P. Hrušovský, predseda NR SR: (2004-03-16):
A. Blajsko, poslanec: Vážený pán predseda, kolegyne, kolegovia, pán podpredseda vlády, som bezpochyby presvedčený, že ste veľmi ambiciózny a chytrý muž, no nie som presvedčený, či svoju chytrosť dobre využívate na riešenie fenoménu, fenoménu chudoby. Keď som sa pripravoval na svoje vystúpenie, premýšľal som o tom, ako sa vy ako minister financií, ako nekompromisný liberál pozeráte na približne 11-percentnú armádu občanov, ktorí sa nachádzajú v hmotnej núdzi, do akej miery je podľa vás hmotná núdza chudobou a ako sa pozeráte na hranice príjmov, pod ktorými nastáva stav chudoby v Európe, do ktorej po máji 2004 chceme vstúpiť. Veď hranica príjmov, pod ktorými nastáva stav chudoby, sa pohybuje medzi 60 % až 70 % priemerných príjmov v národnom hospodárstve. V Slovenskej republike 62 % produktívneho obyvateľstva nedosahuje priemernú mzdu v národnom hospodárstve, priemerná výška vyplácaného starobného dôchodku je približne 6 400 Sk a k priemernej mzde v hospodárstve Slovenskej republiky predstavuje ani nie celkových 46 %. Fenomén chudoby, pán minister, je pre sociálnu politiku a politiku vôbec mimoriadne významnou kategóriou, a to bez rozdielu, či ste liberálny, stredový alebo ľavicový politik. Samotná existencia chudoby, vzťah k chudobe, voľba nástrojov, ktorými sa rieši, jej existencia a dôsledky, ako aj miera prostriedkov, ktoré sa pre tento účel prerozdeľujú, sú kritériom pre odlíšenie jednotlivých sociálnych doktrín. Bipolarita a bohatstvo predstavujú jeden z hnacích motorov ľudskej motivácie a rozvoja spoločnosti vôbec. Súčasne je však trvalým rizikom spoločenského rozvoja. Tradične je ako chudoba chápaný stav, keď nedostatok hmotných prostriedkov obmedzujú možnosti spotreby na Slovensku, už aj potravín, keď nedostatok peňazí neumožňuje zabezpečiť dôležité životné potreby na priemernej úrovni. Ako absolútnu chudobu možno charakterizovať stav, keď nedostatok prostriedkov neumožňuje uspokojovať základné životné potreby, mám na mysli strechu nad hlavou, ošatenie a jedlo, do tej miery, že je ohrozená sama existencia človeka a hrozí mu smrť. A nemusím ísť ďaleko za príkladmi, už sme ich na Slovensku zažili, boli medializované v mnohej tlači. Relatívna chudoba je stav, v ktorej jedinec, rodina alebo sociálna skupina uspokojuje svoje potreby na relatívne nižšej úrovni, než je priemerná úroveň v danej krajine. Ak sa, pán minister, dohodneme, zo štatistických dát uverejnených v materiáloch Správy o sociálnej situácii obyvateľstva Slovenskej republiky v minulom roku, tak 561 123 občanov máme v hmotnej núdzi, 805 918 je starobných dôchodcov, 225 550 je invalidných dôchodcov a na Slovensku žije 800 000 občanov s nižším príjmom ako 70 % priemernej mzdy v národnom hospodárstve. Celkovo 2,392 mil. občanov, môžeme konštatovať, sú chudobní. V nadväznosti na konštatovanie chudoby by sa na Slovensku mali rozvíjať sociálne programy a adekvátna redistribúcia hmotných prostriedkov. Významnou úlohou je v našej situácii stanovenie relatívneho vzťahu spotreby k stavu chudoby. Všeobecne, pán minister, platí, že chudoba prináša sociálnu izoláciu a stav núdze. Mám pocit, pán minister, že vy sa na občanov v hmotnej núdzi pozeráte tak, že oni sú zodpovední za svoj stav, za svoju chudobu. Ja som iného názoru. Zodpovednosť za životné podmienky občanov a ich rodín, za stav chudoby a hmotnej núdze jednoznačne nesie štát a sociálna politika v ňom. Som presvedčený, že úlohou sociálnych aktivít štátu by malo byť pomocou systému spoločenských politík zabrániť, aby ktorýkoľvek spoločenský jav sa stal pre občanov príčinou ich znevýhodnenia na trhu práce, a tým priamo alebo nepriamo, sprostredkovane príčinou chudoby. Uvediem jeden príklad. Váš kolega pán minister Kaník hovorí, že učí ľudí v rámci aktivačného príspevku chytiť ryby, nachytať ryby a potom oni už sa budú vedieť postarať o seba sami. A ja tento aktivačný príspevok vidím skôr tak, že tých 560 000 ľudí v hmotnej núdzi dostane prút rybársky, dáme ich okolo veľkého rybníka a do toho rybníka nasadíme 1 000 rýb. Tam je problém, proste štát nevytvára adekvátne podmienky pre zamestnanosť, aby ľudia mohli žiť z reálnych príjmov, nie sociálnych. Podstatou štátom organizovanej solidarity je ochrana občanov a ich rodín pred chudobou. Vy, pán minister, návrhom vašich zákonov nevyriešite stav chudoby, naopak, myslím si, že ju v súčasnosti prehlbujete. Jednoznačne ide o politiku zbedačovania chudobnej slovenskej spoločnosti. A takúto politiku ja pokladám za nehumánnu a neeurópsku, nepatrí, si myslím, ani do tohto storočia. Cieľové zámery sociálnej politiky v jednotlivých krajinách sú zamerané na potlačovanie chudoby a odstraňovanie jej príčin, na aktivizáciu možností ľudského rozvoja vzdelaním ako predpokladu akéhokoľvek pokroku spoločnosti vrátane aj ekonomického. Štátna rodinná politika je systémom všeobecných pravidiel, opatrení a nástrojov, ktorými štát priamo i sprostredkovane hodnotí nezastupiteľný prínos a význam rodiny pre každého človeka i pre spoločnosť a vyjadruje rodinám svoju podporu. Prostredníctvom rodinnej politiky každý demokratický štát realizuje svoju zodpovednosť za tvorbu rámcových životných podmienok pre rôzne typy rodín a ich členov, najmä pre zdravý vývoj detí a mládeže. My dobre vieme, že mnohé tzv. reformné zákony, ktoré boli prijaté v minulom období, zakladali vážnu diskrimináciu aj v týchto rizikových skupinách obyvateľov. Základným princípom sociálnej politiky zameranej na prevenciu a odstraňovanie chudoby je predchádzať nebezpečiu chudoby vytváraním pracovných príležitostí a zvyšovaním šancí na trhu práce, podpora tvorby pracovných miest, podpora súbehu rodinných a pracovných povinností a určitou mierou kompenzácie nákladov spojených s výchovou detí plus niektoré opatrenia v prospech sociálne ohrozených členov rodiny alebo v prospech rodín, ktoré sú v určitých fázach svojho života osobitne ohrozené, mám na mysli trebárs konkrétne vdovcov dôchodcov. Je to veľká armáda, 80 000 vdovcov, kde sme reformným zákonom zas prijali diskriminačný faktor, že táto skupina nemá nárok na rovnaký vdovský dôchodok ako ostatní vdovci od 1. 1. 2004 alebo ženy. Takéto opatrenia sú prevenciou chudoby rodín a chápu sa ako súčasť sociálnej politiky štátu. Z hľadiska sociálnej situácie obyvateľstva bol rok 2003 a rok 2004 bude výrazne poznačený realizáciou viacerých opatrení v oblasti cien a daní, úspornými a reštriktívnymi opatreniami na úseku nominálnych miezd vo verejnom sektore, sociálnych výdavkov i aktívnej politiky zamestnanosti prostredníctvom štátneho rozpočtu. Zvýšenie cien tovarov a služieb vstupujúcich do výdavkov na bývanie sa osobitne výrazne dotklo domácností dôchodcov, ktoré už v súčasných podmienkach vynakladajú na bývanie viac ako 38 % spotrebných výdavkov. Zvýšené výdavky na bývanie môžu domácnosti dôchodcov kompenzovať v podstate len úsporami vo výdavkoch na potraviny. Negatívne dopady na sociálnu situáciu obyvateľstva sa očakávajú aj v súvislosti s ďalšími reštriktívnymi opatreniami vo verejných financiách, ide o zavedenie úhrad v zdravotníctve, poplatky pri vysokoškolskom štúdiu, reštrikcie v sociálnych výdavkoch vrátane kompenzácií dôsledkov ťažkého zdravotného postihnutia, zníženie štátnej prémie v stavebnom sporení a tak ďalej a tak ďalej. Treba brať do úvahy, že počet obyvateľov v stave hmotnej núdze predstavuje takmer 11 % populácie Slovenska. V situácii, keď sa navrhovala rozsiahla realizácia cenových, daňových a reštriktívnych opatrení voči obyvateľstvu, žiadal som aj vás, pán minister, vo svojich vystúpeniach kvantifikovať dosahy jednotlivých opatrení na sociálnu situáciu obyvateľstva, na rodinné rozpočty, aby bolo možné posúdiť ich sociálnu únosnosť a navrhnúť opatrenia v prospech sociálne slabších skupín obyvateľstva. Na základe značného rozsahu opatrení cenového a reštriktívneho charakteru v roku 2003 sme zaznamenali nárast chudoby, zvýšenie počtu sociálne odkázaných občanov a prehĺbenie aj regionálnych rozdielov. Všetky formy ohrozenia ľudského rozvoja vedúce k neistote, k znevýhodneniu členov spoločnosti, k chudobe, k spoločenskej exklúzii demokratické štáty Európy chápu ako úlohu sociálnej politiky. Mám pocit, že my sa jej vzdávame. Sociálna politika jednotlivých krajín je do značnej miery závislá od hospodárskej politiky na jednej strane a od chápania úlohy štátu v hospodárskom a spoločenskom živote. V odbornej literatúre sa rozlišujú 3 koncepčné modely sociálnej politiky, ktoré sú výslednicou tradícií, stupňa hospodárskeho rozvoja, akceptovania určitých ekonomických koncepcií a aj konkrétnej zostavy určitých politických síl a strán v jednotlivých krajinách. Oceánsky liberálny model, ktorý je uplatňovaný v Spojených štátoch, Veľkej Británii, Austrálii, sa striktne riadi trhovými vzťahmi. Je charakteristický skromným prerozdeľovaním v prospech sociálneho poistenia nízkou výškou dávok. Štát podporuje nepriamymi formami fungovanie trhu a zabezpečuje občanom iba minimálnu sociálnu pomoc. Škandinávsky sociálnodemokratický model uplatňovaný vo Švédsku, Nórsku, v posledných rokoch aj v Belgicku a Holandsku je veľmi drahý a naša spoločnosť na to nebude mať 30 rokov prostriedky. Kontinentálny model sociálnej politiky, ktorý zaviedlo Nemecko, Rakúsko, Taliansko a aj sčasti Francúzsko, uplatňuje prvky aj týchto obidvoch predošlých modelov. Má svoje korene ešte v 19. storočí, bol ďalej rozvinutý koncepciou sociálneho trhového hospodárstva. Týmto spôsobom sa v západoeurópskej praxi vymedzil obsah sociálnej politiky štátu zameranej na boj proti chudobe. Dávam otázku: Do akého modelu vlastne patríme my v súčasne reformovanej sociálnej politike v Slovenskej republike? Som stále presvedčenejší od uvedenia programového vyhlásenia vlády, že zatiaľ nepatríme do žiadneho z nich. Podľa Programového vyhlásenia vlády Slovenskej republiky sme vymysleli štvrtý a podľa môjho názoru ten najhorší model, ktorý zvyšuje chudobu. A ako som už uviedol, pán minister, úlohou sociálnych aktivít štátu je pomocou systému spoločenských politík zabrániť, aby ktorýkoľvek spoločenský jav sa stal pre občanov príčinou ich znevýhodnenia na trhu práce, a tým priamo alebo sprostredkovane aj príčinou chudoby. Podstatou štátom organizovanej solidarity je ochrana občanov a ich rodín pred biedou. Sociálna ochrana je modernou vymoženosťou v histórii ľudstva. Postupné úspechy na poli civilizácie, spravodlivosti a predvídavosti vyvrcholili sociálnym zabezpečením, dnes jedným zo základov modernej spoločnosti a známkou pokroku. Jeho prvoradým cieľom je, a myslím si, že i v Programovom vyhlásení vlády Slovenskej republiky malo byť také zameranie, odstraňovanie chudoby na Slovensku. Pamätám sa, keď bol vládny program predložený do Národnej rady, v tom čase sme dostali list od Msgr. Františka Tondru, kde nám zaželal, aby sa nám darilo vytvárať na Slovensku spravodlivé rozdeľovanie povinností tak, aby nevyhnutné ťarchy nedopadli len na chudobných. Pán minister, my aj prijatými reformnými krokmi znižujeme v rodinách sociálne príjmy, i keď im nedávame prácu, znižujeme občanom so zdravotným postihnutím kompenzácie z dôsledku zdravotného postihnutia a pokladám to za cynizmus. Je veľmi pozoruhodné a zaujímavé, že na obhajobu správnosti reformných krokov najmä v oblasti sociálnej pomoci a zamestnanosti si vláda zobrala na pomoc aj takú inštitúciu, ako je OECD. V tomto smere sa v správe veľmi široko prezentovali konštatovania a závery OECD, s určitými závermi, samozrejme, najmä v dôraze na stimuláciu pracovať impulzom na vytváraní nových pracovných príležitosti v akcente na vytváranie spravodlivého sociálneho systému možno v celku súhlasiť. Treba však poukázať na to, že aj OECD prezentuje niektoré také závery a konštatovania, ktoré nie sú celkom pravdivé, resp. opodstatnené. Vážnejšie výhrady máme voči konštatovaniu, že sociálny systém do konca roka 2003 bol nespravodlivý v tom, že zabezpečoval sociálnu pomoc bez primeranej kontroly, čím umožňoval časté rozšírené zneužívanie systému. Taktiež s výhradami vnímame aj závery OECD, že zníženie dávok sociálnej pomoci sa týka len práce schopných osôb, ktoré zostávajú dobrovoľne nezamestnané. Takouto interpretáciou nevyhnutnosti reformných krokov vo vzťahu k zamestnanosti a sociálnej pomoci sa vytvára obraz o Slovensku, že sociálne odkázaní občania sa v zásade zhodujú s osobami práceschopnými, ale dobrovoľne nezamestnanými, ktoré nechcú pracovať, ako aj to, že na Slovensku nekontrolovaný systém sociálnej pomoci umožňoval jeho časté a rozšírené zneužívanie. Nemožno sa preto ani čudovať, že Európska únia sa bráni otvoreniu trhu práce, pokiaľ je aj samotným OECD takto hodnotené, pokiaľ ide o subjekty sociálnej pomoci, ako aj zamestnanosti. Rovnako OECD poukázalo na skutočnosť, že dôsledky tzv. odvážneho reformného programu na životné podmienky nízko kvalifikovaných a dlhodobo nezamestnaných osôb vzbudzujú oprávnené obavy. Tak ako to bolo uvedené dnes v dopadovej štúdii na mladé rodiny a dôchodcov aj pri ekonomicko-sociálnych zákonoch na mladé rodiny a dôchodcov, treba poukázať na to, že správa sa predovšetkým orientovala na hodnotenie príjmov rodín vrátane dôchodcov, pričom v oblasti výdavkov využitia predovšetkým, agregované ukazovatele miery inflácie vo všeobecnej rovine o 8,1 %,  predpoklad na rok 2004 s určitými odchýlkami všeobecnej miery inflácie vo vzťahu k miere inflácie pri domácnostiach dôchodcov a nízko príjmových domácnostiach. Treba jednoznačne povedať, že popisovanie vybraných zmien v danej správe slúžilo najmä tomu, aby sa dospelo k záveru, že sociálna situácia rodín a dôchodcov sa dramaticky nezhorší ani v roku 2004, ba dokonca na reformných krokoch v daňovej oblasti a pomoci rodinám s deťmi budú rodiny profitovať. Predpokladali sme, že dopad na sociálnu situáciu mladých rodín, ale aj rodín dôchodcov sa bude primerane a zodpovedne analyzovať aj v súvislosti so štruktúrou a váhou jednotlivých výdavkov v spotrebnom  koši. Pokiaľ sa bližšie neanalyzujú dopady na výdavky domácností, prichádza sa k zjednodušeným záverom, že v roku 2004 sa vôbec nič dramaticky nestane. Treba zdôrazniť, že uvedená správa sa nezaoberala všetkými dopadmi, ktoré vyplývajú z ekonomicko-sociálnych zákonov, myslím tým predovšetkým dopady vyplývajúce zo zákona o sociálnej pomoci, reštrikcie príspevkov na kompenzáciu dôsledkov ťažkého zdravotného postihnutia, napr. kritériá pre posudzovanie miery funkčnej poruchy, zrušenie príspevku na barlu, ale aj zo zákona o prídavku na dieťa, zrušenie príspevku k prídavku na dieťa. Takto sme vylúčili veľké počty obyvateľstva, mať snahu získať vôbec daňový bonus. Aj  z tých údajov, ktoré sa v správe uvádzajú, vyplýva, že realizované reformy výraznejšie nezlepšujú sociálnu situáciu nízko príjmových rodín a znevýhodňujú rodiny s viacerými deťmi. Vytvoril sa model, v rámci ktorého sa uplatnil princíp väčšej solidarity sociálne odkázaných skupín občanov s občanmi s nadpriemernými príjmami. Pri hodnotení výšky dávok sociálnej pomoci v hmotnej núdzi vidíme zásadný problém v tom, že základné dávky sociálnej pomoci nie sú naviazané, resp. odvodené od výšky životného minima. Ich konštrukcia je postavená tak, že znevýhodňuje rodiny s väčším počtom detí. Samotná správa priznáva, že v roku 2004 dôjde k zníženiu reálnej hodnoty dôchodkov o viac ako 1 %, preto treba počítať so zhoršením ich sociálnej situácie. Z úrovne vlády preto vyznievajú veľmi cynické odporúčania pre dôchodcov, aby si svoju sociálnu situáciu riešili zapojením sa do pracovnej činnosti. Mnohé moje konštatovania o chudobe a narastaní fenoménu chudoby na Slovensku chcem oprieť ešte o pár myšlienok vo vzťahu k štátnemu rozpočtu na rok 2004. Návrh štátneho rozpočtu znamená ústup od sociálneho charakteru štátu deklarovaného aj Ústavou Slovenskej republiky, keď uplatňuje viaceré reštrikcie v sociálnej oblasti s dopadom na sociálne najslabšie a najzraniteľnejšie skupiny obyvateľstva. Štátne sociálne dávky, dávky v hmotnej núdzi, príspevky na kompenzáciu sociálnych dôsledkov ťažkého zdravotného postihnutia a nesystémové dávky sociálneho poistenia boli rozpočtované v celkovej sume 32 mld. Sk, čo je oproti rozpočtu na rok 2003 menej o 1,4 mld. Sk. Úspory sa týkajú predovšetkým systému celoplošného poskytovania prídavkov na deti vo väzbe 500 korún na dieťa mesačne, v dôsledku čoho sa objem prídavkov na deti znižuje medziročne o 1,2 mld. korún. Možno povedať, že úspora v prídavkoch na deti z veľkej časti kompenzuje zníženie príjmov štátneho rozpočtu z titulu daňového bonusu. Pre zárobkovo činných rodičov poberajúcich prídavok na dieťa kvantifikácia zníženia daňových príjmov z tohto titulu uvedená v návrhu štátneho rozpočtu je 2,3 mld. Znamená to, že krytie zníženia daňových príjmov sa zabezpečilo predovšetkým aj v rámci systému štátnych sociálnych dávok. Vážený pán minister, v súbore sociálne odkázaných občanov tvoria osamelo žijúci ľudia 65 % a rodiny s deťmi 31 %. Tieto skupiny občanov sú postihnuté tak reštrikciou dávok v hmotnej núdzi, ako aj dosahmi zvýšenia cien energií a sadzieb dane z pridanej hodnoty. Dávky v hmotnej núdzi by sa mali posudzovať v širších súvislostiach, nielen z pohľadu získania úspor v štátnom rozpočte. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)