Ondruš, Branislav, poslanec NR SR (2011-12-01):
Ďakujem pekne, pán podpredseda. A napriek tomu, že tu neustále je opakovaná pripomienka, že zostáva ochrana príjmu, tak ako je vlastne pôvodne stanovená v tomto zákone, napriek tomu musím povedať, že toto ustanovenie je pre mňa zásadne neprijateľné, pretože zásadným spôsobom ohrozuje ekonomickú a sociálnu situáciu klientov, prípadne ich najbližších príbuzných pri poskytovaní sociálnych služieb. Ja sa musím priznať, že mám aj iný zásadný dôvod, pre ktorý odmietam takéto ustanovenie zákona. Upozorňujem, že zasahujeme do originálnych kompetencií obcí a miest. Aj dôvodová správa sa v osobitnej časti odvoláva na to, že sa upravujú záležitosti, ktoré sú výsledkom decentralizácie verejnej správy, a ja som presvedčený o tom, že sme urobili správne, keď sme výkon kompetencií v tejto oblasti preniesli na obce a mestá a čiastočne aj na vyššie územné celky. Myslím si, že je správne, že sme decentralizovali kompetencie, pokiaľ ide o výkon sociálnych služieb, pretože toto je oblasť, v ktorej je nevyhnutné posudzovať naozaj často, človek po človeku, v jednotlivých konkrétnych prípadoch tú situáciu, a napokon, ten zákon je aj tak postavený, že sa individuálne posudzuje každá jedna žiadosť o poskytnutie tejto sociálnej služby. A práve preto sme to preniesli na úroveň obcí a miest, lebo títo ľudia, ktorí žijú bezprostredne v kontakte so žiadateľmi o poskytnutie sociálnej služby, majú najlepšie možnosti zohľadniť všetky aspekty ich sociálnej a ekonomickej, okrem iného, samozrejme, aj zdravotnej situácie týchto žiadateľov. A preto je dôležité, aby sme nediktovali obciam a mestám výšku úhrady ani v podobe minimálnej výšky úhrady, nech ide o päťdesiat percent, tridsať percent, desať percent alebo osemdesiat percent. Myslím si, že je nevyhnutné, aby sme túto kompetenciu naozaj nechali v rukách tých, ktorí rozhodujú o svojich spoluobčanoch, a oveľa lepšie ako my tu v parlamente vedia posúdiť región po regióne, mesto po meste, obec po obci, akú výšku úhrady sú schopní zvládnuť klienti jednotlivých zariadení sociálnych služieb. Poznajú presne situáciu v konkrétnych zariadeniach, ktorých sú zriaďovateľmi alebo ktoré im kompetenčne patria, ak ide o súkromné zariadenia. Poznajú presne situáciu klientov, ktorí sú v týchto zariadeniach, aj keby to neboli klienti vyslovene len z tej obce alebo z toho mesta. Jednoducho, vedia najzodpovednejšie rozhodnúť, aká výška úhrady je seriózna vo vzťahu ku klientom, pretože skutočne, ja chápem, že my musíme riešiť dostatok finančných prostriedkov na to, aby vôbec bolo možné poskytnúť túto sociálnu službu, ak tie zariadenia skrachujú, tak jednoducho my tú službu vôbec nebudeme schopní poskytnúť. Ale prvý a najdôležitejší faktor, ktorý musíme pri poskytovaní sociálnych služieb zohľadňovať, sú potreby a situácia klienta. Veď sociálne služby existujú práve preto, lebo sú ľudia, ktorým treba pomáhať, ktorým musíme my všetci zo svojich peňazí pomáhať. A preto je nezmysel, aby sme nezohľadňovali pri poskytovaní tejto služby v prvom rade potrebu toho daného klienta. A my ak stanovíme v zákone z našej centrálnej úrovne nejakú mieru, minimálnu mieru úhrady, tak si myslím, že ohrozujeme tento základný princíp, ohrozujeme dôvod, pre ktorý sme vôbec decentralizovali poskytovanie sociálnych služieb. Takže aj z tohto hľadiska ja nesúhlasím s tým, aby sme takýmto spôsobom upravili minimálnu mieru spoluúčasti klientov na hradení nákladov v zariadeniach sociálnych služieb. Priznám sa, že som jedným z ľudí, ktorí hovoria o tom, a opäť je to na základe skúsenosti, ktorú mám sprostredkovanú najmä od starostov mnohých obcí, že súhlasím s tým, že treba vniesť skutočne viac spravodlivosti do systému poskytovania sociálnych služieb v tom zmysle, že by sa nemalo stávať, aby ľudia, ktorí sú evidentne na tom finančne dobre, dokonca veľmi dobre, ktorí sú naozaj bohatí a ktorí by si mohli dovoliť platiť tú sociálnu službu, aby sa skrývali za ustanovenia zákona a aby sme my ostatní, aby tí ľudia ostatní, ktorí povedzme sú na tom aj finančne horšie, im prostredníctvom daní pomáhali prispievať na tieto služby. A preto súhlasím s tým, že asi naozaj je nevyhnutné hovoriť o tom, ako presnejšie precizovať posudzovanie sociálnej a ekonomickej situácie jednotlivých klientov. A súhlasím s tým, že treba zvýšiť alebo treba zvážiť aj mieru spoluúčasti najbližších príbuzných, pretože si myslím, že je dobré, ak podporujeme vzájomnú solidaritu v rámci rodiny. Ale opäť si myslím, že sme mali dostať oveľa väčší priestor na to, aby sme diskutovali o tom, akým spôsobom to urobíme. Pretože ja mám vážne obavy, že spôsob, aký navrhuje predkladateľ v tejto novele zákona, je zlý. A v konečnom dôsledku môže opäť spôsobiť problémy mnohým ľuďom, ktorí si to nezaslúžia a ktorí naozaj sú svojím spôsobom odkázaní na, ktorí sami sú odkázaní na pomoc v rámci svojej rodiny. To je napríklad, to je napríklad ten spôsob, akým sa budú posudzovať majetkové pomery najbližších príbuzných žiadateľa o klienta. Ja vám uvediem len jeden príklad. My vychádzame alebo predkladateľ vychádza z predpokladu, že je nemorálne. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)