Šípošová, Janka, poslankyňa NR SR (2015-03-10):
Vážená pani predsedajúca, pán minister, kolegovia, kolegyne, nie je to veľmi dobrý pocit teraz tu vystupovať v tejto rozprave s pocitom, že, a je to vlastne zbytočné, pretože už sme dnes jednu diskusiu absolvovali aj na výbore pre zdravotníctvo a málokto by mohol si myslieť, že zvrátime to rozhodnutie prelomiť veto prezidenta. Napriek tomu sa mi zdá nie celkom na mieste, že vlastne o argumentoch prezidenta tu vôbec nerozprávame. Dostali sme všetci, samozrejme, jeho správu a jeho stanovisko, jeho rozhodnutie aj s argumentmi, ale neviem, koľkí z nás si to prečítali. Zdá sa mi to nesprávne, že nikto vlastne tým pádom, že to tu nehovoríme, ani nebude odpovedať na tie, na tie argumenty prezidenta republiky. Myslím si, že to, že vráti tento zákon na prepracovanie, sa dalo čakať od samého začiatku, pretože nemal, ja som nevidela v ňom žiadnu logiku už od začiatku a vyvolal takú vlnu nespokojnosti vo verejnosti, či laickej alebo odbornej. Ja som sa nestretla vlastne ani s jedným názorom, ktorý by bol podporil prijatý zákon. Pán prezident vo svojej správe zdôraznil, že vrátením zákona nespochybňuje oprávnenosť regulácie úhrad, ani v zásade dobrý úmysel zákonodarcu vyrovnať sa so situáciou, keď je táto regulácia nedostatočná, nedotiahnutá a spôsob a stav vyberania úhrad je predmetom kritiky a sťažnosti pacientov, čo nepochybne je. Naopak, prísnejšiu a efektívnejšiu reguláciu vyberania úhrad spolu s jednoznačným a jasným ohraničením služieb, o toto nám ide. Jednoznačné a jasné ohraničenie služieb či úkonov, za ktoré poskytovateľ môže prípadne požadovať úhradu, by pán prezident spolu s mnohými pacientmi privítal. Prezident vyčíta prijatému zákonu aj to, že nie je podložený žiadnou komplexnou analýzou o aktuálnom stave vyberania úhrad od pacientov. Aj na výbore sme hovorili, aké má kto svoje osobné individuálne skúsenosti, s akými názormi sa stretáva. Ja som si dovolila, keďže som v menšine vo výbore pre zdravotníctvo ako nelekár, tak som si dovolila povedať, že pohľad na veci v bielom plášti a cez dvere ambulancie, cez ktoré sestrička ani nepustí toho lekára, resp. pacienta k lekárovi, je iný. A hovoriť len o tom, čo som počula, je iné, ako zažiť to na vlastnej koži. Takže moje skúsenosti nie sú z vnútra ambulancie. Moje skúsenosti sú z čakární. Moje skúsenosti alebo poznatky alebo informácie sú aj zo stretnutí so zástupcami, aj z vyjadrení zástupcov organizácií či lekárov, či pacientskych organizácií, ale dala som si ešte aj tú robotu, že som išla za lekármi. Neviem, koľkí ste boli sa spýtať napríklad pána doktora tu dole v ambulancii v Národnej rade, čo si o tom myslí. Ja som bola aj tam. Bola som u praktických lekárov, bola som špecialistov. Nestretla som sa ani s jedným pozitívnym názorom, ktorý by bol hovoril, že takto formulované opatrenie je správne a sú s ním spokojní. Na výbore mi na to povedali, keď som podobné argumenty použila, že ale veď nejde o to, aby vás nemohli objednať na prednostné vyšetrenie, ale ide o to, že už odteraz za to nebudete musieť platiť. V tejto súvislosti si spomínam aj na to, čo mi povedal pán poslanec Blanár minule. Nemala som šancu vám vtedy na to odpovedať, ale vaša poznámka, ktorá je zvečnená, hovorila, obrátili ste sa na mňa a povedali ste, že pani poslankyňa, vy vlastne chcete platiť za to, aby tí ľudia tam museli čakať, v tých čakárňach. Tak ja teraz si dovolím povedať, že toto bolo veľmi nemiestne. To naozaj si vyprosujem, aby ste zo mňa robili nejakú zákernú hnusnú osobu, ktorá chce zle ľuďom a len chce im dokázať, že ona má na to, že si môže zaplatiť. Takto to naozaj nie je. Ide mi o to, pardon? (Reakcia z pléna.) Stále o tom hovorím, o tom istom, už od minula. Ja som za to, že chcem vedieť, za čo platím a radšej za to zaplatím otvoreným a čestným spôsobom, keď to bude naformulované, že toto je poplatok za to a za to. A nie sa trápiť, ako veľa ľudí sa trápi a rozprávajú sa: „A čo by som tomu doktorovi mala dať? A on je taký dobrý.“ A tak ďalej. Toto nie je môj žáner. Čiže ja som za čestnú a priamu hru. A myslím si, že aj tie prednostné vyšetrenia alebo tie prednostné termíny sa dajú zvládnuť organizačne. To nie je otázka toho, že niekto niekoho bude predbiehať. Takže pri dobrej vôli možnože ani zmeny zákona by neboli potrebné. Mne sa dosť nepáčilo, pán poslanec, aj to, ako sa ten zákon, ale to nie je len vaša vec, ako sa dostal vlastne na rokovanie a ako zrazu bol schválený, keď väčšina poslancov nevedela, o čo ide. Na poslednú chvíľu zrazu sme mali na stole pozmeňovací návrh, nebol taký rozsiahly, ako niekedy prídu, že aj 70 bodov, ale predsa len, málokto sa dokázal v tom zorientovať, že o čo ide, skôr ako sa to schválilo. A to, že tento návrh zmenil pôvodný zámer a zmenil zmysel pôvodného návrhu, o tom už hovoril aj pán poslanec Novotný. Ja si myslím, že takto schválený, neviem stále ten pravý dôvod, či je to neznalosť skutočných pomerov reality, alebo je to ignorovanie skutočných potrieb ľudí, alebo je to naozaj len predvolebný nejaký ťah na to, že aby sme teda nabudili tých ľudí, ktorí povedia, dobre im tak, tým zbohatlíkom, nebudú nás predbiehať, budú si tu s nami sedieť v tých čakárňach, ale to snáď hádam ani nikto nemôže myslieť vážne. A ešte čo som tiež si uvedomila dnes na výbore, je aj to, že ani lekári, ktorí sedia v ambulanciách, ani, prepáčte mi to, ale ani predsedovia samosprávnych krajov nemajú tú potrebu, alebo nemôžu cítiť tú nevyhnutnosť zariadiť si vyšetrenie, ošetrenie u lekára na určitý čas kvôli tomu, aby mohli mať čas a mohli byť v čase, kedy majú byť nielen na svojich pracoviskách, ale venovať sa svojim úlohám. Neviem, či ste to zachytili, ale medzi poznámkami občanov bola aj jedna taká, ktorá povedala, že však áno, veď oni si budú chodiť do toho Rakúska, tam ich ošetria bez čakania. Ak sa o tom hovorí, aspoň nad tým sa zamyslite, nieže ja to hovorím. Toto si ľudia hovoria. Nechcem to veľmi naťahovať, lebo už tu kolegovia dosť veľa o tom povedali, tak ja sa obmedzím už len na to, že bez ohľadu na tú logiku predloženého zákona alebo teda znovu predloženého sa mi zdá, že ignorujeme záujem občanov, a to tak pacientov, ako aj zdravotníkov. A ignorujeme zásady nejaké možného dobrého fungovania zdravotníctva, vnášame tým chaos do už aj tak dosť narušeného systému, nezamýšľame sa nad tým, prečo z toho systému odchádzajú kvalifikovaní ľudia a že zostane nakoniec slúžiť alebo poskytovať zdravotnícku starostlivosť len tým, ktorí si nebudú môcť dovoliť chodiť za Dunaj. Ďakujem za pozornosť.