V. Novotný, poslanec: (2007-05-17):
Súčasne platný zákon o lieku pritom stanovuje, že veľkodistributéri majú veterinárne lieky dodávať len iným veľkodistributérom, lekárňam a veterinárnym lekárom. Ide teda o snahu vytvoriť štvrtú distribučnú možnosť pre veľkodistributérov, znamenajúcu možnosť dodávať veterinárne lieky chovateľom síce na základe veterinárneho lekárskeho predpisu, ale priamo a obísť tak verejnú lekáreň, či veterinárneho lekára. Zmena zákona nie je v súlade s celou koncepciou a znením dnes platného zákona o liekoch v znení neskorších predpisov z dôvodu, že veterinárne lieky môžu vydávať na základe veterinárneho predpisu iba schválená verejná lekáreň s veterinárnym sortimentom. V zákone je definované, že výdaj veterinárnych liekov sa považuje za lekárenskú starostlivosť a kto a za akých podmienok môže lekárenskú starostlivosť vykonávať. V dôvodovej správe sa uvádza, že zmena je potrebná z dôvodu, že súčasne platný zákon vylučuje, aby chovatelia nadobúdali veterinárne lieky od veľkodistributérov, a tým obmedzuje chovateľov hospodárskych zvierat využívať pri nákupe veterinárnych liekov množstevné zľavy a dodávateľské bonusy a na druhej strane zvýhodňuje veterinárnych lekárov a verejné lekárne pri predaji veterinárnych liekov, čo má za následok neopodstatnené zvyšovanie cien veterinárnych liekov a ich spotrebu. S touto argumentáciou sa nestotožňujem, keďže veterinárny liek je tovarom špeciálneho určenia a jeho výroba, distribúcia, dodávanie, výdaj a použitie podlieha špeciálnemu režimu, pri ktorom sa samotné zachovanie jeho bezpečnosti musí odraziť aj v jeho cene pre konečného spotrebiteľa. Smernica Európskeho parlamentu a Rady zo 6. novembra 2001, ktorým sa ustanovuje zákonník spoločenstva o veterinárnych liekoch, v znení Smernice Európskeho parlamentu a Rady v ods. 2 uvádza, že prvotným cieľom akýchkoľvek pravidiel týkajúcich sa výroby a distribúcie veterinárnych liekov musí byť ochrana zdravia ľudí. Čl. 65 ods. 4 predmetnej smernice uvádza, že členské štáty vykonajú všetky vhodné opatrenia na zabezpečenie toho, aby veľkoobchodníci dodávali veterinárne lieky výhradne osobám s povolením vykonávať maloobchodné činnosti, teda lekárnikom alebo veterinárnym lekárom, v súlade s čl. 66 alebo iným osobám, ktoré majú zo zákona povolené prijímať veterinárne lieky od veľkoobchodníkov. Čl. 66 ods. 1 predmetnej smernice Európskeho parlamentu a rady uvádza, že členské štáty vykonajú všetky vhodné opatrenia na zabezpečenie toho, aby maloobchodné dodávky veterinárnych liekov vykonávali výhradne osoby, ktoré majú vykonávanie takýchto operácií povolené právnymi predpismi príslušného členského štátu. Z vyššie uvedeného je zrejmé, že legislatíva Európskej únie stanovuje režim zaobchádzania s veterinárnymi liekmi, pričom uvádza, že veľkodistribútori majú veterinárne lieky dodávať len iným veľkodistribútorom, lekárňam a veterinárnym lekárom tak, ako to upravuje aj súčasne platný zákon o lieku. Množstvo liekov, ktoré nadobudne chovateľ cez predpis veterinárneho lekára, má byť minimálne. Inštitút veterinárneho predpisu je len núdzovým riešením zabezpečenia lieku pre chovateľa. Náklady na veterinárne plemenárske služby pre chovateľov hospodárskych zvierat predstavujú približne 5 % všetkých nákladov chovateľa. Náklady na lieky samostatne však predstavujú 3 % z celkových nákladov chovateľa. Z toho na veterinárny predpis chovateľ nadobúda 1 % veterinárnych liekov z celkového množstva veterinárnych liekov. Zmenou zákona o lieku podľa predkladaného návrhu zákona sa chovateľovi pri 10-percentnom obchodnom výkone lekárne ušetrí približne 0,03 ‰ jeho nákladov. Z dôvodovej správy ďalej vyplýva, že predstava predkladateľa je taká, že chovatelia budú nadobúdať väčšinu liekov od veľkodistributéra na lekársky predpis veterinárneho lekára, aby tak ušetrili obchodný výkon lekárne. Pripustením tejto možnosti získania lieku chovateľom výrazne vzrastie aj hrozba stupňujúceho sa tlaku na veterinárneho lekára zo strany chovateľa na predpisovanie veterinárnych predpisov bez klinických vyšetrení a prenechanie odborných aplikácií veterinárnych liekov na chovateľa s cieľom ušetriť tak svoje náklady na úkor bezpečnosti produkovaných surovín. Tento postup je aj proti základným záujmom legislatívy Európskej únie, nakoľko sa tým nepriamo umožňuje postup, ktorý je v rozpore s čl. 62 ods. 2 Smernice Európskeho parlamentu a Rady, ktorý uvádza, že členské štáty prijmú všetky nevyhnutné opatrenia, ktoré zabezpečia, aby v prípade liekov vydávaných len na predpis bolo predpísané a dodané množstvo obmedzené na minimálne množstvo požadované na príslušné ošetrenie alebo liečenie. Toto ustanovenie je transponované aj do dnes platného zákona o lieku do § 56 ods. 6, ktorý hovorí: „Veterinárny lekár predpíše na veterinárny lekársky predpis len také množstvo veterinárneho lieku, ktoré je nevyhnutné, potrebné na príslušné ošetrenie alebo liečenie.“ Uvedené je nevyhnutné na zabezpečenie bezpečnosti použitia liekov, nakoľko predpísaním receptu veterinárny lekár prestáva niesť zodpovednosť za použitie lieku, ktoré je v rozpore s predpisom. Dodaním lieku chovateľovi sa tento stáva jeho vlastníctvom, v ktorom ho už nikto efektívne neobmedzí, aby tým zabezpečil bezpečnosť použitia lieku. Rovnako sa navrhovanou zmenou spôsobu distribúcie liekov výrazne oslabí bezpečnosť použitia veterinárnych liečiv a s tým súvisiaca potravinová bezpečnosť. Toto oslabenie vyplýva najmä z toho, že veľkodistributéri môžu dodávať lieky len odborne zdatným osobám, lekárnikom alebo lekárom a nie sú pri dodaní lieku povinní ich kontrolovať a poučovať. Lekárne ako osoby odborne spôsobilé na výdaj liekov na predpis pre laickú verejnosť sú povinné prostredníctvom odborného zástupcu kontrolovať správnosť dávkovania lieku z hľadiska prekročenia najvyššej jednotlivej a dennej dávky a upozorniť na osobitné varovania pri užívaní a používaní lieku a poskytnúť odborné informácie o liekoch. Rovnako veterinárny lekár pri prenechaní potrebného množstva lieku na doliečenie poučí chovateľa o spôsobe použitia. Veľkodistributér nemá na túto činnosť ani odborne spôsobilú osobu, ani zriadené výdajné miesto tak, ako je ho povinná mať zriadená lekáreň. Je neprípustné, aby chovatelia ako nepovolané osoby vstupovali do skladových priestorov veľkodistributéra, ktoré podliehajú prísnym hygienickým a bezpečnostným normám. Rovnako, ak má lekáreň ako osoba vydávajúca lieky alebo zdravotnícke pomôcky pochybnosti o správnosti lekárskeho predpisu alebo lekárskeho poukazu a nemôžu tieto pochybnosti odstrániť ani po overení u predpisujúceho lekára, liek alebo zdravotnícku pomôcku nevydá. Chovateľ rovnako nemôže nadobúdať do svojho vlastníctva veterinárne lieky, lebo nemá zabezpečené ich skladovanie a likvidáciu. Súkromný veterinárny lekár a lekáreň na druhej strane však majú povinnosť držať zásobu veterinárnych liekov uvedenú v osobitnom predpise pod písmenom 19AG len vo vlastných alebo v nimi prenajatých priestoroch, tzv. príručnom sklade. Príručný sklad musí spĺňať požiadavky osobitného predpisu. Veterinárni lekári nie sú predajcovia liekov. Liek je pre nich nástrojom na vykonanie diela, pretože s chovateľom uzatvárajú zmluvu o dielo, ktorej súčasťou je spotreba materiálu, lieku. Toto vyplýva aj zo samotnej sadzby DPH, ktorú uplatňujú veterinárni lekári a ktorá je vždy 19 %, keďže ide o službu, čiže nie 10 % ako u humánnych liekov. Veterinárny lekár je rovnako oprávnený odmietnuť na svoju činnosť použitie veterinárneho lieku chovateľa, keďže nemá vo vzťahu k lieku zabezpečenú jeho bezchybnosť vyplývajúcu z podmienok jeho skladovania a zaobchádzania. Dôvodová správa rovnako uvádza, že v krajinách Európskej únie môžu chovatelia nadobúdať veterinárne lieky a prípravky na základe veterinárneho predpisu. S tým súhlasím, ale je potrebné tu uviesť, že chovateľ môže veterinárne lieky na predpis nadobudnúť len cez lekáreň, čo umožňuje aj súčasne platný zákon o lieku, nie cez veľkodistributéra, ako by to pripúšťala zmena zákona. Uvediem európske krajiny. Rakúsko – farmári môžu získať lieky od veterinárneho lekára, s ktorým majú podpísanú zmluvu. Belgicko – od veterinárneho lekára alebo na veterinárny predpis lekárne. Nemecko – veterinárny lekár alebo lekáreň. Cyprus – veterinárny lekár, lekáreň. Estónsko – veterinárny lekár, lekáreň. Fínsko – veterinárny lekár, lekáreň. Prvá zmena Grécko – farmári získavajú lieky od veterinárneho lekára alebo na veterinárny predpis v prípade, že majú veterinárneho lekára ako zamestnanca, aj od distributéra, ale v tejto novele sa o tom, že majú mať chovatelia, ktorí budú od veľkodistributéra brať lieky, zamestnaného veterinárneho lekára, nič nepíše. Írsko – farmári získavajú lieky od veterinárneho lekára alebo z lekárne. Taliansko je naozaj jediná krajina Európskej únie, kde môžu získavať na veterinárny predpis lieky aj od výrobcov alebo od veľkodistributéra, čiže jediná krajina, ktorú som našiel, je Taliansko. Lotyšsko to má upravené podobne ako Grécko, to znamená, že môžu od veľkodistributéra, ale musia mať zamestnaného veterinárneho lekára. Litva – veterinárny lekár alebo lekáreň. Luxembursko – veterinárny lekár alebo lekáreň. Slovinsko – veterinárny lekár alebo lekáreň. Nebudem vás už ďalej unavovať čítaním, je to stále rovnaké a rovnaké. Spojené kráľovstvo naposledy napríklad tiež veterinárny lekár alebo lekáreň. Podľa § 2 ods. 4 zákona o lieku je veľkodistribúcia liekov a zdravotníckych pomôcok dovoz, vývoz, skladovanie, uchovávanie, preprava, zásobovanie liekmi, liečivami, pomocnými látkami a zdravotníckymi pomôckami uvedenými v osobitných predpisoch. Podľa § 34 predmetného zákona lekárenská starostlivosť zahŕňa zabezpečovanie, prípravu, kontrolu, uchovávanie, výdaj liekov s výnimkou prípravy transfúznych liekov a zdravotníckych pomôcok a konzultácie pri určovaní a sledovaní liečebného postupu. Podľa § 56 ods. 1 sa veterinárne lieky vydávajú a predávajú vo verejných lekárňach, vrátane ich pobočiek. Zo všetkého vyššie uvedeného vyplýva výrazný nepomer medzi minimálnou prospešnosťou tohto návrhu pre chovateľa, tak ako je to uvádzané v dôvodovej správe a značným oslabením potravinovej bezpečnosti z dôvodov už uvedených. Z týchto dôvodov vás prosím, aby ste podporili môj pozmeňujúci návrh, ktorý vypúšťa body 2 a 3 poslaneckého návrhu zákona. Zároveň žiadam pána spravodajcu, aby sme vyňali body 5 a 9 spoločnej správy na samostatné hlasovanie a vás, panie poslankyne a páni poslanci, chcem veľmi pekne poprosiť, aby ste ich neschválili z dôvodu, že len legislatívne čistejšie a presnejšie upravujú problematiku, ale principiálne znamenajú to isté, teda možnosť, aby chovatelia zvierat mohli nadobúdať veterinárne lieky a prípravky na základe veterinárneho predpisu priamo od veľkodistributérov, s čím nemôžem súhlasiť a považujem to za nebezpečné. Musím povedať, že som bol vo výbore pre zdravotníctvo trochu obvinený z toho, že som lobista, že lobujem pre záujmy Slovenskej komory veterinárnych lekárov, teda Komory veterinárnych lekárov Slovenskej republiky. Nemyslím si, že som lobistom, ale zasadzujem sa za potravinovú bezpečnosť, zasadzujem sa za to, aby bolo v mäse a v mlieku menej medikamentov a za to, aby s liekmi ako s tovarom špeciálneho určenia narábali len na to spôsobilé a vzdelané osoby, teda lekárnici a lekári, v tomto prípade veterinárni, a za podmienok presne vyšpecifikovaných v zákone o lieku. Moje vystúpenie obsahuje naozaj množstvo argumentov zo stanoviska Komory veterinárnych lekárov Slovenskej republiky, s ktorými som veľa konzultoval o tomto probléme, ale aj z podporného listu, ktorý si vám dovolím veľmi krátko prečítať. „Vážený pán predseda výboru pre zdravotníctvo, zoznámil som sa s pripomienkami k poslaneckému návrhu na vydanie zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 140/1998 Z. z. o liekoch, ako aj s pripomienkami, ktoré vypracoval kolektív reprezentantov Komory veterinárnych lekárov Slovenskej republiky. Rozhodol som sa, že požiadam o stanovisko vyšších učiteľov našej vzdelávacej inštitúcie Univerzity veterinárskeho lekárstva v Košiciach, o ktorých predpokladám, že sú predisponovaní k danému materiálu zaujať kvalifikované stanovisko. Po obdržaní ich analýz som dospel k názoru, že by bola opakovaním argumentácie obsiahnutej v posudzovanom materiáli, a preto prehlasujem, že zodpovední pracovníci Univerzity veterinárskeho lekárstva v Košiciach zdieľajú stanovisko, pripomienky vypracované zástupcami Komory veterinárnych lekárov Slovenskej republiky a plne sa s nimi stotožňujú. Akékoľvek neakceptovanie pripomienok podrobených analýze na Univerzite veterinárskeho lekárstva v Košiciach by bolo spojené s nepriaznivými dôsledkami, na ktoré dokument upozorňuje. To, čo sa môže javiť ako ekonomicky najvýhodnejšie pre poľnohospodársku verejnosť, nemusí znamenať, že je to akceptovateľné z pohľadu ochrany zdravia zvierat a najmä ochrany zdravia konzumentov potravín živočíšneho pôvodu, čo je nespochybniteľne záujem stojací v hierarchii hodnôt na jednom z najvyšších miest. S pozdravom Prof. MVDr. Emil Pilipčinec, PhD; rektor Univerzity veterinárskeho lekárstva v Košiciach.“ Vážené dámy, vážení páni, ak by ste pochybovali o úprimnosti mojich návrhov, prosím, dôverujte aspoň najvyšším autoritám v oblasti veterinárneho lekárstva a podporte moje návrhy. Ďakujem za pozornosť.