B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-09-10):
Pán poslanec, nech sa páči, máte slovo. B. Hanzel, poslanec: Vážený pán predsedajúci, pán minister, pani kolegyne, páni kolegovia, nedopatrením som nemal možnosť vystúpiť predtým, tak dovoľte, aby som hovoril viac všeobecne ku školstvu, i keď ubezpečujem, že krátko. Pre mňa ako občana Slovenskej republiky slovenskej národnosti je prekvapujúce, že najprv diskutujeme o zriadení maďarskej univerzity a až potom o štátnej správe školstva a školskej samospráve, o návrhu zákona o financovaní stredných škôl, o vysokých školách, že sme napríklad v rozpočte schválili 80 mil. na menšinovú kultúru a nič na slovenskú kultúru na jazykovo zmiešaných územiach. Je pre mňa prekvapujúce, a malo by to byť prekvapujúce pre všetkých našich poslancov, že najprv riešime potrebu jednej menšiny a až potom potrebu ostatných občanov Slovenskej republiky. Nemám žiadne výhrady voči našim občanom maďarskej národnosti, ale ich aktivita v rôznych oblastiach dáva tušiť, o čo našim maďarským občanom ide. Rozhodne to nie je snaha o posilnenie našej Slovenskej republiky. Vzhľadom na to, že odoberáme financie z rozpočtu financovania slovenských škôl, dovoľte mi, aby som spomenul aspoň určitú paralelu z minulosti. V roku 1793 na Uhorskom sneme sa schválilo používanie maďarčiny. V roku 1825 sa založila maďarská akadémia, obdoba terajšej univerzity. V roku 1849 už bolo pomaďarčené všetko školstvo, cirkev a vyššia spoločenská vrstva. Možno je dobre si tieto fakty ozrejmiť. Nehovorím, že to tak bude teraz, ale história nás nabáda k opatrnosti a nemôžu sa tomu diviť ani naši maďarskí kolegovia v parlamente, pokiaľ majú seriózne úmysly. Jazyk, kultúra a vzdelanie sú mimoriadne dôležité prvky histórie národa. Vážená snemovňa, nemáme veľa podnikateľských aktivít, ktoré by sme mohli podporiť. Snažme sa preto podporiť aspoň školstvo, ktoré nám dokáže v krátkom čase pomôcť, pomôcť celej republike v budovaní vzdelanej, inteligentnej spoločnosti, spoločnosti, ktorá bude mať iné morálne hodnoty a iné vyššie ľudské hodnoty, ktoré naozaj potrebujeme a o ktoré má svet záujem. Pán minister sa predtým vyjadril o základných umeleckých školách a o určitej rovnoprávnosti v tejto oblasti. Tak mi dovoľte, aby som povedal, že áno, ja som za rovnoprávnosť, ale čo s tými rodinami, ktoré na to jednoducho nemajú? Ja mám naozaj príklad z minulosti, keď bolo treba v päťdesiatom ôsmom, deviatom, zaplatiť len tridsať korún za umeleckú školu a moji rodičia na to nemali a musel som si umeleckú školu so šesť-, sedemročnými školami robiť až ako dvadsaťročný, keď už som ja osobne na to mal. Hovoríte tiež, pán minister, že najlepšie, ukazuje sa, sú katolícke školy. Nuž áno. (Reakcia z pléna.) Cirkevné, pardon. Cirkevné školy, nuž áno, to tvrdí KDH. Ja si myslím, že najlepšie sú možno ateistické. Len sa pýtam, či máme také vôbec? A ak nie, tak prečo? Netreba aj tu spraviť nejakú určitú rovnoprávnosť? Nie, skutočne nemám nič voči cirkevným školám. Dokonca si myslím, že keby sme všetci ctili desatoro, možno by sme nepotrebovali ani takúto poslaneckú snemovňu, ktorá by prijímala zákony. A ešte chcem poukázať na záujem o túto problematiku, ktorá je pomerne, myslím si, dôležitá a veľmi dôležitá v našom parlamente. Tak o túto problematiku mali záujem akurát pani poslankyňa Mušková z HZDS, pán Čaplovič z HZDS (poznámka red.: správne má byť „zo Smeru“) , pán Murgaš zo Smeru, ja zo Smeru a pani Záborská z KDH. To je aj obraz tohto parlamentu, aj angažovania sa v takejto veľmi citlivej téme. Ďakujem vám za pozornosť. (Reakcie z pléna.) Vo faktických, áno, ďakujem. V rozprave. (Potlesk.)