R. Fico, poslanec: (2003-04-10):
Vyslovovanie súhlasu Národnej rady s pristúpením k akejkoľvek dôležitej medzinárodnej organizácii je politická udalosť vymykajúca sa z rámca bežného vnútroštátneho politického súperenia medzi opozíciou a vládnou koalíciou. Stabilita  takýchto rozhodnutí vyžaduje, aby sa k nim prihlásili, pokiaľ je to možné, všetky relevantné politické strany. Tým je zabezpečené, že pri akejkoľvek politickej zmene v rámci pravidiel demokratického  pluralitného systému nedôjde k zásadnej zmene zahraničnopolitickej orientácie Slovenska. Zdá sa, že vyslovovanie súhlasu Národnej rady zo Severoatlantickou zmluvou bude takýmto procesom. Bolo by dobré, a to dávam do pozornosti predovšetkým stranám vládnej koalície, aby aj pri iných rozhodnutiach týkajúcich sa dlhodobých systémových  zmien zvažovali potrebu opozičnej podpory,  ktorá je tak dôležitá pre zachovanie stabilného vývoja Slovenskej republiky. Vážené dámy a páni,  na rozdiel od môjho predrečníka pána poslanca Minárika z Kresťanskodemokratického hnutia nepociťujem žiadnu slávnostnú atmosféru. Je na to veľa dôvodov. Napriek tomu, že NATO ako organizácia dala prednosť dodržiavaniu medzinárodného práva  pred jednostrannou vojenskou aktivitou Spojených štátov amerických v Iraku, občania Slovenska spájajú NATO predovšetkým s touto superveľmocou a s jej štýlom presadzovania si vlastných národných záujmov. Jednoducho NATO, do ktorého chceme vstúpiť, by mohlo byť pre Slovensko dobrým učiteľom, ako rešpektovať a postupovať v súlade s medzinárodným právom. Smer napriek tomu, ako dnes budeme hlasovať, to znamená hlasovať za podporu, aby Národná rada vyslovila súhlas so Severoatlantickou zmluvou, nikdy, a to chcem podčiarknuť, nikdy nezmení svoj postoj k irackej kríze. Odzbrojenie Iraku bolo možné dosiahnuť  mierovou cestou, bez potreby ničiť, bombardovať a zabíjať nevinných  civilistov. Útok na Irak je podľa nás hrubým porušením medzinárodného práva, ku ktorému sa prihlásila aj vláda Slovenskej republiky, a za útokom treba vidieť úzke ekonomické záujmy. Chcem vysloviť ľútosť, že slovenská vláda nenašla ani raz, hoci príležitosti vo vojne v Iraku bolo nadostač, odvahu ostro odsúdiť zabíjanie civilistov, najmä detí a žien, pri spojeneckých  útokoch. K takémuto ostrému odsúdeniu dokonca pristúpila aj Európska  komisia, teda orgán  Európskej únie, na vstupe do ktorej by sme mali mať podstatne väčší  záujem. Odvahou, vážené dámy a páni,  nie je pridať sa k najsilnejšiemu. Odvahou je presadzovať princípy medzinárodného práva, etiku a humanitu a hovoriť o veciach, ktoré sa nemusia vždy páčiť krajinám silnejším a väčším, ako je malé Slovensko. Ani ja osobne, ani moji kolegovia v Smere nepodľahneme názoru typickému pre viacerých slovenských politikov, podľa ktorého by sme nemali ísť do vyslovovania iných postojov, než majú najväčšie krajiny, pretože to môže mať negatívny vplyv na vzájomné vzťahy. Cítime sa politicky podstatne slobodnejší. A toto vychádza z demokracie ako hodnoty, ak bez ohľadu na minulé, terajšie alebo budúce výhody môžeme principiálne trvať na tých princípoch a hodnotách, na ktorých je postavené medzinárodné riešenie sporov. Hoci Slovensko ako malá krajina, ktorá podľa vyjadrení niektorých predstaviteľov koaličných vojenských síl má hodnotu iba symbolickej vlajky zapichnutej do stola riadiaceho útok na Irak, nikdy nevplyvní vývoj v Iraku, a to ani teraz, ani po skončení vojny, mali by sme  tvrdo presadzovať líniu a myšlienku dominantnej úlohy Organizácie Spojených národov v povojnovom usporiadaní tejto krajiny. Mrzí ma aj to, že zo Slovenska sa stáva jedna z krajín  tešiacich sa na povojnovú rekonštrukciu Iraku. Keď sme sa na začiatku vojny v Iraku pýtali predstaviteľov vlády, čo Slovensko získa z toho, že sa pridalo ku krajinám presadzujúcim svoje vlastné národné ekonomické záujmy, boli sme odmietaní rečami o hodnotách a morálke, hoci všetci dobre vieme, že v Iraku nejde ani o princípy, ani o morálku. (Potlesk.) Dnes však vidíme, s akou radosťou niektorí slovenskí politici prijímajú správy o tom, že za symbolickú vlajočku na stole sa budeme môcť zúčastniť na povojnovej rekonštrukcii krajiny, hoci  sa obávam, že tieto očakávania nie sú príliš reálne. Odvážne, vážené dámy a páni, a úprimné zo strany vlády by preto bolo, keby ihneď na začiatku vojny povedala, že ideme do toho práve z dôvodu našej účasti na obnove vojnou zničeného Iraku. Odvážne a úprimné zo strany vlády by bolo aj to, keby povedala, že za našu symbolickú vlajočku na stole sa prestanú o Slovensku trúsiť poznámky o korupcii  na najvyšších miestach, ktorým sme čelili pri akomkoľvek stretnutí s predstaviteľmi krajín útočiacich na Irak. Dnes čítam niektoré vyjadrenia a mám pocit, že žijem v inej krajine. Slovensko vraj urobilo významný pokrok v boji proti korupcii a podľa niektorých vyhlásení boj s korupciou už aj vyhralo. A pritom vrece s príkladmi klientelizmu ako keby sa práve roztrhlo teraz. Vážené dámy a páni, nečudujme sa, že za daných okolností slovenská verejnosť neoplýva práve nadšením zo vstupu Slovenska do Severoatlantickej aliancie. Opozičné strany, osobitne Smer, Hnutie za demokratické Slovensko a dnes aj Klub nezávislých poslancov, sa po roku 1998 správali k NATO jednoznačne. Keby tomu tak nebolo, dnes ani len tá malá časť verejnosti, ktorá sa k vstupu Slovenskej republiky do NATO hlási, by s veľkou pravdepodobnosťou neexistovala. Smer nikdy nespochybnil túto orientáciu a významný pokles záujmu verejnosti o NATO pripisuje teda len a len vládnej koalícii. Čo má verejnosť, vážené dámy a páni, očakávať od vstupu do Severoatlantickej aliancie. Jedno je isté. Ide o úplne inú organizáciu, ako ju verejnosť vnímala do roku 1989, keď predstavovala protiklad Varšavskej zmluvy. Ani dnes už NATO nie je tou organizáciou, ktorou bolo pred 2 alebo 3 rokmi. Veľmi pozorne sledujeme návrhy predovšetkým prichádzajúce z krajín, ktoré sú členskými štátmi NATO v Európe a ktoré sa týkajú spoločnej európskej bezpečnosti. Dá sa preto očakávať, že NATO podstúpi veľmi významné vnútorné zmeny a Slovenská republika musí byť na to pripravená. Jednoducho nemôžeme pozerať na túto inštitúciu ako na niečo, čo je stabilné na večné veky. Pokiaľ ide o očakávania od vstupu do Severoatlantickej aliancie, dovoľte mi povedať niekoľko z nich. Po prvé. Považujeme vstup do NATO za dôležitý, pretože tým zaručujeme stabilitu v tomto regióne. Pravdepodobne si slovenská verejnosť málo uvedomuje, ako je dôležité, aby Slovenská republika bola v tých istých medzinárodných organizáciách, ako sú naše susedné štáty, najmä Maďarská republika, pretože akonáhle by došlo k akýmkoľvek sporom v medzinárodnoprávnej oblasti alebo v inej oblasti, už je tu mechanizmus, ktorý môže významne vplývať na riešenie týchto sporov. A myslím si, že k stabilite ešte viacej prispeje, ak Slovensko vstúpi spoločne s Maďarskom, s Českou republikou a s Poľskom do Európskej únie. Takže prvá závažná výhoda, ktorá prichádza zo vstupu do Severoatlantickej aliancie, je zabezpečenie stability a existencie procedúr, ktoré budú riešiť prípadné spory. Po druhé. Rovnako očakávame od vstupu do Severoatlantickej aliancie suverénnu a dôstojnú zahraničnú politiku. Možno to znie tvrdo a nie vždy sa páči toto moje vyjadrenie, ktoré používam na adresu vlády Slovenskej republiky, ale považujem zahraničnú politiku vlády Slovenskej republiky za servilnú. Jednoducho Slovensko musí robiť suverénnu a dôstojnú politiku, kde bude našou výhodou predovšetkým to, že budeme rešpektovať medzinárodné právo. Po tretie. Slovensko môže v rámci NATO budovať novú kvalitu vzťahov s tými európskymi krajinami, kde jednostranná orientácia na Spojené štáty americké, ktorú dnes potvrdil aj pán predseda vlády Slovenskej republiky, nie je práve najpopulárnejšou témou. Ešte raz zdôrazňujem, najvýznamnejšie investície na územie Slovenskej republiky neprišli spoza oceánu, ale prišli a prichádzajú z Európy. Sú to nemecké, francúzske investície, preto Slovensko musí mať veľký záujem o spoluprácu s týmito krajinami. (Potlesk.) Očakávame, a to sa obraciam na pána ministra zahraničných vecí, suverenitu aj v iných vzťahoch. Som za to, aby Slovensko napriek tomu, že bude členom Európskej únie a členom NATO, robilo ekonomicky orientovanú zahraničnú politiku aj na krajiny, ktoré nie sú členmi Severoatlantickej aliancie a Európskej únie. Nebojme sa obracať na také krajiny, ako je Čína napr. Je pravda, že táto krajina podlieha tvrdej kritike zo strany západných veľmocí, ale všetci významní predstavitelia západného sveta pravidelne navštevujú Čínu a pokúšajú sa o dobré priateľské obchodné vzťahy s ňou. Ide aj o ďalšie krajiny. Nakoniec, musím oceniť aj návštevu predsedu vlády Slovenskej republiky v Ruskej federácii, hoci prišla od roku 1998 ako prvá. Očakával som, že predseda vlády navštívi túto krajinu podstatne skôr. Mrzí ma aj to, že v čase, keď predstavitelia Smeru otvorene a oficiálne navštevovali Ruskú federáciu, boli sme zo strany vládnych politikov kvôli tomuto napádaní. Takže ekonomicky orientovaná zahraničná politika, to je jediné východisko, ktoré Slovensko ako malá krajina do budúcnosti má. Nemôžeme sa zavesiť jednostranne na jednu veľmoc a očakávať od toho veľké výhody do budúcnosti. Len našou šikovnosťou a dobrými vzťahmi s celým svetom môžeme prežiť. Veľmi často sa spomínajú v súvislosti so vstupom do Severoatlantickej aliancie investície. Vraj keď budeme v NATO, prídu investície. Upozorňujem všetkých, že len pre to, že sme v NATO, sem nepríde podnikateľský investor. Podnikateľ sem príde zo zahraničia len vtedy, ak tu nájde priaznivé podmienky na podnikanie. My skôr očakávame od vstupu do NATO, že členské krajiny budú tlačiť na Slovensko, aby vytvorilo stabilný legislatívny systém, aby tu bol konečne skutočný boj s korupciou, a ja verím, že prestanú tie nezmyselné vyhlásenia, ktoré, samozrejme, sú vo vzťahu k vláde veľmi dobré, že boj s korupciou skončil, a neviem, čo všetko som si prečítal v novinách od niektorých amerických predstaviteľov. Rovnako očakávam, že po vstupe do NATO tu bude obrovský tlak na to, aby jednoducho nedochádzalo k úniku informácií, aby tu bol systém, ktorý je typický pre všetky členské krajiny Severoatlantickej aliancie. V tomto teda naozaj si myslím, môže byť vstup Slovenska do tejto inštitúcie prospešný. Vážené dámy a páni, len za týchto podmienok si myslíme, je to názor Smeru, že naše členstvo v Severoatlantickej aliancii môže priniesť očakávané ciele. Nepridávame sa k hlasovaniu s nejakou pokorou, nepridávame sa len preto, že očakávame od toho nejaké obrovské výhody, myslíme si, že tu budú aj veľké povinnosti, veľké záväzky. Ale ak máme niekde vstúpiť, tak tam vstupujme naozaj so vztýčenou hlavou a s tým, že tam budeme zohrávať akú takú úlohu, hoci s 5,5 mil. obyvateľov, s takým územím, aké máme, a s takou ekonomikou, nejakú veľkú medzinárodnú politiku hrať nebudeme. Opakujem ešte raz, poslanci Národnej rady za stranu Smer podporujú, aby Národná rada Slovenskej republiky vyslovila súhlas s pristúpením k Severoatlantickej aliancii, a budeme robiť všetko pre to, aby Slovensko zohrávalo v tejto inštitúcii dôstojnú úlohu. Ďakujem pekne. (Potlesk.)