I. Mikloš, podpredseda vlády a minister financií SR: (2003-06-26):
Po prvé chcem povedať, že tento návrh je navrhovaný v kontexte s celkovou daňovou reformou a v súlade s programovým vyhlásením vlády. Samozrejme, pani poslankyňa Angyalová, máte pravdu, keď hovoríte, že vy ste s programovým vyhlásením nesúhlasili, takže je, samozrejme, logické a legitímne, že nemusíte súhlasiť ani s týmto. To je plná pravda. Zároveň poslanci vládnej koalície s týmto programovým vyhlásením vlády súhlasili a súhlasili s jeho obsahom vrátane tohto zámeru, preto považujem za nekorektné obviňovať ich z toho, že stláčajú, aby som parafrázoval niektorého z opozičných poslancov, že stláčajú tak, ako koaliční generáli velia. Je to nezmysel. Tento zámer v programovom vyhlásení je napísaný v súlade a v kontexte s programovými cieľmi tejto vlády a je možné, že táto vláda a strany tejto vládnej koalície chápu inak priority a nástroje aj hospodárskej politiky z hľadiska vytvárania stimulov pre dlhodobý udržateľný ekonomický rast. Pretože treba jasne povedať, že ak nebude schválená jednotná sadzba dane z pridanej hodnoty, ak nebude naplnený tento explicitný zámer programového vyhlásenia, tak sa nedá realizovať daňová reforma tak, ako je navrhnutá. Nedajú sa v dostatočnej miere znížiť priame dane, nedá sa zaviesť rovná daň. A práve zníženie priamych daní, zavedenie rovnej dane považujeme za jeden zo zásadných stimulov na rýchlejší, udržateľný ekonomický rast, a to nielen teória, ale to potvrdzuje prax krajín, ktoré takúto daňovú reformu robili. Takže keď pán poslanec Maxon hovoril, že bude narušený princíp konkurencieschopnosti voči zahraničiu alebo doma, tak chcem povedať, že to jednoducho nie je pravda. Čo sa týka konkurencieschopnosti našich výrobkov v zahraničí alebo zahraničných výrobkov u nás, tak žiadna zmena DPH nič v konkurencieschopnosti v tomto zmysle nemení, pretože daň z pridanej hodnoty sa platí, všetci, či domáci, alebo zahraniční výrobcovia platia tú istú, aká platí na území krajiny, v ktorej sa tovary predávajú. Inými slovami, všetky, aj zahraničné tovary budú predávané s našou 19-percentnou, ak bude schválená, a naše tovary vyvážané napr. do Českej republiky tam budú predávané s daňou z pridanej hodnoty, aká platí v Českej republike alebo v iných krajinách. Zároveň, zároveň, zároveň... (Reakcie z pléna.) Ak dovolíte, ja som vás neprerušoval, vypočul som si veľmi pozorne vaše príspevky. Zároveň ja, samozrejme, nevylučujem a hovorím to, že áno, z hľadiska krátkodobého a z hľadiska porovnania oproti dnešnej situácii, v niektorých sektoroch, ktoré majú dnes nižšiu daň a potom budú mať vyššiu daň, áno, z krátkodobého hľadiska a v týchto konkrétnych segmentoch dôjde k zložitejšej situácii, ale zároveň z hľadiska celkového ekonomického prostredia, z hľadiska naštartovania vyššieho ekonomického rastu a už zo strednodobého hľadiska aj v tých segmentoch ako, ja neviem, cestovný ruch alebo stavebníctvo budú tieto dôsledky pozitívne. Takže nie je pravdou, že dochádza k zhoršeniu, najmä nie je pravdou, že dochádza k zhoršeniu, čo sa týka napr. zahraničia. Potom ďalšia vec, tá zásadná, je, ktoré krajiny to majú. Tu sa citovali krajiny, ktoré, a faktom je, že väčšina krajín dnešných krajín EÚ má viacero sadzieb dane z pridanej hodnoty. Ale toto, ak má byť argument, že to máme mať aj my, tak plávame veľmi po povrchu. Pretože faktom tiež je, že väčšina ekonómov sa zhoduje v tom, že mať jednu sadzbu je z ekonomického hľadiska, z hľadiska podnikateľského prostredia omnoho, omnoho lepšie, ale zároveň je to politicky veľmi ťažko presaditeľné, pretože, samozrejme, všetky skupiny, ktoré majú dnes zvýhodnené dane, tlačia a vykonávajú aktívny odpor proti tomu, aby k tejto zmene došlo. Tak ako aj u nás dnes. Čiže je to politicky ťažko presaditeľné opatrenie, ale opatrenie racionálne a potrebné. A existuje množstvo dôvodov na zdôvodnenie toho, prečo je to tak. Robiť sociálnu politiku prostredníctvom deformácie daňového systému alebo cenového systému je jeden z najhorších spôsobov robenia sociálnej politiky. A poviem to, ak dovolíte, na príklade dane z pridanej hodnoty pri potravinách. Pretože ak dávame nižšiu sadzbu dane z pridanej hodnoty pri potravinách, tak dotujeme tie potraviny nielen chudobným, ktorí to potrebujú, túto dotáciu, ale dotujeme tieto potraviny aj bohatým, ktorí mimochodom vynakladajú na potraviny absolútne omnoho viac ako chudobní, pretože nakupujú aj luxusnejšie, drahšie potraviny, ako nakupujú chudobní. Keď je tu potom zámer to nejako riešiť, tak v Španielsku sa to pokúsili riešiť tak, že rozdelili reštaurácie na dva druhy, na luxusné a na menej luxusné a menej luxusné dali do nižšej sadzby dane z pridanej hodnoty a luxusné do vyššej. Samozrejme, vôbec to nefunguje, pretože sa stalo to, že všetky sa prekategorizovali do tej sadzby nižšej. Takže robme sociálnu politiku, pomáhajme odkázaným a chudobným, ale nie deformovaním daňového systému, ale adresnými príspevkami a dávkami. Dobrý príklad je bytová politika. Existuje možnosť robiť bytovú politiku deformáciou daňového systému, daňovými zvýhodneniami alebo omnoho lepšie, priamym spôsobom, napr. bonifikáciou hypotekárnych úverov, bonifikáciou úrokových sadzieb. Takže... To platí aj pre kultúru, pre ďalšie veci, pre knihy, pre periodiká. Problémom je, že len čo pripustíme výnimku v jednej, v dvoch oblastiach, ten proces sa nedá zastaviť a nedá sa odôvodniť, prečo periodickú tlač áno do zníženej a prečo, ja neviem, potraviny, zdravotnícke pomôcky už nie. Takže tá jedna sadzba aj z toho hľadiska má svoje opodstatnenie. K tým analógiám. Pán poslanec Jarjabek bol taký nadšený svojím príspevkom a svojím prejavom, že ani nepostrehol... (Reakcia poslanca z pléna.) P. Rusko, podpredseda NR SR: Pán poslanec.