T. Galbavý, poslanec: (2006-08-03):
Dopredu sa ospravedlňujem všetkým a zároveň musím odmietnuť podozrenia, že ak poviem niečo, čo tu už bolo povedané dnes, že je to preto, že som postupoval pri tvorbe svojho vystúpenia na základe akéhosi straníckeho manuálu, ako to už tu jeden kolega z vás povedal. Nie, je to hlavne preto, že som ešte nedostal, a nikto z nás, jasnú odpoveď na základné otázky a nejasnosti, ktoré ste si napísali do programového vyhlásenia. Rokujeme o základnom dokumente vlády, ktorým sa bude riadiť činnosť, teda aj štát počas nasledujúceho volebného obdobia. Mali by sme teda k nemu pristupovať vážne, a to zo strany poslancov, rovnako aj zo strany vlády. Bohužiaľ, musím povedať, že pri čítaní tohto dokumentu som mal pocit, že vláda nezobrala vážne alebo voličov, ktorých nalákala na, nepoviem populistické, dohodneme sa, že poviem nereálne sľuby, pretože na to slovíčko populistický ste veľmi citliví, alebo ste nezobrali vážne maastrichtské kritériá. Zdôvodním, prečo si to myslím. Predseda vlády vyjadril po schválení tohto dokumentu spokojnosť s tým, že sa do neho podarilo presadiť všetky najdôležitejšie body programu vládnych strán. V podstate sa tak aj stalo. Má sa dať viac peňazí na školstvo, ktoré bude bezplatné, bezplatné tak, ako bolo doteraz. Inak mám informáciu, že plánujete spoplatniť externé štúdium. Má sa dať viac peňazí na zdravotníctvo, na vedu, výskum, na kultúru, rodiny dostanú 15-tisíc korún na prvé dieťa a možno aj menší štartovací byt. Kto by to nechcel? Mne sa to tiež páči a želám to všetkým, ale nedôverujem tomu a poviem prečo. Vo vládnom programe, vo vládnom programovom dokumente sa však nedočítame, kde sa vezmú peniaze na splnenie priehrštia sľubov, ktoré obsahuje. Už k spomenutým položkám školstvo, veda, kultúra predsa pribudnú výpadky na daniach, ktoré vzniknú po zavedení zníženej sadzby DPH na niektoré, zatiaľ nevedno ktoré tovary. Zrušenie nepopulárnych 20- a 50-korunových poplatkov v zdravotníctve, čo bude treba zdravotníkom kompenzovať, ale aj odškodňovanie klientov nebankových subjektov a dorovnávanie priamych platieb poľnohospodárom. Dúfať, že sa to utiahne vďaka úsporám, napríklad obmedzením administratívy, prípadne zo zvýšených daňových výnosov po zavedení takzvanej milionárskej dane je podľa mňa príliš optimistické a, prepáčte, nereálne. Nemožno sa spoliehať ani na to, že situáciu zachránia eurofondy. A už vôbec netreba čakať zázrak. Prioritou vlády je však plnenie kritérií na prechod na európsku menu v roku 2009. Ako pravicového politika ma to, samozrejme, teší, pretože to znamená, že sa nesplnia obavy z nadmerného rozhadzovania peňazí a zo zásadného zabrzdenia reforiem, ktoré začala predchádzajúca vláda. Obozretná rozpočtová politika a postupné upevňovanie stability verejných financií, ktoré deklaruje kabinet, znamená, že sa bude v maximálne možnej miere šetriť. Na druhý pohľad preto program zodpovedá okrídlenému úsloviu: Nikto vám nemôže dať toľko, koľko vám my môžeme sľúbiť. Ako sa dočítame v kapitole Makroekonomický rámec, verejné financie a dane vzhľadom na existujúcu korupciu a klientelizmus vo verejnom sektore, ktoré zásadným spôsobom ohrozujú efektivitu verejných výdavkov a reálnu konvergenciu Slovenskej republiky v rámci Európskej únie vláda Slovenskej republiky bude dôsledne potierať nehospodárne nakladanie s verejnými prostriedkami, úmysel bojovať s korupciou deklaruje kabinet aj v časti venovanej justícii. No, tu sa opäť dostávame k paradoxu. Vláda chce zmeniť systém využívania fondov Európskej únie. Podľa vládneho zámeru sa ich čerpanie má sústrediť na poznatkovú ekonomiku, dobudovanie infraštruktúry v oblasti železníc, diaľnic a vodného hospodárstva, ale aj rozvoj regiónov. To boli aj priority našej vlády, preto s tým môžem len súhlasiť. Podstatný rozdiel je v tom, že podľa našich zámerov sa o peniaze z týchto fondov nemali uchádzať súkromné firmy. Súčasná vláda však chce tieto pravidlá zmeniť, a ako uviedli viaceré médiá, podľa vicepremiéra pána Čaploviča by sa do procesu čerpania eurofondov mali zapojiť aj súkromné spoločnosti. Takže nastúpi podnikateľská sféra, čo znamená, a určite mi dáte za pravdu, zvýšený tlak lobistických skupín, ale aj zvýšené riziko klientelizmu a korupcie. Navyše však formulácia o využívaní prostriedkov z eurofondov na zmierňovanie chudoby vyvoláva obavy, že časť týchto prostriedkov sa prostredníctvom sociálnych opatrení stratí v spotrebe. Ďalší problém podľa môjho názoru sa ukrýva v daňovej oblasti. Vláda chce zvyšovať mieru solidarity postupným zvyšovaním nezdaniteľného základu dane, prípadne úpravou daňového bonusu.   Druhým krokom má byť zvýšené zdaňovanie fyzických osôb s nadštandardnými príjmami. Pán premiér, buďte trpezlivý. (Hlasy a šum v sále.) Nie. Ja som dopredu (hlasy v sále), samozrejme. Je to napísané, môžem ti to, pán premiér, dať potom prečítať aj. (Smiech v sále.) V programovom vyhlásení sa, poprosím vás, som vyčerpaný, aj poslanec je človek (reakcie v pléne), takže musíte pochopiť, že ste nás donútili, aby sme nedôstojne dnes vystupovali k takému vážnemu dokumentu, ako je programové vyhlásenie vlády a ešte sa snažíte znižovať vážnosť môjho vystúpenia. Tak vás poprosím o korektnosť a o solidaritu, ktorú tak často skloňujete. (Potlesk.) Ja som ešte nič nepovedal, keby ste ma počúvali, tak jednou vetou som vás neurazil zatiaľ. (Smiech v rokovacej sále.) Vás poprosím, ja viem, že všetci sme unavení, ale berieme za to slušný plat, takže očakávam (smiech v sále), že milionárska daň nám to trošku okresá, ale, pán premiér, viete, čo vám poviem otvorene? No, nech máme tú daň. Keď budem mať lacnejší benzín, budem platiť menej za energie, moja manželka to len uvíta, verte mi. Tak to je v poriadku. Treba poslancov zdaniť, ja si to myslím osobne. V programovom vyhlásení sa nestanovuje presne, čo sú to nadštandardné príjmy, ako informoval predseda vlády pán Fico, príjmová hranica by mala byť asi 50-tisíc korún. Ako som už povedal, tak týka sa to aj nás. Navyše by malo ísť len o fyzické osoby. Logicky z toho vyplýva, že ide o trestanie šikovných, vzdelaných a usilovných zamestnancov, ktorí chtiac-nechtiac budú musieť byť solidárni s menej šikovnými, menej vzdelanými a menej usilovnými. Naopak, podnikatelia budú ďalej v režime rovnej sadzby dane. Ako politika podporujúceho rozvoj podnikateľského sektora ma to teší. Na druhej strane si však myslím, že takáto forma povinnej solidarity medzi zamestnancami nie je správna. Ak si kabinet predsavzal postupovať vo finančných otázkach obozretne a opatrne, tak tento úmysel sám vážne podkopol. Deklarovaným úmyslom podporiť čiastočné odškodnenie klientov nebankových subjektov. Z hľadiska politického to viem pochopiť, pán premiér. Vládne strany za takýto krok v minulom volebnom období hlasovali v parlamente. Ide približne asi o 300-tisíc poškodených, čo s rodinnými príslušníkmi predstavuje obrovský voličský potenciál. Lákadlo kúpiť si tieto hlasy, hoci aj na úkor ostatných občanov, je asi neodolateľné. Nevidím ale nič správne v tom, aby sa občania, ktorí konali opatrne a rozvážne, sa skladali na ľudí, ktorí prišli o peniaze vinou vlastného nerozvážneho konania. Navyše sa tým vytvára precedens, na ktorý sa bude môcť odvolávať ktorýkoľvek v budúcnosti, kto naletí podobným podvodnikateľským skupinám. Okrem toho nie je jasné, či sa bude odškodňovanie týkať len tých najvykričanejších prípadov, teda BMG, Horizont AGW, alebo aj ďalších menej známych. V prvom prípade by to stálo menej peňazí, avšak podľa môjho názoru pôjde o protiústavnú diskrimináciu klientov jedných nebánk, ktorí odškodnení nebudú, voči druhým tým odškodneným. Úprimne povedané, neviem si predstaviť zákon, ktorý bude túto problematiku riešiť a zároveň nebude v kolízii s Ústavou Slovenskej republiky. Pretože pôsobím vo výbore pre kultúru a médiá, bude sa predovšetkým venovať tejto problematike. Je, samozrejme, chvályhodné, že vláda chce uskutočňovať kultúrnu politiku na základe konsenzu, ktorý sa dosiahol v predchádzajúcom období, že podpora kultúry z verejných zdrojov je legitímna a zároveň je neprijateľný priamy politický a ideologický vplyv na kultúru. No podobne možno len privítať úmysel kabinetu zvyšovať postupne príspevok na financovanie kultúry tak, aby sa dosiahla úroveň obvyklá v štátoch Európskej únie. I keď ma mrzí, že sa nepotvrdili údaje z medializovanej pracovnej verzie, kde bolo stanovené aj konkrétne číslo, myslím si, že jedno percento hrubého domáceho produktu, pán minister mi vysvetľoval, že hlavným dôvodom je, že nevie odhadnúť, v akej kondícii je ekonomika, ktorú ste po nás prevzali. V poriadku, akceptujem to. Potom celkom dobre nechápem, prečo také ambície a plány ste si napísali do programového vyhlásenia, keď spochybňujete dobrú kondíciu slovenskej ekonomiky, to len na margo. V každom prípade však postupné zvyšovanie objemu prostriedkov bude znamenať jedno – nevyhnutnosť vypracovania nielen avizovaného nového zákona o financovaní kultúry, ale aj vypracovanie komplexu opatrení, ktorými sa dosiahne efektívne nakladanie so zdrojmi určenými pre kultúru. Tým mám na mysli nielen uplatňovanie grantového systému, ale aj ochranu pred jeho zneužívaním. Zároveň sa chcem spýtať, kedy chce minister kultúry pán Maďarič predložiť nový zákon o financovaní kultúry do parlamentu. Predpokladám totiž, že v ňom budú konkrétnejšie upravené podmienky viaczdrojového financovania kultúry. Absolútne akceptujem, že programové vyhlásenie vlády o tom hovoriť nemôže. Teda napríklad možnosť sponzorovania a jeho podpora napríklad daňovými úľavami, s tým potom, samozrejme, ide ruka v rukáve úprava daňových zákonov. K mediálnej a audiovizuálnej oblasti. Vláda si predsavzala vytvoriť nový legislatívny finančný a organizačný rámec fungovania verejnoprávneho rozhlasu a televízie. Vzápätí však konštatuje, že obsahové zameranie a finančné zabezpečenie verejnoprávnych médií rozpracuje v podobe zmluvy medzi Národnou radou Slovenskej republiky a STV. Podľa dnešnej agentúrnej správy, zrejme je to reakcia pána ministra, má tento dokument konkrétne definovať rozsah verejnoprávnych služieb, ktoré bude štát od Slovenskej televízie a od Slovenského rozhlasu požadovať a zároveň definovať spôsob ich financovania. Zmluva napríklad určí, akú časť výdavkov v určenom časovom období budú hradiť médiá z vlastných zdrojov a ako bude dotovať štát. Podľa môjho názoru obsahové zameranie verejnoprávnych médií má a môže byť upravené jedine zákonom o verejnoprávnych médiách. Takáto ceste nie je možná, v ňom sa má stanoviť princíp fungovania a úlohy verejnoprávnych médií, predovšetkým to, čo je vlastne verejnoprávnosť, aké úlohy z toho vyplývajú, ale aj to, ako sa bude dohliadať na plnenie týchto povinností, samozrejme, kreovaním mediálnych rád, ich úlohy, právomoci a podobne. Rovnako má byť jedine zákonom upravené financovanie verejnoprávnych médií. Azda jedinú oblasť, kde si viem zmluvu predstaviť, pán minister, je dohoda na prenosoch z Národnej rady Slovenskej republiky aj ich úhrada. Tam zmluva medzi Národnou radou a vládou je namieste. Viem, že vládna koalícia má o priame prenosy záujem, priznám sa, že ani opozícia sa im brániť nebude, údajne v rámci lepšej informovanosti verejnosti, čo je absolútne v poriadku. V tejto súvislosti  ma však zaujala informácia, to je možno otázka na vás, pán premiér, že riaditeľ Úradu vlády chce zrušiť zvukové záznamy z rokovaní kabinetu. Tým sa zruší jeden významný informačný zdroj nielen verejnosti, ale najmä odborných kruhov. Ohľadne pozície STV a SRo treba zdôrazniť, že treba zachovať a posilňovať nezávislosť verejnoprávnych inštitúcií. Nepovažujem preto za správne úvahy o zmene spôsobu voľby riaditeľov rozhlasu a televízie. Vrátenie tejto voľby do parlamentu je podľa mňa návrat späť a zvyšuje riziko politického nátlaku na STV a SRo. Za správnejšie považujem ponechanie tej kompetencie v mediálnych radách, pričom by sa mala zachovať a posilniť nezávislosť týchto orgánov a ich pluralitné zloženie. Chcem sa dotknúť medializovaných úvah o zlúčení STV a SRo. Predovšetkým by som prosil pána ministra Maďariča, aby sa jednoznačne vyjadril, či takýto zámer podporuje, ak áno, s akým časovým harmonogramom ráta. Podľa medializovaných informácií by sa v prípade zlúčenia dosiahli pozitívne efekty v podobe úspor. Okrem nákladov na obslužný servis, teda aj manažment by sa dosiahla úspora v tom, že by verejnoprávne médiá odoberali len jeden spoločný informačný servis, teda agentúru. Na druhej strane by však takýto projekt znamenal zvýšené riziko v podobe politického alebo ekonomického ovplyvňovania napríklad zo strany štátu. Ja vás nepodozrievam, len snažím sa hovoriť o týchto rizikách, ktoré sú, bezpochyby existujú. Namiesto dvoch inštitúcií by totiž stačilo ovplyvniť len jednu, trebárs presadením sebe vhodného riaditeľa. Nechcem pripomínať nie až tak dávnu minulosť rokov 1995 a 1998, nápadné podobné zloženie vládnej koalície a jeden z prvých krokov pána ministra kultúry, ktorý si telefonicky vyjasňoval situáciu s redaktorom STV, ma však nútia k opatrnosti. K tomuto sa pridáva podozrenie, ktoré vyvolali utorkové výroky pána premiéra Fica adresované bývalej vláde, konkrétne pánovi poslancovi Dzurindovi, dovoľte, aby som vás citoval, pán premiér: „Mali ste v rukách moc, peniaze a médiá, mali ste vyhrať voľby.“ No, nenaznačuje to azda predstavu SMERU o budúcom vzťahu medzi verejnoprávnymi médiami a vládnymi stranami? To ma núti k požiadavke, aby sa takéto riziko eliminovalo nielen praktickou deklaráciou, ale aj posilnením právomocí mediálnych rád. Pretože ich členovia sú volení parlamentom, nevyhnutné je dodržanie princípu pluralitného zloženia týchto orgánov. No, samozrejme, túto požiadavku budem presadzovať v každom prípade, či už k integrácii dôjde, alebo nie. Zároveň by som sa chcel spýtať, či sa projekt integrácie bude vzťahovať aj na TASR, hoci programové vyhlásenie hovorí o tom, že sa vypracuje nový zákon o TASR. Podľa niektorých úvah by mohla v Slovenskej republike vzniknúť inštitúcia typu BBC, teda rozhlas, televízia a informačná agentúra v jednom. V takom prípade by sa muselo zabezpečiť, aby táto inštitúcia nemohla zneužiť svoje postavenia voči iným médiám, súkromným televíziám, rozhlasom a novinám. Osobnou kapitolou je financovanie verejnoprávnych médií. V programovom vyhlásení sa nikde nespomína vypracovanie nového zákona o koncesionárskych poplatkoch, prípadne prijatie tohto návrhu, ktorý bol pripravený koncom minulého volebného obdobia. Predpokladám, pretože túto časť rieši všeobecné konštatovanie o tom, že vláda pripraví nový legislatívny, finančný a organizačný rámec fungovania STV a SRo. Na základe mojich skúseností a poznatkov z prechádzajúceho volebného obdobia však musím požiadať, aby sa hľadalo iné riešenie.  Mám na mysli zákon o koncesionárskych poplatkoch. Spôsob financovania prostredníctvom platenia koncesionárskych poplatkov, keď sa vyše milióna domácností každomesačne skladá po 140 korunách, je nešikovný, ťažkopádny, núti STV a SRo viesť obrovskú databázu koncesionárov a za jedinú jeho ironicky povedané pozitívnu črtu možno označiť skutočnosť, že spolupomáha zvyšovať výkony Slovenskej pošty. Tento problém sa nevyrieši ani tým, že sa v novom zákone zavedie povinnosť platiť generálne bez ohľadu na to, či domácnosť vlastní rozhlasový, alebo televízny prijímač. Čiže ten, kto je napojený na elektrickú zásuvku, tak by mal platiť koncesionársky poplatok aj bez ohľadu na to, či vlastní, alebo nevlastní televízny prijímač. Naopak, takýto spôsob vymáhania koncesií vyvolá len ďalšie pobúrenie verejnosti, ktorá bola a stále je konfrontovaná so spôsobom, akým najmä SRo koncom minulého a začiatkom tohto roka vymáhali dlhové poplatky prostredníctvom spoločností BSP. Generálna povinnosť platiť koncesionárske poplatky je vlastne zmenou týchto poplatkov na akúsi formu dane z bytu. V takom prípade by ale bolo vhodnejšie prejsť úplne na iný systém financovania, ktorý by nezaťažoval a neobťažoval občanov a ich domácnosti nadviazať verejnoprávne médiá priamo na štátny rozpočet rovnako, ako je to v prípade TASR. Samozrejme, opäť za predpokladu a podmienky dostatočne silných záruk ich nezávislosti, nestrannosti a nezneužiteľnosti na politickú propagandu ktorejkoľvek strany. Na záver by som snáď si možno mohol aj odpustiť, ale predsa poviem jednu výlučne politickú otázku. Pán predseda vlády odmieta akúkoľvek kritiku či obavy, ktoré vyplývajú zo zloženia súčasnej vládnej koalície a prípadným zahraničným kritikom chce na listy odpovedať tým, že im pošle programové vyhlásenie vlády. S ohľadom na naše lesy chce vyjadriť nádej, že toto presviedčanie sa bude diať elektronickou poštou. Ďakujem pekne, z mojej strany to je všetko. (Potlesk.)