M. Číž, poslanec: (2005-02-02):
Takže pokúsim sa vyjadriť niektoré základné otázky, ktoré v tejto súvislosti treba povedať, čiastočne ma k tomu vyprovokovalo aj mediálne prostredie predovšetkým, ktoré sprevádzalo tento návrh, kde nám ako keby ušla jedna základná vec. Nie strana Smer dáva návrh na vyslovenie nedôvery, ale poslanci slovenského parlamentu, samozrejme, z klubu strany Smer, ale aj z iných strán, čo je nesmierne dôležité, pretože je to ústavné právo, jedno zo základných práv poslancov, s tým, že poslanci majú kontrolnú právomoc vo vzťahu k predstaviteľovi vrcholnej exekutívy, teda ministrovi. Takže právo kontroly majú poslanci vo vzťahu k ministrovi, ale nie pán minister vo vzťahu k poslancom. Táto vec ako keby prestala rezonovať. A začali sme otvárať otázky, či poslanci Smeru sú tak a onak niečím kompromitovaní a podobne. A úplne sme obišli základný ústavný problém, ktorý tu je, a ústavné prostredie, ktoré je vytvorené ústavou. To znamená legitímne právo poslancov opozície požadovať vysvetlenia, dávať návrhy s tým, že člen vlády je tomuto kontrolnému oprávneniu povinný sa podrobiť. To je základný problém. Ďalší problém je, ako keby sa vytváral nejaký problém. A vytvoril sa aj taký stav, bohužiaľ, aj vo verejnoprávnej televízii, kde sa zrazu pri tomto bode programu stalo hlavným bodom to, či poslanci Smeru sú takí a onakí, majú nejaké nedoplatky a podobne. Chcem preto pánovi kolegovi Mitríkovi povedať iba jednu vec, že akonáhle dokončíme vecne túto otázku, ktorou je návrh na vyslovenie nedôvery ministrovi, nie je žiadny problém. Ak to považujú poslanci koalície, osobitne z SDKÚ za potrebné, nech zvolajú mimoriadnu schôdzu, ak majú na to dôvod, a môžeme sa začať venovať niektorým iným otázkam, ktoré sa, povedzme, dotýkajú statusu poslancov. Hovorím to preto, aby sme naozaj sa vrátili k vecnému meritu veci, aby sme sa nepokúšali odpútavať pozornosť a využívať rôzne psychologické techniky, ktoré jednoducho do parlamentu, ktorý má vykonávať dosť vážne činnosti, nepatria. Ďalej mi dovoľte, vážené kolegyne, povedať, našiel som si taký nejaký citát, pretože ak čosi má charakterizovať náš štát, je to štát demokratický. A jeden z takých najznámejších teoretikov citovaných u nás je Robert Dahl. A ten hovorí nasledovné: „Riadenie štátu si vyžaduje rôzne veci, nepochybne znalosti, nepochybne skúsenosť, ale predovšetkým si vyžaduje neskorumpovateľnosť, teda naprostú odolnosť proti nesmiernym pokušeniam moci, nepretržitú a stabilnú službu verejnému prospechu, a nie prospechu osobnému či prospechu skupinovému.“ Ak si pozriete návrh, ktorý sme predložili, uvidíte, že ten návrh neobsahuje ideový stret. V tom návrhu nie je ani slovo o tom, že máme zásadné ideové, vecné, ale aj odborné výhrady voči konaniu a činnosti pána ministra. Ale tie nie sú predmetom nášho návrhu. Je faktom, že nehovorili sme o rôznych podozreniach, ktoré sa dotýkajú osobnostného profilu ministra vlády Slovenskej republiky. Chcem tu len povedať, že ten osobnostný profil ministra vlády Slovenskej republiky je v každom štáte jeden z najdôležitejších, najviac sledovaný a čistota toho profilu je základným predpokladom pre výkon funkcie a je hlavnou úlohou predovšetkým ministra alebo ministrov, aby dbali na to, aby sa nedostali do podozrenia, aby ten štít, ten čistý štít svoj, ktorý je nevyhnutný na výkon tak vysokej správnej funkcie, si udržali čistý. Nehovoríme, pán minister, ani sme nikdy nehovorili o podozreniach, ktoré nemáme úplne potvrdené, lebo sú to podozrenia. A dokonca sme v rámci tejto prípravy sa podrobili nie celkom obvyklému v politickom boji pravidlu, že v pochybnostiach je problém v prospech obvineného. Pán minister, nehovorili sme o tom, prečo ste odišli z funkcie šéfa Fondu národného majetku za dosť nevyjasnených okolností, nehovorili sme o rôznych podozreniach z rôznych finančných operácií v Starom Meste v Bratislave či možno Jure, či možno niekde inde. Nehovorili sme o zásadných ideových výhradách, ktoré máme predovšetkým k nebývalému vzniku chudoby, nebývalému vzrastu majetkovej diferenciácie v našom štáte, nulovej empatii k sociálnemu prostrediu a k sociálnej situácii, ktorá je evidentná a ktorú pociťuje viac ako 70 % obyvateľov, ktoré sú v prieskumoch verejnej mienky zadefinované. Pán minister, nehovorili sme o tom, že z vášho verejného vystupovania sa vytratil pojem „verejné blaho“, z vášho vystupovania sa vytratil pojem „služby verejnosti, služby občanom“. A v normálnom štáte normálni politici nesmierne pozorne sledujú vývoj verejnej mienky a prispôsobujú svoje konanie želaniam občanov,  pretože politika, pán minister, nielen podľa nás, ale aj podľa Roberta Dahla je predovšetkým služba verejnosti. A neustále demonštrovať svoju akúsi ideovú prevahu nad čímsi, nadobúdateľmi múdrostí, ktoré poznáte vy a vaša skupina a ostatní nie, že sú tie rozhodujúce, je, ako keby sme sa prestali usilovať o podporu verejnosti, o implementáciu. Pán minister, nehovorili sme o tom, že váš rezort si zobral 100 mil., 200 mil., 300 mil., nepoznáme to, pretože ako parlament, tak ani ja nemám tú informáciu, pôžičky zo Svetovej banky akože na implementáciu reforiem. Už som tu hovoril, že samo osebe je to zvrátené, pretože práve tieto otázky sú predmetom legitímneho politického boja a je nevyhnutné v tomto smere, aby nebola niektorá zo strán zvýhodňovaná. Ak chceme čosi implementovať, tak malo by to mať dostatočnú podporu občanov a vysvetľujúca kampaň by mala byť technická. Ale tieto prostriedky sa objektívne používajú na ideový boj, na ideový zápas, čo nie je korektné. A tí, ktorí majú zmysel pre demokraciu, si minimálne tento moment majú všimnúť a majú niečo urobiť pre to, aby sa toto prostredie aspoň trošku zdalo byť korektným. Pán minister, je súčasťou vášho pôsobenia zdôrazňovanie ohromných výstupov a výsledkov hospodárskej či inej činnosti tejto vlády. Ja som to už niekoľkokrát skúmal. Pre mňa indikátorom pôsobenia tejto vlády rok 1998. A indikácia toho stavu, ktorý bol vtedy, je indikácia, ktorú spomínal vtedajší prezident Slovenskej republiky pán Michal Kováč, ktorý vo svojom prejave o stave republiky písal o tom, že je síce 5,4-percentný rast hrubého domáceho produktu, ale že týmto rastom hrozí, že sa prehreje ekonomika, že to nie je dobré. Tento prezident vtedy hovoril, že máme síce 12- až 13-percentnú nezamestnanosť, ale že ten stav nie je korektný, lebo že je to proste veľa a že sa musíme dostať pod 10 %. Pán minister, ten minister vtedy hovoril, že ešte celkom slušne sme na tom v zadlžení nášho štátu, kde to zadlženie vo verejnom sektore tuším neprekročilo 500 mld., nepamätám si to úplne presne. Situácia dnešná je taká, že máme kompletne rozpredaný strategický potenciál našich podnikov, a to pri 50- až 60-miliardovom schodku každý rok fungovania tejto vlády s tým, že akonáhle skončí schopnosť sanovať potreby bežného rozpočtu predajom strategických alebo iných podnikov štátneho majetku, vyvstáva veľmi tragická a veľmi zložitá situácia, aj keď chápeme, že za tých okolností bolo treba, keďže ste tento stav vytvorili cielene, veľmi výrazne zrekvirovať základné atribúty sociálneho štátu. Prosím, ale toto je ideologický spor a, opäť chcem povedať, nie je predmetom návrhu na odvolanie. To, čo je predmetom návrhu na odvolanie, je napísané jednoznačne. Je to čiastočné neplatenie odvodov, ale hlavne odpustenie týchto odvodov. Poviem osobne za seba, že bol by som býval privítal, pán minister, keby sme sa boli postavili k tomu chlapsky a boli by sme povedali, že stalo sa, že proste možno to nie je priamy úmysel, možno to bola nedbanlivosť. Mohli ste možno urobiť gesto vo vzťahu k verejnosti, že by ste povedali, že tú sumu, ktorá je komplikovaná a na základe ktorej vám bolo odpustené penále, venujete na dobročinné účely. A myslím si, že by ste uľahčili viacerým svojim, možno aj koaličným kolegom to, že aby sa postavili k vášmu odvolaniu, tak alebo onak. Možno by hlasovali potom za vás a za vaše zotrvanie vo funkcii nielen z dôvodu povinnosti akejsi straníckej disciplíny, ale aj možno z toho dôvodu, že by verili tomu, že konajú dobre. Pán minister, to, čo ale je najdôležitejšie. A teraz by som chcel hovoriť o tom, čo je v návrhu na vyslovenie nedôvery vám. Vstupom Slovenska do Európskej únie sa jeden zo základných atribútov správy štátu stáva nevyhnutné úsilie o etizáciu, o vytvorenie právneho štátu, o zabezpečenie dodržiavania sankcie. Základnou úlohou ďalej je boj s korupciou, boj s klientelizmom, ak už nehovoríme o klientelizme, ktorý sa stal už pomaly tolerovanou súčasťou nášho politického života, keď všetci vieme o situácii, za ktorej parlament vládne. A nutnosť spolupracovať s nezávislými poslancami stojí na tom, že je vlastne povinnosťou hľadať riešenia, lebo je to v záujme Slovenskej republiky. To, že tým nesmierne trpí etika a politická etika tohto štátu a štandardné konštanty politického systému, ako keby sme si nevšímali. Teda je jednou z hlavných úloh pre všetkých v tomto štáte a pre nás v celom parlamente boj s tzv. normalizovanou korupciou, ktorá sa prejavuje prakticky vo všetkých sférach správy štátu. Príslušné materiály, ktoré hovoria o boji s takouto korupciou, jednoznačne poukazujú na potrebu vymietnuť hlavne podhubie možnej korupcie teda vo všetkých inštitúciách spravovaného štátu. Ide o to, že takáto akože drobná korupcia je niekedy ťažko kontrolne postihnuteľná. A vieme, že náklady administratívnej alebo správnej kontroly  sú spravidla vyššie ako prínosy z takejto kontroly. A o to viac je dôležité zdôrazňovať formálne a osobnostné predpoklady na výkon vrcholných exekutívnych funkcií. Veď ak budeme tolerovať aj zdanlivo drobné pochybenia takýchto funkcionárov, vytvárame práve toto podhubie pre tolerovanú korupciu ďalších tak funkcionárov ministerstiev, tak regionálnych politikov a tak aj úradníkov na miestnej úrovni, teda v miestnej samospráve. Ak sa všetci zhodneme na zásadnej potrebe toľko zdôrazňovanej nulovej tolerancie, o ktorej toľko hovoril napr. pán minister Lipšic u tých, ktorí majú v spoločnosti garantovať transparentnú a bezkorupčnú atmosféru výkonov správnych činností, zabezpečovať tzv. nevyhnutnosť sankcií za každé porušenie práva či etiky správy, u tých, ktorí majú garantovať v spoločnosti na svojich ministerstvách dodržiavanie etického kódexu zamestnanca štátnej správy, tak v týchto kontextoch je potom konanie, pán minister, ktorého ste sa, bohužiaľ, dopustili, zjavne neprípustné. A teda zotrvanie vo funkcii znamená výrazné zvýšenie tolerancie pre etické a požiadavkám zákonnosti podriadené správanie sa úradníkov celého vami spravovaného rezortu. Veď prečo by napr. váš regionálny riaditeľ na rôznych úrovniach úradov, ktoré patria vám, nemal rôznym spôsobom týmto, takto, ako ste to urobili vy, nájsť veľké porozumenie pre jeho priateľov, pre straníckych priateľov, pre rodinných príslušníkov a podobne? Ako sa bude posudzovať správanie úradníka, ktorého príslušná komisia, povedzme, na Úrade pre štátnu službu bude postihovať za nejaké konanie, keď on povie: „No tak dobre, ja som porušil právo, ale veď porušil ho aj minister a nič sa mu nestalo, veď parlament bol tolerantný.“? Naším rozhodnutím, vážení kolegovia, určujeme stupeň a hranicu a toleranciu našej spoločnosti vo vzťahu k tomu, čo si môže dovoliť funkcionár verejnej správy. A v tomto to rozhodnutie sa stáva nesmierne dôležité nielen pre nás opozičných poslancov, ale aj pre vás, vážení kolegovia z vládnej koalície. Zaznamenali sme, že viacerí aj predstavitelia koaličných strán povedali, že majú vážne problémy s tolerovaním takéhoto typu správania, ale že nebudú konať vo veci, nebudú hlasovať, pretože sú viazaní koaličnou zmluvou. Vážení kolegovia, nerád, ale pripomínam vám, že tým pádom preberáte príslušnú zodpovednosť na seba, ak budete tieto veci tolerovať. Mali ste predsa možnosť vyvinúť primeraný tlak aj v rámci koalície, aby sa tieto veci vysvetlili, došetrili riadnym spôsobom, aby sa z nich vyvodili príslušné závery. Pokiaľ sa toto nestalo, v takom prípade potom sa stávame spoluvinníkmi všetci tí, ktorí sme toto konanie tolerovali. Úplne na záver môjho vystúpenia mi dovoľte, aby som navrhol tajné hlasovanie o vyslovení nedôvery pánovi ministrovi Kaníkovi. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)