Susko, Boris, minister spravodlivosti SR (2024-01-24):
Ďakujem pekne za slovo. Vážený pán predsedajúci, vážené panie poslankyne, páni poslanci, keby ste možno na úvod rozpravy v skrátenom legislatívnom konaní nevyhlásili obštrukciu a od úvodných minút nekonali obštrukčne, čo ste ani nezakrývali, a rovno ste to priznali, že idete robiť obštrukciu, aby ste naťahovali čo najdlhšie len čas, tak možno táto rozprava mohla vyzerať úplne inak a mohli sme aj my reagovať počas tej rozpravy úplne inak. Ale predsa nebudeme podporovať to, že vy robíte opozičnú obštrukciu. Máte na to, samozrejme, právo, je to forma poslaneckej práce, ale nemôžte očakávať, že v takom prípade, keď vy budete robiť politickú obštrukciu, že druhá strana, v tomto prípade koalícia, vám na toto skočí a bude sa zapájať do diskusie a bude vám ešte pomáhať v tejto obštrukcii, takže ak by ste pristupovali konštruktívne od začiatku, tak tá diskusia alebo rozprava, pretože v parlamente prebieha rozprava, nie diskusia, mohla vyzerať úplne inak, mohla vyzerať odborne a mohli sme sa tu naozaj seriózne o tom baviť. Ale vy ste zvolili štýl opozičnej obštrukcie a my sme ho akceptovali, takže sa nemôžte čudovať, že je to dnes a teraz v tomto momente tak, ako to je. A dovoľte mi na záver, po tom, čo tu povedal pán poslanec Gašpar, čo sú otrasné veci, otrasné veci, čo sa diali za ostatné tri roky, a verím, že nikto z nás by nechcel byť účastníkom takýchto vyfabulovaných obvinení a porušení základných ľudských práv a slobôd a jedného z najzákladnejšieho práva, a to právo na osobnú slobodu, tak mi dovoľte na záver zareagovať na túto rozpravu k skrátenému legislatívnemu konaniu k reforme trestnej politiky Slovenskej republiky práve z dôvodov, ktoré tu boli pomenované a ktoré odôvodňujú jednoznačne skrátené legislatívne konanie, aj keď musím povedať, že tento legislatívny proces už dávno nemôžme označiť ako skrátené legislatívne konanie, ktoré spravidla trvá niekoľko hodín alebo niekoľko dní, ako sme tu boli svedkami v 135 prípadoch v minulom volebnom období. Tento legislatívny proces trvá už od 6. decembra minulého roku, čo je bezprecedentný prípad. Musím, žiaľ, skonštatovať, že či už tá rozprava tu v parlamente, ale aj diskusia mimo rokovacej sály skĺzla do roviny neodbornosti, tendenčných, emočných vyjadrení, neodborných vyjadrení, poloprávd alebo dokonca vyložených klamstiev a úmyselného zavádzania občanov alebo aj institúcií Európskej únie. Je mi ľúto, že musím súhlasiť z citátom Franza Kafku: „Lež sa nastoluje jako světový řád.“ Úlohou a esenciálnou vlastnosťou štátu je byť mocenským hegemónom na svojom území. Štát si tento účel buduje... na tento účel buduje silové zložky a v kontexte trestnej politiky štátu presnejšie policajné zložky, prokuratúru a súdy. Štát ako hegemón si buduje svoju mocenskú prevahu s cieľom slúžiť svojim občanom a chrániť ich. O to nebezpečnejšie je, keď štát zneužíva svoju mocenskú povahu a prevahu proti svojim občanom v intenzite predstavujúce vážne zásahy do základných práv a slobôd. Keď štát obmedzí slobodu jednotlivca a vezme ho do väzby alebo do výkonu trestu odňatia slobody, preberá ochranu jeho života a zdravia. Nezlyhala snáď Slovenská republika, keď vo väzbe zomrel či už generál Lučanský, alebo advokát Krivočenko? A to pri pochybení, ktoré boli konštatované aj napríklad verejnou ochrankyňou práv? Dámy a páni, hovoríme tu o objektívnej zodpovednosti Slovenskej republiky. Slovenská republika prevzala zodpovednosť za ochranu ich života a zdravia a v tejto ochrane zlyhala. Uznávaný anglický právnik, sudca a politik William Blackstone, známy svojimi komentármi, zdôrazňoval, že spravodlivosť, to znamená, radšej oslobodiť desať vinných, ako sa vystaviť nebezpečenstvu potrestať čo i len jedného nevinného človeka. Reflektuje to i stará zásada in dubio pro reo – v pochybnostiach v prospech páchateľa. A v neposlednom rade musím spomenúť i zásadu subsidiarity trestnej represie, teda funkcie trestného práva ultima ratio. Trestné právo nemá byť primárny nástroj na riešenie spoločenských problémov. Trestné právo máme v demokratickom právnom štáte, akým chce a musí byť Slovenská republika, aplikovať subsidiárne, teda až vtedy, keď aplikácia iných právnych odvetví zlyháva. To hovorí ustálená doktrína potvrdená aj judikatúrou ústavných sudbou... súdov, odborná spisba a, samozrejme, aj zdravý sedliacky rozum. Objektívna realita a dôkazom toho je i táto parlamentná rozprava, je však na míle vzdialená od humánnej a racionálnej aplikácie štandardov trestného práva. Trestné právo sa stalo nástrojom na likvidovanie politickej opozície, čo sme tu mali možnosť pred chvíľou vyše 120 minút počuť, čoho dôkazom je napríklad aj známe pexeso Veroniky Remišovej. Dámy a páni, ukážte mi demokratický právny štát, v ktorom politik vyšetrí trestný čin, označí páchateľa a stanoví mu trest. Problém, ktorý riešime v skrátenom legislatívnom konaní, však nie sú politici. Je to oveľa horšie. Špecializované zložky verejnej moci začali systematicky zlyhávať. Namiesto zásady prezumpcie neviny, sa začalo pracovať so zásadou prezumpcie viny. Namiesto zásady in dubio pro reo začali špecializované zložky štátu pracovať v móde radšej desať nevinných potrestaných ako desať nevinných na slobode. A namiesto zásady legality začali špecializované zložky štátu aplikovať zásadu účel svätí prostriedky. Ja si už neviem predstaviť vážnejšie porušenie ľudských práv ako toto. Namiesto racionálnej a humánnej aplikácie inštitútov trestného práva sme tu postupne vytvorili nebezpečný koktejl nezmyselne drakonických trestov odňatia slobody v kombinácii s obligatórnym protiústavným trestom prepadnutia celého majetku. A aby toho nebolo málo, špecializované zložky štátu, ktoré majú chrániť občanov a verejné dobro, začali zneužívať inštitúty trestného práva, inštitút väzby, podmienky väzby, inštitút spolupracujúcich obvinených, inštitút dohody o vine a treste či inštitút zaistenia majetku. Ku všetkým spomenutým inštitútom trestného práva jestvujú koreláty v podobe ústavou chránených základných práv a slobôd. Podľa čl. 16 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky nikoho nemožno mučiť ani podrobiť krutému, neľudskému či ponižujúcemu zaobchádzaniu alebo trestu. Podľa čl. 49 ods. 4 Charty základných práv Európskej únie prísnosť trestov nesmie byť neprimeraná trestnému činu. Primeranosť trestania akcentuje vo svojej judikatúre i Súdny dvor Európskej únie v rozsudku z 19. októbra 2023, ktorým dokonca skonštatoval neuplatniteľnosť vnútroštátnej právnej úpravy týkajúcej sa trestu pre jej neprimeranosť. Vzhľadom na drakonické nastavenie trestných sankcií v Trestnom zákone Slovenskej republiky je evidentné, že tieto sankcie nespĺňajú ľudskoprávne štandardy vyplývajúce z Ústavy Slovenskej republiky alebo Charty základných práv Európskej únie. A vy viete, že to nie je môj výmysel, ale odborná verejnosť na tento stav poukazuje už od roku 2006, odkedy bol prijatý teraz platný a účinný Trestný zákon. Pokiaľ ide napríklad o trest prepadnutia majetku, veď to nie je náš výmysel. Ústavný súd konštatoval, že § 58 ods. 2 a 3 Trestného zákona nie sú v súlade s čl. 1 ods. 1, čl. 13 ods. 4, čl. 16 ods. 2, čl. 20 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky, ktorý je takisto predmetom tejto novely. Chcel by som poukázať ešte na niektoré skutočnosti, ktoré sa týkajú základných ľudských práv a slobôd, čo je základné odôvodnenie tohto skráteného legislatívneho konania. Osobná sloboda je základným ústavou chráneným právom, ktorá vychádza z Listiny základných práv a slobôd, ako aj z Charty, ktorú som citoval. Obmedzenie osobnej slobody je jedným z najvážnejších zásahov do základných práv fyzickej osoby. Povedal by som, že okrem fyzických trestov, od ktorých sme, chvalabohu, historicky už dávno ustúpili, je obmedzenie osobnej slobody najvážnejším zásahom štátu do ľudského života, do ústavou chráneného práva na osobnú slobodu, na ochranu pred neoprávneným zasahovaním do súkromného a rodinného života. Ústava v čl. 17 ods. 1 hovorí, že osobná sloboda sa zaručuje, že nikoho nemožno stíhať alebo pozbaviť slobody inak ako z dôvodov a spôsobom, ktorý ustanoví zákon. Do väzby možno vziať iba z dôvodov a na čas ustanovený zákonom a na základe rozhodnutia súdu. Počuli sme tu pred chvíľou vyše 120 minút dôkazov o tom, ako boli porušované tieto práva na ochranu osobnej slobody. Okrem toho, každý má právo na zachovanie ľudskej dôstojnosti, osobnej cti, dobrej povesti a na ochranu mena, hovorí čl. 19 Ústavy Slovenskej republiky. Mali sme tu prípady nezákonných väzieb, ktoré trvali niektoré vyše 560 dní. Mali sme tu prípady mučenia, neľudského či ponižujúceho zaobchádzania a trestu. Keď sa jednotlivým obvineným vo väzbe nedoručovali listy od rodiny, neumožňovali kontakt s rodinou, s notármi, s obhajcami, čo spôsobovalo ďalšie porušovania práv ich blízkych osôb na správu majetku a na ďalšie veci. A niektorí z nich v takejto väzbe zomreli. Čo viac, kolegovia, potrebujete? Aké ešte potrebujete iné porušovanie základných ľudských práv a slobôd ako tieto, ako to, že na základe takýchto porušovaní ľudských práv ľudia vo väzba zomreli. Potrebujete ešte niečo viac, ešte nejaký ďalší dôvod? A na toto máme aj toľko diskutované rozhodnutia, či už Ústavného súdu, alebo Najvyššieho súdu, ktorý konštatoval neoprávnené väzby. Áno, samozrejme, že to konštatoval vo vzťahu k súdom, lebo však vždy Ústavný súd rozhoduje len vo vzťahu k súdu, ale ten návrh a to zavedenie tých jednotlivých súdnych inštancií pri tom návrhu na väzobné stíhanie niekto podal. A kto to bol? Boli to prokurátori Úradu špeciálnej prokuratúry v každom jednom prípade. To abstrahujete od tohoto celého? Hovoríte o tom, že máme tu nejaké kontrolne mechanizmy, ktoré naprávajú tento, tento, tieto pochybenia. A tieto kontrolné mechanizmy sú nastavené na to, že majú naprávať chyby, ktoré sa stanú nejakým neúmyselným konaním alebo neúmyselnými procesnými chybami v rámci konania, ale nie sú tu na to, aby naprávali úmyselné porušovanie ľudských práv a slobôd v prípravnom a v predprípravnom konaní. Na to naozaj určené nie sú. A na to treba zmeniť systém tak, aby k takému základnému porušovaniu ľudských práv a slobôd dochádzať nemohlo. Pán poslanec František Majerský sa pýtal, resp. konštatoval vo svojej rozprave, že prečo v skrátenom legislatívnom konaní, veď nejde o život. A dvaja mŕtvi vo väzbe nestačia? Nejde o život? Nejde o život a zdravie advokáta Ribára, ktorý bol vyše 560 dní vo väzbe nezákonnej, ktorú vyhlásil Ústavný súd ako nezáv... nezákonnú väzbu a bolo mu tam poškodené zdravie? To nestačí na to, aby sme robili systémové zmeny v skrátenom legislatívnom konaní? Ja si myslím, že to jednoznačne, jednoznačne stačí. O tých jednotlivých ďalších dôvodov, dôvodoch z hľadiska zrušenia Úradu špeciálnej prokuratúry už tu bolo povedané veľa aj z hľadiska jednotlivých spolupracujúcich obvinených, aj nezákonných poskytovania benefitov a dohodu o vine a treste, takže ja sa už nebudem tomu venovať znova, pretože by som to stále opakoval a stále by som opakoval, že sú tu, je tu prezentované zavádzanie, že ideme rušiť nejakú inštitúciu. Úrad špeciálnej prokuratúry nie je inštitúcia, je to, organizačne je to Úrad špeciálnej prokuratúry Generálnej prokuratúry. Nie je to samostatná inštitúcia, je to špecializovaný odbor na Generálnej prokuratúre a prokuratúre, ktorá je monokratický orgán zložený z jednotlivých súborov, ktoré sú vo vzťahu nadriadenosti a podriadenosti. Úrad špeciálnej prokuratúry je v tomto systéme úplnou anomáliou. Je to špecializovaná zložka úzkeho okruhu osôb, ktorí sú nekontrolovateľní, ktorí sa dostali do stavu, že ich nemôže nikto skontrolovať. Ak je zaujatý, napríklad zaujatá krajská prokuratúra ako celok, Generálna prokuratúra stále môže odňať spis danej krajskej prokuratúre, prideliť ten spis inej krajskej prokuratúre, aby ďalej konala. V prípade špeciálnej prokuratúry takáto kontrola neexistuje. V právnom systéme Slovenskej republiky akýkoľvek prvostupňový orgán, ktorý rozhoduje v nejakých veciach, tak má nad sebou iný orgán druhostupňový, ktorý ho môže opraviť, resp. nad ním vykonáva dozor. Ak to aj nie je nadriadený orgán, môže to byť iný orgán, napríklad ako v Policajnom zbore funguje Úrad inšpekčnej služby. Úrad špeciálnej prokuratúry žiadny takýto kontrolný mechanizmus nemá. Kto kontroluje Úrad špeciálnej prokuratúry? No sám len špeciálny prokurátor zase, to znamená, len v rámci tohoto uzavretého okruhu osôb, úzkeho okruhu 30 blízkych osôb sa navzájom kontrolujú. (Ruch v sále a reakcie z pléna.) Ale súdy predsa nekontrolujú zákonnosť postupu v prípravnom a v predprípravnom konaní. (Reakcia z pléna.) A to nie sú blbosti. Veď v takýchto konaniach sa diali všetky porušenia základných ľudských práv. Aké blbosti? Ako to snáď nemyslíte vážne... (Krátka pauza. Reakcie z pléna. Ruch v sále.) Ďalším... Pozrite sa, už, ďalšie veci, na ktoré by som chcel zareagovať, je, že napríklad Benátska komisia vo svojom zozname kritérií právneho štátu explicitne vymedzila prezumpciu neviny ako jedným... jeden zo základných kritérií právneho štátu, kde sa hovorí, že neúmyselnému či úmyselnému ovplyvňovaniu príslušného súdu zo strany iných štátnych zložiek vyslovovaním predčasných úsudkov o skutkovom stave sa treba vyvarovať. Koľkokrát sme boli svedkami v predchádzajúcich rokoch, kedy vystupoval či už policajný prezident, alebo sám špeciálny prokurátor, alebo prokurátori Úradu špeciálnej prokuratúry na tlačových konferenciách a už vopred hovorili o niektorých osobách ako obvinených, že sú vinní. Vytvárali prezumpciu viny. To je v poriadku? Ja si myslím, že to, že to v poriadku nie je. Čiže to sú, myslím si, jednoznačné dôvody na to podľa nášho názoru, prečo treba v skrátenom legislatívnom konaní tieto jednotlivé právne normy upraviť. Veľmi stručne teraz zareagujem na nejaké veci, aj keď sa netýkajú skráteného legislatívneho konania, ale, ale sú predmetom alebo boli predmetom rozpravy a podľa môjho názoru sú, sú určitým spôsobom dezinformačné alebo, alebo zavádzajúce. Premlčanie tri roky pri korupcií. Častokrát sme tu počuli, že si to robíme sami pre seba, lebo po troch rokoch, keď skončíme vládnutie, už nikto nebude môcť také naše konanie preverovať, pretože sa premlčí. (Potlesk.) Len zabudli... zabudli ste povedať, že pokiaľ ide o verejných činiteľov, tá premlčacia doba nie je tri roky, ale je vždy desať rokov. Treba si prečítať ten návrh s porozumením. (Potlesk.) Pokiaľ ide o... pokiaľ ide o Európsku... pani Jurík Beáta sa pýtala, že ako je to s Európskou komisiou, že znižujeme možnosti Európskej prokuratúry, ako komunikujeme s Európskou komisiou a prečo až teraz. No my nekomunikujeme s Európskou komisiou až teraz, komunikujeme s ňou od úplného začiatku, ešte predtým, ako sme vôbec predložili do vlády tieto návrhy, sme ich komunikovali s Európskou komisiou a komunikujeme ich na týždennej báze a vysvetľujeme si jednotlivé, jednotlivé veci, ktoré, ktoré Európska komisia námietky, námietky má. A čo sa týka aj takisto legislatívneho procesu a tie tiež informácie o tom, že nám Európska komisia zakázali ísť v skrátenom legislatívnom konaní, ktoré tu viackrát zazneli, no Európska komisia nám nemôže nič zakázať, môže nám len odporučiť. Áno, odporučili nám, aby sme nešli tak rýchlo, na druhej strane my na to máme dôvody a tieto dôvody budeme ďalej vysvetľovať Európskej komisii, ako ich aj vysvetľujeme doteraz. Ďalšia otázka alebo ďalšia vec, ktorá tu bola spomínaná, spomínaná, je, že sa budú prehodnocovať všetky už uložené tresty v dôsledku zmeny právnej kvalifikácie. To zase nie je pravda. Návrhy jednoznačne hovoria o tom, že právoplatné rozhodnutia... právoplatných rozhodnutí sa táto novela nijakým spôsobom nedotkne, že to je takisto zase klamstvo a zavádzanie. Viackrát tu zaznieva aj z úst tu sediaceho pána poslanca Grendela, že zavádzame symbolické tresty. Ja neviem, z čoho vychádzate, že zavádzame symbolické tresty. Ideme harmonizovať tie tresty tak, ako sú v okolitých krajinách Európskej únie, či je to v Nemecku, v Rakúsku, v Českej republike, kde je postavený ten systém, čo chceme dosiahnuť na individualizácii trestu, aby sudca mohol posúdiť daný prípad a individuálne a individualizovane pre toho konkrétneho páchateľa stanoviť trest. A dokonca nejdeme v tom rozsahu, ako ide napríklad Nemecko alebo Rakúsko, že na 100 % tej možnosti pre sudcu, to znamená od 1 roka alebo od 0 po 10, alebo 15 prípadne v niektorých prípadoch, ale my tú spodnú hranicu zvyšujeme. A tá spodná hranica je vždy dôležitejšia ako tá vrchná hranica. Čiže ideme, sme ešte ďalej, sme ešte prísnejší ako v týchto krajinách stále, napriek tomu, že takýmto spôsobom znižujeme trest, trestné sadzby. A to, že symbolické tresty alebo že všetkým bude uložený podmienečný trest, ako to vy viete? Vy ste sudcovia? Už pani, pani exministerka Kolíková povedala, že na základe tohto budúca vláda nebude môcť nikoho trestne stíhať. Odkedy vlády trestne stíhajú niekoho? (Reakcia z pléna.) No presne, posledné tri roky, nemali by náhodou trestať a súdiť súdy? Veď na to tu máme súdne inštancie a na to tu máme tých sudcov, aby posúdili primeranosť trestu, ktorému páchateľovi aký trest uložia. A aj podmienečný trest je trest. Veď nerobte tu zase, nevytvárajte tu domnienku, že podmienečný trest nie je trest. Keď niekto je odsúdený na trojročný trest s podmienečným odkladom päť rokov, tak počas piatich rokov keď sa dopustí akejkoľvek, akéhokoľvek priestupku, tak sa mu ten trest predsa premení na nepodmienečný trest. A ten sudca, pokiaľ bude ukladať taký trest a vyhodnotí, že tomu páchateľovi nie je primeraný podmienečný trest, lebo nenahradil škodu, neoľutoval, nedal mu primeraný trest alebo nezaplatil finančný trest, nevykonal povinnú prácu alebo ďalší alternatívny trest, no tak vždy mu môže uložiť nepodmienečný trest. Čiže to sú také emotívne vyjadrenia, že symbolické tresty, ja neviem, kde ste k tomu prišli. Keď toto funguje v Rakúsku, v Nemecku, v Českej republike, prečo by to nemalo fungovať u nás? A keď teda to podľa vás nefunguje, tak tieto drakonické, vysoké tresty, ktoré my dnes máme, tie fungujú? Máme nižšiu kriminalitu ako v Rakúsku alebo v Nemecku? Napriek tomu, že máme absolútne najvyššie, alebo druhé najvyššie trestné sadzby vôbec v celej Únii? No nefungujú. Ten systém drakonických trestov nefunguje. A bolo to, je to preukázané na mnohých štúdiách a celá volebná Európa ide úplne opačným smerom, čomu sa my chceme teda priblížiť. Ďalšia dezinformácia. Ak niekto niečo ukradne vlámaním, tak môže získať beztrestnosť. Zase niekto nečítal s porozumením, pretože pri trestnom čine krádeže, kto si prisvojí cudziu vec tým, že sa jej zmocní, a spôsobí tak malú škodu alebo spácha čin vlá... spácha čin vlámaním, tak sa dopúšťa trestného činu. Čiže akonáhle je to vlámanie, tak je to bez ohľadu na škodu trestný čin, čiže žiadna beztrestnosť tu, tu nehrozí. Čiže to sú, viete, keď niekto, bez urážky, tomu nerozumie alebo nevie si to prečítať s porozumením, tak potom takýmto spôsobom zavádza a tí občania to pozerajú, a keď toto počúvajú, tak čo si o tom majú myslieť, keď takýmto spôsobom ich, ich zavádzate. Čiže toľko veľmi v stručnosti, ja verím, že v prvom, resp. v druhom čítaní tá rozprava bude konštruktívnejšia a že sa budeme vedieť baviť aj o konkrétnych veciach, o... konštruktívne, že budeme vedieť si vyargumentovať jednotlivé veci, a my sme pripravení počúvať, tak ako sme počúvali aj túto rozpravu k skrátenému legislatívnemu konaniu a, samozrejme, budeme reagovať aj na prípadné návrhy alebo, alebo podnety, ktoré prídu z vašej strany. Ďakujem pekne. (Potlesk.)