T. Galbavý, poslanec: (2007-10-18):
Vážené dámy a páni, na tejto schôdzi sme otvorili diskusiu o tom, ako budeme financovať verejnoprávne médiá. Existujú dva návrhy. Jeden vládny návrh, ktorý ste už poslali do druhého čítania, a jeden poslanecký alebo skupiny poslancov. Ale myslím si, že i napriek tomu majú spoločného menovateľa. A spoločným menovateľov je fakt, že riešime, ako financovať verejnoprávne médiá, ale vo svojej podstate tieto dva návrhy sú odlišné. Skôr, ako sa pokúsim argumentmi získať vašu podporu, budem komparovať. Skôr, ako budem komparovať tieto dva návrhy, skôr, ako budem hovoriť o výhodách a nevýhodách ich filozofie, najprv však považujem za potrebné a za veľmi dôležité povedať, že súčasne alebo v blízkej budúcnosti by sme mali otvoriť celospoločenskú diskusiu na témy, či je opodstatnená existencia verejnoprávnych médií občianskej spoločnosti, čo je to vlastne verejnoprávnosť, či sú občania spokojní s tým, ako verejnoprávne médiá fungujú, teda prečo a za čo by im vlastne mali platiť. Ja by som ešte medzitým zareagoval aj na môjho kolegu poslanca Jarjabka. Ja som na to pyšný, že si pripomenul tie moje slová. Vždy som sa postavil na stranu pravdy a spravodlivosti. Nepáčilo sa mi rovnako ako tebe, že verejnoprávne médiá, top manažmenty sa správali bezcharakterne a v rozpore s morálkou a etikou. Ale dobre vieš sám, že naša vládna garnitúra a tento parlament volil riaditeľov. Nemali sme žiadne iné kompetencie a páky na to, aby sme ich kontrolovali my politici. Predovšetkým boli na to určené kompetentné, na to stanovené zákonom inštitúcie, ako bola Rada STV, ako bol Najvyšší kontrolný úrad. Dobre vieš sám, že práve ja som bol jeden z iniciátorov ako vládny poslanec, aby sme na takéto hospodárenie poslali inštitúcie, ako bol aj Najvyšší kontrolný úrad. Takže nerozumiem tomu, prečo si to tu spomenul? Prečo sa snažíš navodiť, že je v tom niečo nesprávne? No ale, keď si už spomenul teda to obdobie nášho vládnutia, ja ti poviem, že ja som myslel na zlé hospodárenie a nemorálnosť top manažmentov za celých 14 rokov. Ty si bol predsedom Rady STV za čias, kedy Slovenská televízia nieže len zle hospodárila, ale ona bola zneužívaná. Ona bola zneužívaná na politické záujmy jednej politickej strany, a to je najvážnejší precedens, ktorý by sa vo verejnoprávnych médiách nemal stávať. Nebola objektívna. Veď princípy objektivity sa mleli do fašírky. Ponúkali ste ľuďom halušky. Čo si robil vtedy, pán kolega? Prizeral si sa. Slovenská televízia za tých čias, keď si bol pri tom, vyrobila 800-miliónový dlh len tým, že Igor Kubiš podpísal nevýhodnú zmluvu. Kto to teraz musí zaplatiť? Existencia verejnoprávnych médií je ohrozená, pretože bude musieť vyrovnať a akceptovať rozhodnutie nezávislého súdu. Takže poprosím ťa, aby sme boli objektívni, na každý rok tohto procesu existencie verejnoprávnych médií. Vážené dámy a páni, možno sa to niekomu nebude páčiť, ale viaceré príznaky potvrdzujú, že v Európe klesá význam verejnoprávnych médií. Vo väčšine európskych krajín sa už teraz diskutuje o ich význame a poslaní a čoraz viac ľudí odmieta platiť koncesionárske poplatky. Som presvedčený, že význam verejnoprávnych médií klesá aj na Slovensku. A kde vidím dôvody? Už som naznačil cestu, kde vidím dôvody. Verejnoprávne médiá neprešli za predchádzajúcich 14 rokov dostatočnou personálnou, štruktúrnou a ekonomickou transformáciou, a to treba úprimne povedať, ktorá by z nich urobila moderné médiá, poskytujúce verejnú službu na špičkovej úrovni. Vyplýva to predovšetkým z toho, že poslanie a úlohy verejnoprávnych médií sú v zákone definované veľmi široko a všeobecne. Tiež je pravda, pán kolega, že mediálni analytici vyčítajú politikom, že verejnoprávne médiá vnímame väčšinou zúžene. Predovšetkým cez priestor toho sa môžeme politicky prezentovať. Ďalej nám vyčítajú, že sme do dnešného dňa nedokázali zákonom presne definovať pojem verejnoprávnosti. Kritizujú nás aj za to, že sme zákonom nedostatočne nastavili interné mechanizmy na vytvorenie obrany pred vonkajšími tlakmi na mediálne výstupy. Inak povedané, že médiá sú málo odolné voči politickým, prípadne aj iným ekonomickým tlakom. Nie všetko sa nám podarilo. Ale záleží predovšetkým aj na tej druhej strane. Aká politická kultúra vládne práve vtedy, keď vládna garnitúra môže veľmi ľahko a krásne zneužiť svoje právomoci na presadenie sa vo verejnoprávnych médiách. O tomto všetkom by sme mali diskutovať čím skôr. Vážené dámy a páni, v hre je totiž dôveryhodnosť médií. Tá nevzniká sama od seba. Verejnoprávne médium si musí svoje meno a opodstatnenosť vybudovať rokmi tvorivej práce. Malo by to fungovať tak, aby ho ľudia vnímali ako národnú ustanovizeň a ako nezastupiteľnú službu. Bohužiaľ, musím povedať, že v súčasných pomeroch u nás je opak pravdou. Verejnosť často považuje verejnoprávne médiá za obrovskú čiernu dieru, v ktorej sa strácajú každoročne miliardy korún. Stačí sa pozrieť do minulosti počas 14-ročnej histórie. Každý nový riaditeľ mal vo svojej koncepcii podčiarknuté a napísané, že bude narábať s verejnými zdrojmi hospodárne, že sa pokúsi z nepozerateľnej televízie urobiť pozerateľnú, že teda skvalitní programovú službu. Aká bola realita? Skoro každý, česť výnimkám, keď si spomínal toho Rybníčka, práve ten začal prvý hospodáriť s vyrovnaným rozpočtom. A považujem a pozitívne hodnotím jeho odvážny krok, že prepustil polovicu zamestnancov Slovenskej televízie, ktorí počas predchádzajúcich rokov sa živili v tejto inštitúcii a neboli potrební. Každý jeden riaditeľ zanechal za sebou dlhy, nevýhodne podpísané zmluvy, ktoré ovplyvňujú do dnešného dňa samotnú existenciu verejnoprávnych médií ohrozujú. Vážené dámy a páni, teraz sa vrátim k tomu, čo som sľúbil na začiatku, k získavaniu podpory pre nami predložený model financovania verejnoprávnych médií. A aby sa mi to naozaj podarilo, pokúsim sa faktmi dokázať, že vládny návrh je zlým riešením. Skutočnosť, že vládny návrh, ktorý rieši financovanie verejnoprávnych médií, predkladal minister zdravotníctva a vládni poslanci sa dohodli, že rokovanie o tomto návrhu bude pokračovať až o štyri mesiace, vyvoláva vo mne nádej, že budete akceptovať naše pripomienky a zvážite naše návrhy. Na úvod musím povedať, že ako vládny návrh, tak aj nami predložený zákon chcú riešiť základný problém. Ako financovať verejnoprávne médiá tak, aby získavali dostatok prostriedkov na svoj rozvoj. Líšia sa však v celkovej filozofii a podľa toho budú odlišné aj ich výsledky. Pán minister kultúry Maďarič označil vládny návrh div nie za základný pilier mediálnej politiky. Za normu, ktorá má po 14 rokoch stagnácie vytiahnuť verejnoprávne médiá z biedy. Dámy a páni, to je mýtus. V skutočnosti ide o návrh, ktorého základ leží ešte v minulom volebnom období. Je to návrh, ktorý našiel pán minister v šuplíku. Za jeho modifikáciu zaplatilo následne ministerstvo kultúry milión korún súkromnej firme. Firme, ktorá úzko spolupracovala so spoločnosťou, ktorá ešte donedávna terorizovala státisíce občanov. To je morálne? Tento návrh v čase jeho pôvodného vzniku, teda v minulom volebnom období nenašiel podporu. Vláda ho zamietla a neuspel ani v parlamente. Mýtus je však aj tvrdenie, že, citujem, „tento návrh zabezpečí skvalitnenie vysielania STV a SRo bez toho, aby ľudia museli platiť viac“. Aká bude skutočnosť? Ľudia budú musieť platiť viac. Nezdvihne sa síce výška poplatkov, aspoň zatiaľ ostáva na úrovni 140 korún. Zvýši sa však počet platiteľov. Budú totiž musieť platiť aj tí, ktorí službu STV a SRo nevyužívajú. Buď preto, že nemajú signál, a teda ju využívať nemôžu, alebo preto, že nechcú. Zo zásady nevlastnia televízor alebo rádio. Takýchto domácností je približne 40-tisíc, pán kolega, 40-tisíc domácností. Som presvedčený, že to stačí na zamyslenie sa nad spravodlivosťou vládneho návrhu zákona. Ďalší mýtus. Mýtus je ukrytý za tvrdením, že vládou navrhovaný systém je solidárny. Je to taká pokrivená solidarita, až je to neuveriteľné. Výška poplatkov je rovnaká, či platí rodina s piatimi deťmi, ktorá žije od výplaty k výplate, alebo rodina multimilionára, ktorá trávi letné prázdniny na Islande a zimy na Kanárskych ostrovoch. Ja nechápem, že solidárni musíme byť, pán kolega, respektíve ja chápem, že solidárni musíme byť medzigeneračne, teda mladí so starými a starí s mladými. Chápem aj, že musíme byť solidárni sociálne, teda zdraví s chorými, prípadne lepšie zarábajúci s tými, ktorí zarábajú menej alebo dočasne nezarábajú vôbec. Na to slúži prerozdeľovací systém cez dane a odvody. Už menej je prijateľná pre mňa predstava solidarity cez elektrické zástrčky. My ponúkame návrh, ktorý naozaj je spravodlivý a solidárny. Jeho podstatou, ako uviedol môj predrečník, je financovanie cez štátny rozpočet. Do neho sa skladajú všetci. Každý podľa výšky svojich príjmov, teda naozaj solidárni, lepšie zarábajúci, s tými menej úspešnými. Nepoznám lepší systém solidarity, ako je tento. Za ďalší veľmi zradný mýtus považujem tvrdenie, opäť citujem, že „vlády návrh vyrieši financovanie verejnoprávnych médií a nezaťaží štátny rozpočet“. Tomu nerozumiem, ako ste mohli prísť na takúto vetu. V konečnom dôsledku to totiž nie je pravda. Aj pán minister predsa priznáva, že aj pri spoplatnení všetkých majiteľov elektrických zástrčiek bude treba verejnoprávne médiá dopovať cez rôzne zmluvy so štátom, teda bude sa im musieť platiť zo štátneho rozpočtu. My otvorene priznávame, že náš návrh zaťaží štátny rozpočet. Napriek tomu sme presvedčení, že ide o správny krok. Jeho dôsledkom totiž bude jednoduchosť a transparentnosť financovania, jeho ľahká kontrolovateľnosť parlamentom. Nevznikne žiadna eseročka, koncesia, ktorá bude potrebovať nové priestory, nové kancelárie, nové sekretárky, drahé autá, zožerie 130 miliónov odhadom na prevádzku. Opäť tak ako doteraz sa budú vyberať malé sumy. Podľa tohto návrhu zákona sa budú vyberať opäť malé sumy od obrovského počtu platiteľov. Uvedomte si, že vládny návrh bude znamenať správu obrovského objemu dát. Na Slovensku je vyše 1,9 milióna domácností. Každá je pripojená na elektrickú energiu. To je priam generátor omylov a chýb, ktoré môžu viesť k opakovaniu sa dôverne známych situácií s výberom penále a pokutami. Všetky tieto problémy a riziká náš návrh vylučuje. Vážené kolegyne, kolegovia, posledným mýtom je tvrdenie ministra kultúry, že nadviazanie verejnoprávnych médií na štátny rozpočet vracia STV a SRo do čias spred ich odštátnenia, teda na začiatok 90. rokov. Toto tvrdenie dokazuje, že pán minister sa ani nepokúsil náš návrh pochopiť. Jeho dôsledkom totiž príde k výraznému posilneniu nezávislosti médií. Pripomínam. Podľa nášho návrhu totiž bude pevne stanovené percento výdavkov zo štátneho  rozpočtu, ktoré budú každoročne médiá dostávať. Teda parlament ani vláda nebudú rozhodovať o tom, či STV, alebo SRo dostanú o pár miliónov viac alebo menej. Jediné číslo, o ktorom rozhodnú, bude celkový objem výdavkov štátneho rozpočtu. Domnieva sa azda niekto, že poslanci navrhnú zvýšenie alebo zníženie výdavkov štátu len preto, aby sa polepšilo alebo priťažilo verejnoprávnym médiám? To asi nikto z nás neberie. To, čo zakladá možnosť závislosti médií od vládnej moci, sú práve návrhy pána ministra Maďariča. Ako som povedal, predpokladá, že štát bude s médiami uzatvárať zmluvy za určité služby. Za to im bude platiť miliardy korún. Miliardy korún zo štátneho rozpočtu, čiže peniaze nás všetkých. Vláda sa stane klientom médií, a to dobre platiacim klientom, ktorý bude dávať médiám objednávky. A médiá závislé od týchto objednávok, finančne podkapitalizované budú nútené ich plniť takpovediac na jednotku. To je priama cesta, ktorou sa médiá dostanú do područia vlády. Druhá cesta je dlhšia, ale rovnako priama. Ekonomický vývoj a s tým spojená inflácia nepustia. Skôr alebo neskôr nastane nevyhnutnosť alebo zvýšiť poplatky, ktoré teraz zostávajú nezmenené, alebo pomáhať STV a SRo účelovými dotáciami zo štátneho rozpočtu. A to už je politické rozhodovanie so všetkými dôsledkami. Ako pre popularitu vlády a parlamentu, tak aj pre nezávislosť médií. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, môžeme sa stotožniť s tým, že služba, ktorú poskytujú verejnoprávne médiá, je verejnou službou. Teda ide o službu nie jednotlivcom, pretože nie každý ju musí odoberať, ale verejnosti ako celku. V tom prípade ale považujeme za správne, aby verejnosť neplatila ako jednotlivci, ale ako celok. Teda nie za platby koncesionárskych poplatkov alebo cez zástrčky, ale cez štátny rozpočet. Na záver si dovolím predniesť pozmeňujúci návrh. Dávam pozmeňujúci návrh podľa § 73 ods. 3 písm. c), aby návrh bol prerokovaný v druhom čítaní. Z mojej strany je to všetko. Ďakujem.