Poliačik, Martin, poslanec NR SR (2013-10-28):
Ďakujem, pani predsedajúca. Kolegyne, kolegovia, pán minister, hostia, za normálnych okolností by som sa do rozpravy k tomuto dokumentu nebol zapájal, pretože by som to bral tak, že je to úplne štandardný dokument, reagujúci na, na meniacu sa situáciu, čo sa týka situácie detí v rodinách. Respektíve tá situácia detí v rodinách sa nemení, ono sa len o nej stále viacej vecí dozvedáme a myslím si, že je potrebné na to reagovať. Ale v súvislosti s tým, čo sa deje v poslednej dobe na Slovensku, hlavne na sociálnych sieťach, som vedel, že sa tu nájde aspoň jeden dobrák, ktorý vytiahne odoberanie detí a strašenie tým, že tu bude sociálka zneužívať svoje právomoci, a ako o tom niektorí ľudia veľmi radi píšu, z funkčných rodín odoberať deti a buď ich bude teda dávať do rúk profesionálnym pestúnom, ktorí na tom zarobia strašné peniaze, alebo, nedajbože, ešte tie, chúdence, deti dajú homosexuálnym párom, ktoré už stoja v radoch na to, aby si ich mohli adoptovať. No, katastrofa! Týmto dnes žije veľká časť slovenského internetu a musím povedať, že to je neskutočne škodlivé. A ten dôvod, prečo je to škodlivé, je ten, že toto šírenie paniky a hra na absolútne základnú pudovú výbavu každého jedného človeka, ktorý samozrejme okamžite ide na barikády a chrániť svoje deti, škodí tým deťom, ktoré sú reálne týrané na Slovensku. Medzinárodné prieskumy ukazujú, že naprieč populáciou, to znamená od najchudobnejších k najbohatším, od najmenej vzdelaných až k profesorom a vysoko vzdelaným ľuďom, prierezovo v populácii sa výskyt detí, ktoré sú vystavené nejakej forme násilia, pohybuje niekde okolo 30-ch až 38-ch, niekde 40-ch percent. To sú také, že od toho klasicky slovenského, slovensky tolerovaného raz za čas po zadku, až k deťom, ktoré sú naozaj, že bité ako žito, vystavené neustálemu psychickému týraniu. A niekde okolo 8-ch až 10-ch percent hovoríme o sexuálne zneužívaných deťoch, kde najčastejšie agresorom voči týmto sexuálne zneužívaným deťom je buď rodič, alebo blízka osoba v rodinnom prostredí. Na Slovensku bol takýto výskum urobený v posledných mesiacoch, myslím, že tento týždeň bol prezentovaný, alebo minulý týždeň bol prezentovaný jeho výsledok na vzorke tisíc... (Reakcia z pléna.) Ešte nebol? (Reakcie z pléna.) Čiastočne bol prezentovaný. Každopádne z neho vyplýva, že zo vzorky cez 1500 detí, čo boli ôsmaci a deviataci na celom Slovensku dotazovaní prostredníctvom, respektíve ktorých sa bolo pýtané prostredníctvom anonymných dotazníkov, tak z ich, vlastne tie počty, ktoré vyšli z tohto prieskumu, v zásade tie čísla, ktoré poznáme z iných krajín, potvrdzujú. A teda nám to hovorí, že na Slovensku nemáme stovky a možno ani tisíce, ale možno až desaťtisíc a viac detí, ktoré sú vystavené serióznemu týraniu, kde sa už nedá ani len hovoriť o tej spoločensky akceptovanej hranici, že: ale však on nedostal hračku, tak teraz ma nahlási, že ho týram a bude sa dožadovať nejakej satisfakcie. Nie, tu hovoríme o deťoch bitých ako žito a sexuálne zneužívaných často niekým, kto je súčasťou ich rodinného kruhu alebo jeho blízkeho okolia. No a keď skombinujeme tieto strašné čísla s tou panikou, ktorá sa šíri na slovenských sociálnych sieťach, tak výsledok je ten, že tie deti samotné, obete tohto násilia, začínajú mať ešte väčší strach nahlasovať prípady, že sa s nimi niečo deje. Takisto ženy, ktoré sú predmetom, ktoré boli obeťami znásilnenia, majú veľké problémy nahlasovať, že sa im niečo stalo, lebo jednoducho ani sociálka, ani polícia nie sú kvalifikovane pripravené častokrát na to, aby sa s tým vyrovnali. Ženy po znásilneniach sú zosmiešňované samotnými policajtmi, ktorí ich vyslýchajú, teda vypočúvajú na policajných staniciach. A okolie je nastavené tak, že častokrát zo samotnej ženy, ktorá je obeťou znásilnenia, robí človeka, ktorý si ako keby za to mohol sám, a pudovú výbavu agresora menuje ako niečo, čo bolo prítomné v tej situácii, a tá daná hlúpa žena to z neho iba vybudila a nemôže sa čudovať, že teda tento zver v podobe agresívneho muža potom iba spravil, na čo má genetickú výbavu. Sloboda rozhodovania, samozrejme, sa neberie do úvahy. Takisto deti v týchto rodinách trpia, pretože aj vzdelaní a pomerne rozhľadení ľudia už začínajú mať iracionálnu averziu voči akémukoľvek pracovníkovi sociálky, ktorý sa ukáže v ich okolí. A teraz si pozrime tie čísla, že okej, vieme tu o tisíckach týraných detí a vieme o tom, že musíme nastaviť nejaký systém, ktorý ich má ochrániť. A namiesto toho, aby sme sa bavili o tom, že treba viacej peňazí do vzdelávania sociálnych pracovníkov, že treba viacej peňazí do terénnej práce, že treba reálnu metodiku, ktorá bude riešiť problémy priamo v tej rodine, ak tam proste je nejaký disfunkčný článok, tak aby sa prostredie v tej rodine sfunkčnilo a k týraniu dieťaťa nedochádzalo, tak namiesto toho, aby sme robili toto, tak strašíme slovenské obyvateľstvo. Respektíve slovenské obyvateľstvo je strašené rôznymi fámami a tým, že pri odopretí hračky alebo pri tom, že niekto nechá svoje dieťa doma, lebo je choré, tak zrazu príde sociálka a mu ho zoberie. Zaujímavé je, že ľudia, ktorí s tými týranými deťmi pracujú, keď videli a počuli výsledky tohto výskumu, o ktorom hovorím, tak vôbec neboli prekvapení. Oni povedali, že to je spodná hranica. Že z ich skúseností z Linky dôvery, z ich skúseností s prácou s týranými deťmi, tie čísla, ktoré vyšli v tom výskume, považujú za minimálne počty. Podľa ich odhadov môžu byť tie počty aj vyššie. A opäť, miesto toho, aby sme sa zaoberali tým, ako nastaviť prostredie, ktoré tým deťom bude pomáhať, tak sú ľudia strašení a je tu strašná advokácia pre to, aby akékoľvek dieťa radšej ostalo v akejkoľvek rodine, než by do toho mal zasiahnuť sociálny pracovník. Ja nie som priateľom silného štátu, ale ak v niečom má byť štát silný, tak je to ochrana najslabších, je to ochrana obetí zneužívania, je to ochrana obetí týrania, je to ochrana dôchodcov. Jednoducho ochrana tých, ktorí nemajú silu na to, aby sa mohli ochrániť sami. A myslím si, že prijatie podobných dokumentov, aký máme dnes na stole, má byť celospoločensky a minimálne celopoliticky odsúhlasenou témou, kde sa nenájde rozumný a akceptovaný politik, ktorý by legitimizoval to iracionálne šírenie strachu, ktoré dnes na Slovensku môžeme vidieť. Ďakujem veľmi pekne.