj tak trvá dlho, a preto je potrebné začať s odstraňovaním tých záťaží dnes a nie zajtra alebo pozajtra. Ja som si vedomá všetkého toho, čo bolo doteraz v oblasti sanácií environmentálnych záťaží vykonané s cieľom ochrany ústavného práva na ochranu zdravia, práva na priaznivé životné prostredie a ochranu životného prostredia a tiež práva na včasné úplné informácie o životnom prostredí. Napriek tomu domnievam sa, že z tejto správy je zrejmé, že sme dostatočne nevyužili všetky tie možnosti, ktoré podľa už súčasnej platnej právnej úpravy máme. Preto apelujem na to, aby sme sa chopili tých povinností ako, ako štát, ako subjekt záväzkov aj z pohľadu medzinárodného práva, aby sme začali s efektívnym odstraňovaním environmentálnych záťaží, pretože, tak ako som uviedla v úvode, toto je rest z minulých období. Ale zároveň súbežne s tým, v podstate každý deň vytvárame aj resty, ktoré nás budú zaťažovať v budúcnosti pokiaľ nebudeme dostatočne obozretní a nebudeme brať do úvahy dopady tých konaní, ktoré budeme vykonávať dnes, zajtra, pozajtra. Takže táto správa smerovala k tomu, aby sme skutočne právo na ochranu zdravia a právo na ochranu životného prostredia a práva na priaznivé životné prostredie, tak ako ich máme v ústave a ako nás zaväzujú aj medzinárodné dokumenty, aby sme ich zabezpečili na tej úrovni, ktorá sa od Slovenskej republiky očakáva. Ďakujem veľmi pekne za pozornosť.