V. Veteška, podpredseda NR SR: (2004-06-17):
O ospravedlnenie neúčasti na dnešnom rokovaní 28. schôdze Národnej rady Slovenskej republiky písomne požiadali poslanci Národnej rady Monika Beňová, Anton Danko, Mária Demeterová, Ivan Kiňo. Na zahraničnej pracovnej ceste je poslankyňa Národnej rady Slovenskej republiky Diana Dubovská. Panie poslankyne, páni poslanci, budeme pokračovať v prerušenej všeobecnej rozprave o vládnom návrhu zákona o študentských pôžičkách a o zmene a doplnení niektorých zákonov (tlač 722). Prosím pána ministra školstva, aby zaujal miesto určené pre navrhovateľov, a spravodajcu, predsedu výboru pre vzdelanie, vedu, šport a mládež, kultúru a médiá poslanca Devínskeho, aby zaujal miesto určené pre spravodajcov výborov. Do rozpravy k tomuto návrhu zákona sú ešte prihlásené dve poslankyne pani Majdová a pani Brestenská. Teraz dávam slovo pani poslankyni Majdovej a pripraví sa pani poslankyňa Brestenská. Nech sa páči. M. Majdová, poslankyňa: Ďakujem pekne. Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, ctená snemovňa, po zhruba roku viac či menej búrlivých diskusií o reforme vysokého školstva si dovolím vysloviť názor, že reforma slovenského vysokého školstva je na tom podobne ako reforma slovenského zdravotníctva. Všetci jej rozumejú, všetci sa k nej vyjadrujú, všetci kričia, že súčasný stav je nekvalitný a finančne neúnosný, a preto je všetkým jasné, že reforma je nevyhnutná. Keď však príde reč na finančnú stránku veci, keď je nutné nájsť ďalší zdroj financovania aj prostredníctvom spoluúčasti tých, ktorí z dnešného systému profitujú, je problém. Odborná aj laická verejnosť, politici, študenti aj vysokoškolskí pedagógovia vo väčšine prípadov reagujú dvomi spôsobmi: alebo sú proti, alebo sú za. Jedni aj druhí používajú ten istý argument iba v obrátenom garde. Tým argumentom je slovo nespravodlivosť. Podľa odporcov predloženého zákona je zavedenie poplatkov nespravodlivé, pretože znevýhodní študentov zo sociálne slabších vrstiev a sťaží im prístup k vysokoškolskému vzdelaniu. Podľa zástancov je nespravodlivý a sociálne nevýhodný už dnešný systém, hoci sa naoko tvári ako spravodlivý. Pozrime sa len na jednu časť tohto podľa odporcov spravodlivého systému, a to na takzvané externé formy vysokoškolského štúdia, o ktorých sa v súvislosti s reformou vysokého školstva taktne mlčí. Na Slovensku je približne 100-tisíc študentov denného štúdia. Okrem tejto skupiny tu existuje aj iná, na európske a možno aj svetové pomery príliš veľká skupina študentov externého štúdia. Títo študenti už dnes v systéme, ktorý je podľa odporcov predkladaného zákona spravodlivejší a sociálne únosnejší, na základe rôznych občianskych zmlúv, darovacích a sponzorských zmlúv platia sociálne absolútne neúnosné a v porovnaní aj s vládnym návrhom dvojnásobne vyššie poplatky. Podotýkam, že títo študenti neštudujú na súkromných, ale na verejných, a teda štátnych vysokých školách, kde je, ako odporcovia zákona s obľubou pripomínajú, v súlade s Ústavou Slovenskej republiky štúdium bezplatné. Čo títo študenti za svoje peniaze dostávajú? Študujú v krajších alebo lepšie vybavených učebniach? Je ich výučba kvalitnejšia? Sú k nim azda vyučujúci zhovievavejší? Ani náhodou. A navyše absolventi týchto foriem štúdia stále nemajú istotu, že ich diplom raz niekto nespochybní. Naopak, nielenže za svoje štúdium platia, nemajú ani žiadne výhody. Treba podotknúť, že časť týchto študentov sú ľudia, ktorí si kvôli udržaniu miesta v štátnej alebo verejnej službe zvyšujú svoju kvalifikáciu. Prevažná časť týchto externistov sú však 18- až 25-roční mladí ľudia bez stáleho pracovného pomeru, ktorým bolo krátko po doručení rozhodnutia o neprijatí na denné štúdium z dôvodu nedostatku kapacity školy ponúknuté štúdium formou externého plateného štúdia. Poplatky za tento typ štúdia sa pohybujú od 10- do 40-tisíc korún ročne. Samozrejme, že v priebehu rokov sa poskytovatelia týchto vzdelávacích služieb zdokonalili v tom, ako zakamuflovať fakt, že v tomto štáte reálne existuje platená forma štúdia, hoci to teraz platný zákon neumožňuje. Títo externí študenti majú okrem povinnosti platiť ešte aj iné náklady, ktoré nie sú nijako odlišné od nákladov denných študentov, ktorí študujú bezplatne a aj za dane externých študentov. Zatiaľ čo denní študenti majú nárok na dotovanú stravu, dotovaný internát, dotované študentské zľavy, študentské pôžičky či sociálne štipendiá, externí študenti nemajú nárok vôbec na nič. To v konečnom dôsledku znamená, že ak študujú v meste vzdialenom 30 a viac kilometrov od miesta bydliska, aby som sa držala znenia zákona, ich životné náklady spojené so štúdiom sú reálne niekoľkokrát vyššie ako náklady takého istého študenta, ktorý mal to šťastie, že sa dostal na dennú formu štúdia. Okrem toho treba podotknúť, že externisti majú ešte aj tú smolu, že ak sú nezamestnaní, zväčša nemajú nárok na žiadne dávky v hmotnej núdzi alebo v sociálnej núdzi, nehovoriac o dávke v nezamestnanosti. A ak si potrebujú na štúdium požičať, tak jedine za komerčný úrok v komerčnej banke. Napriek tomu mnohí tak robia, pretože sú si veľmi dobre vedomí toho, že vysokoškolské vzdelanie im v budúcnosti umožní lepšiu pozíciu na pracovnom trhu a sú ochotní investovať do svojej budúcnosti. Včera večer odznelo z úst pána poslanca Madeja okrem iného aj to, že súhlasí s aspoň dočasným spoplatnením externých foriem štúdia. No mne sa to aj vzhľadom na uvedené skutočnosti nezdá ani trochu spravodlivé. Možno pánovi poslancovi áno a možno aj preto, že jeden z jeho straníckych kolegov je rektorom vysokej školy, ktorá je rekordérom v počte externých foriem štúdia, teda aj vo vyberaní poplatkov za toto štúdium. Dámy a páni, veľmi stručne som vám popísala, čo v reáli znamená bezplatné štúdium, takzvané bezplatné štúdium pre denných a čo pre externých študentov. A pýtam sa vás, či máte ešte stále pocit, že takýto systém v tejto súčasnej situácii je spravodlivý, a či niekoho z vás tento stav trápi. Ak áno, tak vás žiadam o podporu zákona o študentských pôžičkách, pretože som presvedčená, že zavedenie legálneho spolufinancovania aj dennej, aj externej formy vysokého školstva umožní, aby všetci záujemcovia o toto štúdium mali k nemu rovnaký prístup, rovnaké podmienky bez ohľadu na to, z akého sociálneho prostredia pochádzajú. Samozrejme, nie je to konečné riešenie, ale je to prvý krok. Ešte na margo stanoviska Študentskej rady vysokých škôl z 26. mája, ktoré bolo včera prezentované aj pánom poslancom Madejom, aj pani poslankyňou Muškovou, jednu poznámku. Večer som si ešte raz prešla webové stránky Študentskej rady vysokých škôl a musím konštatovať, že stanovisko, ktoré bolo včera prezentované, nepokladám za vyhlásenie Študentskej rady vysokých škôl ako takej, ale za vyhlásenie predsedníctva Študentskej rady, čo, ak si dobre pamätám, pozostáva asi tak z piatich ľudí a podľa informácií, ktoré mám, nie všetci členovia predsedníctva boli informovaní o tomto stanovisku. Pán poslanec Madej, ak sa mýlim v počte ľudí, čo sa týka počtu členov predsedníctva, ospravedlňujem sa, nemám úplne presné informácie, ale určite to nie je celá Študentská rada. Podľa môjho názoru má väčšiu výpovednú hodnotu stanovisko Študentskej rady vysokých škôl, ktoré študentská rada vydala po svojom mimoriadnom zasadnutí 5. a 6. júna v Račkovej doline, a podľa môjho názoru toto stanovisko nehovorí celkom jednoznačne o tom, že ministerstvo postupovalo proti nejakým dohodám. Ja si dovolím z tohto stanoviska odcitovať, resp. prečítať ho celé: „Minister školstva Slovenskej republiky Martin Fronc sa dňa 5. 6. 2004 zúčastnil na zasadnutí ŠRVŠ. Dva a polhodinová diskusia mala presvedčiť zástupcov vysokoškolákov o tom, že návrh zákona o študentských pôžičkách, ktorý predložil do parlamentu, je naozaj dobrým riešením. Členovia rady sa však zhodli, že sú za takú reformu vysokého školstva, ktorá bude predovšetkým reformou kvality vzdelávania. Žiadame ministerstvo školstva a vládu Slovenskej republiky, aby každoročne navyšovali prostriedky v pomere k HDP na vysoké školstvo aspoň o 0,1 % tak, aby sme sa postupne vyrovnali krajinám OECD. Sme za zotrvanie filozofie súčasného systému založeného na nízko úročených dlhodobých a sociálne orientovaných pôžičiek, čo je v súčasnosti náplňou Študentského pôžičkového fondu. Narastajúci dopyt po pôžičkách možno vyriešiť zavádzaním pôžičiek od štátu s úrokovou mierou, za akú si požičiava štát. ŠRVŠ zotrváva na súčasnej pozícii a platných uzneseniach a odmieta predložený návrh zákona o študentských pôžičkách. ŠRVŠ žiada ministra školstva, aby ho stiahol z rokovania Národnej rady a vytvoril komplexný návrh, ktorý bude výsledkom spoločného konsenzu akademickej obce, teda študentov aj zamestnaneckej časti vysokých škôl. ŠRVŠ rozhodne nesúhlasí so zrovnoprávnením financovania súkromných a verejných vysokých škôl. Súkromné školy sú financované zo súkromných prostriedkov, a preto nepovažujeme za správne, aby boli podporované aj z verejných zdrojov. Zvlášť do platí za tých okolností, že v súčasnosti nie je dostatok prostriedkov na verejné školy. V Račkovej doline 6. 6. 2004.“ Tak ako som včera uviedla aj vo svojej faktickej poznámke na kolegu pána Madeja, aj z tohto stanoviska vyplýva, že tie najzávažnejšie požiadavky študentov boli splnené. Potrebu zvyšovania kvality vysokého školstva nikto z vlády ani z ministerstva školstva nikdy nespochybnil, na tom sa minister aj študenti vždy zhodli. Pokiaľ ide o zvyšovanie prostriedkov o 0,1 % HDP ročne, minister školstva na tomto bezpodmienečne trvá. A ak sa nemýlim, včera bola vláda, tam minister Fronc spolu s ďalšími dvoma ministrami nehlasoval, nepodporil východiská štátneho rozpočtu práve preto, že v nich nebolo zohľadnené požadované zvýšenie financií do školstva. A mimochodom, tí, ktorí majú dobrú pamäť, musia vedieť, že klauzula o každoročnom zvyšovaní HDP do školstva sa do programového vyhlásenia vlády nedostala sama od seba, ale je tam preto, že ju tam presadil minister Fronc. Pokiaľ ide o zachovanie nízko úročených študentských pôžičiek, o ktorých je v tomto vyhlásení reč, v tom nevidím žiadny problém. Návrh predsa tento systém zachováva. Dokonca sa po prijatí tejto novely rozšíri okruh poberateľov aj na spomínaných externistov, ktorí si dnes nemôžu požičať zo Študentského pôžičkového fondu. V čom sa s členmi ŠRVŠ na 100 % zhodnem, je to, že cez štátny rozpočet by nemali byť financované súkromné vysoké školy. Obidve tieto stanoviská, ak máte záujem, si môžete nájsť na webovej stránke ŠRVŠ. A ešte, ak dovolíte, celkom na záver odcitujem z tlačovej správy, ktorá bola vydaná 26. mája krátko po schválení zákona vo vláde: ,,Akademická obec víta vládou schválenú podobu novely zákona o študentských pôžičkách, ktorá zavádza školné na vysokých školách a mení systém poskytovania študentských pôžičiek a sociálnych štipendií. Dialógom ministerstva školstva so Študentskou radou vysokých škôl a Radou vysokých škôl a Slovenskou rektorskou konferenciou sa podarilo vytvoriť prostredie na to, aby boli požiadavky akademickej obce akceptované,“ povedal na adresu novely prezident Slovenskej rektorskej konferencie Juraj Sinay. Je presvedčený, že sa podarilo dosiahnuť kompromis, ktorý je prijateľný pre študentov aj vedenie vysokých škôl. „Ide o ústretový krok zo strany ministerstva školstva,“ reagoval na novú podobu novely šéf Rady vysokých škôl Libor Vozár. Za najväčšie pozitívum návrhu zákona označil možnosť uplatniť nulovú hranicu pri školnom. Ocenil tiež možnosť študentov rozhodovať o použití peňazí získaných zo školného. Je presvedčený, že financie by sa mali prednostne použiť na vzdelávanie. Zvýšením koeficientu pre výpočet sociálneho štipendia z 1,2 na 1,5 vláda podľa Vozára podporila návrh spoplatnenia.“ Je to presne to, čo som včera spomínala. Tieto tri najzákladnejšie požiadavky sú splnené. Stačí si pozrieť návrh zákona, sú v ňom. Čiže nie je pravda, že ministerstvo počas uplynulých dvoch rokov nekomunikovalo s nikým z akademickej obce. Tie rozhovory prebiehali takmer dva roky. Tento návrh zákona je výsledkom týchto rokovaní alebo kompromisom, ktorý vzišiel z týchto rokovaní. Čiže ešte raz vás, dámy a páni, prosím o podporu návrhu zákona o študentských pôžičkách. Ďakujem vám za pozornosť.