Á. Biró, poslankyňa: (2006-12-07):
Ja si myslím, že výsledky komunálnych volieb v niektorých z nás ešte trošku rezonujú a som si zaznamenala jedno zistenie, ku ktorému primäli výsledky komunálnych volieb jedného nášho kolegu, hovorcu jednej nemenovanej politickej strany, ktorý povedal, budem ho citovať: „Časť ľudí podľahla tomu, že najväčšia radosť je škodoradosť. Verím,“ hovorí, „že niektorí pociťujú ľútosť, že nevolili inak, mnohých to ešte bude mrzieť.“ Nuž ja si myslím, že za krátky čas takéto rozčarovanie prežijú aj tí, ktorí v parlamentných voľbách nevolili inak. Víťaz môže brať všetko, sme toho svedkami. Môže demonštrovať svoju silu, môže ju demonštrovať v personálnej politike v podnikoch, kde má štát podiel, v štátnej správe i v tejto snemovni. Nastavuje si zákony tak, aby si upevnila moc, a prehliada upozornenia na negatívny dosah niektorých svojich rozhodnutí v praxi, upozornenia opozície na úskalia zaťato ignoruje. Teraz sa začína preukazovať to, či sociálna politika a solidarita sú len prázdne frázy, alebo je to principiálny aspekt, ako si to vládna politika často hovorí. Dámy a páni, hovoríme o návrhu zákona o štátnom rozpočte. Tento vládny návrh má predvolebné sľuby vlády rozmeniť na drobné. Presnejšie povedané, má vytvoriť predpoklady na zhmotnenie týchto sľubov. Ja odporúčam, aby sme sa na tento materiál pozerali vždy aj očami jednoduchého človeka a dešifrujme ho v reči pre neho zrozumiteľnej. Čo toho občana zaujíma? Zaujíma ho to, či sa mu zmení kvalita života. A ak áno, tak ako a čím a najmä koľko ho to bude stáť. Sú to také prosté a jednoduché otázky a očakáva sa od nás veľmi jasná odpoveď. Veď vtedy, keď hovoríme o rozpočte verejnej správy, hovoríme o tom, akým spôsobom sa budú tieto peniaze od občanov vyberať a kto a na čo ich minie. O makroekonomických ukazovateľoch sa tu už tiež čo-to povedalo, ale aby každý z nás vedel, treba naozaj rozmeniť aj tieto na to obrazné drobné, veď od toho to bude závisieť, čo nájdeme v budúcom roku vo svojej peňaženke alebo nenájdeme. Ak sme objektívni, prvý rozpočet vlády mal skutočne dobrú východiskovú pozíciu. Nie ja to konštatujem, konštatovali to mnohí analytici a ekonómovia, nezávislí a renomovaní, a k tomuto záveru môže dospieť aj jednoduchý súdny človek, a ďakujem za doplnenie, ešte raz zopakujem ten úvod, mal dobrú východiskovú pozíciu a konštatovali to renomovaní ekonómovia. A dospievame k tomu aj my, veď sme svedkom toho, čo tu už viackrát odznelo, že ekonomika naozaj nabrala správny kurz, reformy, ktoré sme spoločne oželeli, prinášajú prvé ovocie, nezamestnanosť klesá, koruna zosilnela, hrubý domáci produkt, čiže tá celková produkcia tovarov a služieb, sa zvýšil medziročne skoro o 10 %. Áno, takýto dynamický rast Slovensko vo svojej histórii ešte nezažilo a dávajú to na známosť národu všetky médiá. Dnes sa však rieši otázka – ako ďalej? Po prelistovaní prvého rozpočtu vlády zisťujeme, že sa nezapracovali ohlásené a veľkorysé predvolebné sľuby. Niektorí analytici to konštatovali tak, že súboj medzi vládnym populizmom a fiškálnym konzervativizmom sa skončil nerozhodne, ale súčasne poukázali na riziká, tzv. nášľapné míny, ktoré ťažko obídeme. To, že vláda neplní predvolebné sľuby, je pre reálne rozmýšľajúcich dobrá správa, ale to, že nehovorila pravdu svojim voličom vtedy, keď sa nie v každej krajine akceptuje a prehliada. Dovoľte mi niekoľko konkrétnych poznámok však len ku kapitole ministerstva kultúry. V úvode chcem pripomenúť jednu vetu z programového vyhlásenia vlády z časti VI. Kultúra. Veď tento dokument mal byť štítom, ktorý chráni Slovenskú republiku pred pochybovačmi zo zahraničia i doma. Citujem teraz z programového vyhlásenia: „Vláda Slovenskej republiky si kladie za cieľ v tomto volebnom období postupne zvyšovať príspevok na financovanie kultúry a vytvoriť tak predpoklad, aby sa na podporu kultúry na Slovensku vynakladal čo najskôr taký podiel verejných zdrojov, aký je obvyklý v štátoch Európskej únie.“ Je to naozaj cieľ uspokojivý, ľúbivý a ambiciózny, ale uvedená ambícia sa do vládneho návrhu zákona o štátnom rozpočte na rok 2007 nepremietla a kapitola ministerstva kultúry v návrhu rozpočtu verejnej správy je nevýrazná, priam bezvýznamná. Vývoj výdavkov v predchádzajúcich rokoch napriek všetkým kritikám mal predsa len rastúcu tendenciu, aj keď bez požadovanej dynamiky, čo sa priznávalo a mnohokrát aj konštatovalo, ale v roku 2007 sa tento vývoj úplne zabrzdil, ba čo viac, zvrátil. Nie je to tak dávno, keď z tohto miesta, vtedy ešte opozičný poslanec, pán Jarjabek kritizoval pravicovú vládu, že nezohľadňuje potrebu rezortu kultúry a vtedajší návrh rozpočtu na rok 2005, citujem ho, „nechce s kritickou situáciou slovenskej kultúry urobiť doslova nič. Slovákov,“ hovorí ďalej vo svojom vystúpení pán poslanec, „a ostatných občanov tejto republiky v srdci kontinentu, ktorý sa rád vydáva za kolísku modernej civilizácie, naša pragmatická vláda považuje zjavne iba za akési kinetické bioobjekty, ktorých úlohou je pracovať a konzumovať a nejakej kultúry netreba.“ Koniec citátu. Takže skutočne, ak neplatí o kritikovi výrok Karla Čapka, totižto, že „kritizovať znamená usvedčiť autora, že to nerobí tak, ako by som to robil ja, keby som to vedel“, dnes má koalícia potrebnú moc, aby urobila nápravu a kultúre venovala takú pozornosť, akú si zaslúži a akú v skutočnosti zohráva pri hospodárskom a sociálnom rozvoji našej krajiny. Návrh rozpočtu verejnej správy na roky 2007 až 2009 vypovedá však o tom, že včerajší kritici alebo zmenili svoj názor, alebo ľavicová vláda nechce s kritickou situáciou slovenskej kultúry „urobiť doslova nič“. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, Slovenská republika sa prihlásila k Lisabonskej stratégii, rezort kultúry vypracoval materiál v roku 2005, ktorý sa nazýva Analýza stavu kultúry na Slovensku po decentralizácii. Oba tieto materiály zhodne potvrdzujú to, citujem: „Iba kultúrny národ je schopný vytvoriť stabilne fungujúcu ekonomiku a silný štát.“ Jednoducho povedané, kultúra bola a kultúra je významným indikátorom stavu spoločnosti a kvality života jednotlivca v nej. Priznajme si, že po voľbách mnohí privítali, najmä z radu kultúrnej obce, že ministerstvo kultúry povedie človek, povedie správny človek, odborník a politik, ktorý okrem mladíckeho entuziazmu a vôle prinavrátiť vážnosť tomuto rezortu bude mať na svojej strane aj potrebnú politickú a ekonomickú podporu vlády i svojej strany. Času na skromnosť, na ústupky však pre kultúry v tejto krajine už niet. Asi sa zhodneme aj na tom, že kultúra potrebuje zdroje. Jednak na to, aby sa pozviechala, a jednak na to, aby dokončila potrebné reformy tak v systéme riadenia, ako aj spravovania inštitúcií. Biedny rozpočet ministerstva kultúry na rok 2007 nás však prebudil do smutnej reality. Robili si niektorí zbytočné ilúzie? Asi áno. Veď došlo len na slová pani poslankyne Vášáryovej, ktorá nám svoju zlú predtuchu ilustrovala ani nie tak dávno na rozprávke Varila myšička kašičku. Vláda si určila tri priority, to je v poriadku. Bude sa venovať problémom zdravotníctva, školstva, poľnohospodárstva. To je dobré, ale aj kultúra stojí pred rovnakým problémom ako zdravotníctvo, školstvo a poľnohospodárstvo. Peňazí v nej niet a vôľa zmeniť tento stav akosi vždy skončí pri politických sľuboch a deklaráciách ministrov kultúry. Žeby najväčšia radosť bola tá škodoradosť? Vážené kolegyne, vážení kolegovia, je v tomto dokumente ešte jeden bolestný zvrat. Ústava Slovenskej republiky ustanovuje povinnosť štátu na zabezpečenie práva na slobodu prejavu, práva na informácie, ako aj práva na ochranu a adekvátnu podporu pre kultúru národnostných menšín a etnických skupín. Táto úloha štátu je citlivo vnímaná v celej Európe, v OSN, v UNESCO, v NATO, v EÚ, teda v medzinárodných zoskupeniach, ktorých členom je aj Slovenská republika, preto, že všetky tieto zoskupenia vidia základ budovania európskeho a multikultúrneho rozmeru v spoločnosti, v úcte k inakosti a k akceptácii rovnosti kultúr. Európa vyjadrila to i heslom „Zjednotená v rozmanitosti“. Na Slovensku je 12 autochtónnych menšín. Tieto menšiny mali rôzny sociologický, etnografický a historický vývoj, líšia sa početnosťou, preto je pochopiteľné, že majú aj odlišné predstavy, požiadavky a potreby. Jedno je však pre všetky tieto menšiny spoločné – ich príslušníci sú plnoprávnymi občanmi Slovenskej republiky. Dámy a páni, kultúrne aktivity menšín sa realizujú najmä v neštátnom prostredí prostredníctvom aktivít nadácií, združení, verejných alebo súkromných inštitúcií a jednotlivcami. Pre väčšinu týchto subjektov štátna dotácia poskytovaná prostredníctvom grantového systému Ministerstva kultúry Slovenskej republiky je najvýznamnejším a mnohokrát jediným zdrojom. Napriek tomu, že pomocou tejto podpory sa realizujú kultúrno-spoločenské projekty, ktoré vedú k potláčaniu rasizmu, všetkých prejavov diskriminácie, vychovávajú k tolerancii a prijímaniu inakosti, napriek tomu, že rozvojom kultúry menšín sa o nové hodnoty obohacuje a potvrdzuje európsku podstatu naša celá spoločnosť, napriek tomu, že inflácia, nárast cien v oblasti služieb a energií, zmeny v oblasti daňovej politiky a iné, majú za následok pokles reálnej hodnoty finančných prostriedkov, napriek tomu, že objem finančných prostriedkov určených na podporu kultúry národnostných menšín sa roky nemenil a v pomere k celkovému rozpočtu kapitoly percentuálne poklesol. Chcem tu len pripomenúť čísla, nespomínala som ich, aby som vás nimi nenudila, ale tu si dovolím vám pripomenúť, že v rokoch 2002 až 2006 rozpočet celej kapitoly rástol od 2,8 mld. cez 3,3, 3,7 mld. až k roku 2006 na 4,5 mld. Finančné prostriedky vyčlenené pre kultúru národnostných menšín sa nemenili a boli tri roky 80 mil., to znamená, že v porovnaní s kapitolou postupne pomaličky rástli a vždy boli  približne okolo 2,4 a 2,3 %. A to bolo napriek tomu, že menšiny tvoria 14,2 % celkového počtu obyvateľov Slovenskej republiky, t. j. viac ako 760-tisíc ľudí, a títo ľudia sa všetci podieľajú na tvorbe hodnôt národného hospodárstva. Pre menšiny dlho očakávané a pripravované zvýšenie objemu finančných prostriedkov určených na podporu kultúry v roku 2006, napriek týmto skutočnostiam, ktoré som povedala, v očiach niektorých spoluobčanov sa javia ako opovážlivosť a populizmus. Chcem podčiarknuť ešte raz to, že suma, ktorá bola tohto roku, teda v roku 2006, je len 3,5 % celkového rozpočtu kapitoly, čo znamená toľko, že je to cca 210 korún na jedného príslušníka národnostnej menšiny na rok. Ja sa preto odvolávam v mene všetkých príslušníkov národnostných menšín, v mene Poliakov, Chorvátov, Nemcov, Bulharov, Ukrajincov, Rusínov, Čechov, Moravanov, Židov, Rómov a Maďarov, a všetkých občanov, ktorí aj nás považujú za ľudí s nimi rovnocennými a nielen za akési kinetické bioobjekty. Odvolávam sa na verejný prísľub pána premiéra, ktorý vyslovil v tejto snemovni vtedy, keď obhajoval programové vyhlásenie vlády, a teraz to citujem: „Garantujem status quo, t. j. zachovať stav práve trvajúci, pokiaľ ide o dosiahnutú úroveň práv národnostných menšín, a nedovolíme, aby táto úroveň bola akýmkoľvek spôsobom ohrozovaná.“ Sú to slová pána premiéra. Status quo v oblasti podpory kultúry národnostných menšín je 160 mil. korún a nie priemer za 4 roky alebo 8 rokov. Dúfam, že tu nikto neverí tomu, že dnes vieme zaplatiť toľko isto za služby, tovary, koľko sme platili a koľko sme si vedeli objednať a zabezpečiť za 80 mil. v roku 1998 alebo v roku 2002. Veď v roku, len na porovnanie v roku 1999 bola minimálna mzda 3 600 korún a dnes je 7 600 korún, o 100 % viac. Priemerná mzda v roku 1998 bola 10 000 korún a v roku 2005 bola 17 274 korún. Aj na týchto dvoch číslach sa dá vidieť, akú má hodnotu a akú mala hodnotu tá suma 80 mil. pred 4 alebo 8 rokmi a akú má dnes. Dámy a páni, v súlade s uvedeným si vám dovolím navrhnúť dve korekcie návrhu, ktorý máme pred sebou. Pozmeňujúci návrh č. 1. Navrhujem prehodnotenie bežných výdavkov v rozpočte kapitoly ministerstva kultúry takto: Znížiť bežné výdavky programu Koncepčná a riadiaca činnosť – Projekt informatizácie a kultúry a zvýšiť bežné výdavky programu Grantový systém – Podpora národnostných menšín o 80 mil. korún. Ako dôvod uvádzam, že Operačný program Informatizácia spoločnosti na roky 2007 až 2013 umožní čerpať prostriedky na informatizáciu spoločnosti zo zdrojov Európskeho fondu regionálneho rozvoja. Výdavky na spolufinancovanie daných príjmov sú zapracované do rozpočtu kapitoly Všeobecná pokladničná správa. K ich rozdeleniu a zapracovaniu do programových štruktúr kapitol dôjde po schválení základných dokumentov týkajúcich sa daného obdobia. Takže presunom týchto finančných prostriedkov zachováme status quo a ani tento program neohrozíme. Môj druhý pozmeňujúci návrh je takýto. Navrhujem presunúť z kapitoly 48 Všeobecná pokladničná správa do kapitoly Ministerstvo kultúry SR prostriedky vo výške 5 mil. korún a zvýšiť program Múzeá a galérie: rozpočet organizácie Slovenského národného múzea o 3 mil. a rozpočet organizácie Slovenského národného múzea – Múzeá menšín o 2 mil. Ako dôvod uvádzam to, že vo Všeobecnej pokladničnej správe máme na rok 2007 v porovnaní s rokom 2006 vyšší rozpočet o 18 mld. korún. Uvedených 5 mil. korún pri miliardovom zvýšení je nepatrná požiadavka, ale bez tohto zvýšenia je ohrozená prevádzka vlani zriadeného Múzea kultúry Chorvátov na Slovensku v Devínskej Novej Vsi a vybudovanie a prevádzka samostatného Múzea rusínskej kultúry v Prešove. Na záver, vážená ctená snemovňa, v týchto priestoroch v mnohých variantoch pri mnohých príležitostiach už odznela táto veta, ale ja ju chcem tiež zacitovať: „Veľkosť človeka nie je odvodená od jeho výšky a veľkosť národa nie je odvodená od jeho početnosti, ide o morálnu veličinu, ktorá sa meria tým, ako sa zaobchádza so slabšími, ako sa zaobchádza s menšinami.“ Dámy a páni, je len na nás, kam sa zaradíme a kam zaradíme našu krajinu. Dovolím si vás preto vyzvať k tomu, aby ste pri hlasovaní o rozpočte verejnej správy vyjadrili váš vzťah ku kultúre ako hodnote najdrahšej pre vás, ale aj pre nás, ako o hodnote najvyššej, čo môžeme jeden druhému ponúknuť, ale aj k všeobecným európskym hodnotám. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)