D. Čaplovič, poslanec: (2005-06-28):
Vážený pán predseda vlády. Keďže maximálne využívam verejné dopravné prostriedky, keďže viete veľmi dobre, po odchode pána Kozlíka, že zostal som spolu s pánom Mikloškom jediný ako nešofér z mužov v tomto parlamente, pri cestách, teda tými dopravnými prostriedkami, pri cestách za občanmi a mám časté neformálne, dopredu nepripravované stretnutia s našimi občanmi práve v týchto dopravných prostriedkoch, v obchodoch a na ulici i na staniciach, opakovane sa vás, a prostredníctvom vás aj vami milovaného pána, neprítomného podpredsedu vlády Ivana Mikloša pýtam, dokedy budeme klamať občanov nášho štátu o priemerných platoch? Ja som včera zažil v Tesku v Petržalke vyslovene tvrdý atak ľudí. Jednak od pokladní zamestnancov Teska, ale aj ďalších ľudí, ktorí vedeli, že som poslanec, ale si ma zle zaradili. Mysleli si, že som z SDKÚ a dobre sa na mňa vykričali práve preto, že sa tu skutočne klame s priemernými platmi a že nech pán predseda vlády a pán podpredseda vlády a minister financií príde do Teska v Petržalke a nech sa opýta zamestnancov Teska, aký majú plat. Každý deň ma prosia, aby som vám to povedal, a prestaňte skutočne už klamať a ukájať sa číslami Štatistického úradu, ktoré sú priemerom vďaka neskutočným platom tých, obrazne, horných desaťtisíc. Väčšina našich občanov žije z podpriemerných platov a viac ako 20 % skutočne je v súčasnosti v totálnej biede. To je nepopierateľné a o týchto veciach iste aj vy dobre viete, aj keď vaše stretnutia často sú organizované. Ja vám to nevyčítam, ste chránení ochrankou, veci sú pripravované a myslím si, že často by bolo potrebné prejsť sa po našej krajine. Možnože takým spôsobom, ako chodil Matej Korvín, a dozvedieť sa skutočnú pravdu, aký je život v našom štáte. Už vzhľadom na túto skutočnosť ste za takmer 7 rokov dokázali, že nie ste správny človek na správnom mieste. Vstup Slovenskej republiky do Európskej únie a NATO, tento váš čin, ktorý ste urobili, to treba hodnotiť pozitívne, no nemôže pokryť mnohé, obrovské prešľapy, ktoré ste v tomto období a hlavne v tých posledných obdobiach urobili. Nie je možné retušovať mnohé, ja si ich dovolím nazvať Mengeleovské experimenty tejto vlády na občanoch prostredníctvom reforiem. Škoda, že tu nie je prítomný pán minister zdravotníctva Zajac. Ja často chodím po nemocniciach, on chodí do Rakúska, ja chodím po slovenských nemocniciach, často, niekedy ako pacient a vnímam veľmi pozorne, čo mi hovoria nielen lekári, nielen sestričky, ale občania, ktorí tam čakajú na služby v oblasti zdravotníctva. Ďakujem veľmi pekne, pán minister zdravotníctva, že ste prišli. Áno, chodím po nemocniciach a počúvam veľké a veľké sťažnosti. A jednak na rozdiel od vás, ako aj vy pochádzam zo zdravotníckej, lekárskej rodiny a veľmi pozitívne vnímam mnohé veci, ktoré ste urobili a negatívne vnímam aj tie veci, ktoré ste urobili, ale negatívne vnímam aj tie veci, ktoré ste neurobili, a ktoré našu spoločnosť veľmi, veľmi traumatizujú. Dovolím si teraz trošku odbočiť, lebo som hovoril k pánovi ministrovi Zajacovi. Teraz by som sa vrátil k meritu veci, k pánovi predsedovi vlády. Chýba mi skutočne viacej tej ľudskosti, viacej empatie a možnože aj viac altruizmu, ktoré sú dôležité fenomény pre riadenie štátu, pre spravovanie štátu. A v tomto, si myslím, naozaj, pán predseda vlády, máte čo doháňať a mali by ste mnohé vaše kroky do budúcnosti aj zmeniť. Ono, dovolím si z tohto hľadiska aj zacitovať zo známej piesne, ale je to báseň Karla Kryla a jeho verše tesne pred smrťou v roku 1994, ktoré sú vyslovene nadčasové, a ktoré hovoria k dnešku: „Demokracie dozrává do žaludečných vředů bez poctivosti, bez práva a hlavně bez ohledu. Zdá se, že místo srdce břicho má a místo duše tlamu“. To je naša spoločnosť a, žiaľ, veľmi často aj mnohí predstavitelia našej vlády. Vážení prítomní, teraz mi dovoľte povedať tri rozsiahlejšie poznámky k návrhu na odvolanie predsedu vlády, dve kritické a jedna s otázkou, na ktorú čakám úprimnú a jasnú odpoveď predsedu vlády. Bude to dvanásta otázka. Pán predseda Fico dal jedenásť a ja dávam dvanástu. Poznámka prvá. Vážený pán predseda, nesiete obrovskú zodpovednosť za pokračujúci, absolútne dehonestujúci vzťah nášho štátu k slovenským komunitám, k Slovákom v zahraničí. Všade, kade idem, počujem len o vašich sľuboch a nenájdem čo len jeden váš pozitívny skutok, možno jeden - a to sú knihy a učebnice pre Slovákov na Ukrajine. V Poľsku ste sľubovali a nič ste nezariadili. Podobne to bolo a je aj v Maďarsku. Uvediem konkrétny príklad z minulého roku. Na moju interpeláciu, vážený pán predseda vlády, ste mi spolu s pánom podpredsedom vlády Ivanom Miklošom odpovedali, že peniaze už čoskoro pôjdu na sľubované podporné projekty pre slovenskú menšinu v Maďarsku. Konkrétne vtedy išlo o sľubovaných recipročných 11 miliónov korún v zmysle dvojstrannej medzinárodnej dohody uzavretej medzi Slovenskou republikou a Maďarskou republikou v roku 1995. Stále na ne, teda hovorím o tých peniazoch za minulý rok, čakajú naši Slováci v Maďarsku, zrejme márne. Avšak v tom istom období, keď som o tom hovoril, za 12 miliónov korún dokázal podpredseda vlády a minister financií Ivan Mikloš uskutočniť na konci roka rekonštrukciu výťahov na ministerstve financií, len aby rozpočtované peniaze neprepadli. Nebolo lepšie tieto peniaze z tej rezervy dať na našich Slovákov v Maďarsku? Tých recipročných 11 miliónov slovenských korún? Podobná situácia vznikla minulého roku aj medzi Slovákmi v Srbsku, vo Vojvodine, konkrétne v Báčke, v Srieme a v Banáte. Po vzniku národnostných rád v republike Srbsku a Čierna hora dostali príslušníci tu žijúcich národností kompletné vybavenie vrátane finančnej podpory zo strany štátu Srbsko-Čierna hora na svoju činnosť, okrem osobného služobného auta, ktoré dostali jednotlivé národnostné menšiny ako dar od svojich materských vlád. Teda od vlády Maďarska, od vlády Chorvátska, od vlády Rumunska, od vlády Ukrajiny. Len naša menšina nedostala nič a keby neprišiel na oficiálnu návštevu medzi najaktívnejšiu slovenskú komunitu v zahraničí predseda Národnej rady Slovenskej republiky pán Pavol Hrušovský - mal som tú česť byť v tej delegácii -, asi by do dneška nedostala ani korunu. Musela poprosiť predsedu Národnej rady Slovenskej republiky o takúto pomoc. Až na jeho osobnú urgenciu dostali naši krajania tohto roku, nie však z rezervy vlády, ale cez zdroje pri generálnom sekretariáte splnomocnenca vlády pre Slovákov v zahraničí, požadované auto. Boli poslední z tých menšín, ktoré pôsobia na území Vojvodiny. V niektorých novinách som čítal výstižný komentár, ale hovorím o slovenských novinách v tomto prípade, o vašom stálom nezáujme pomáhať a podporovať našu menšinu v zahraničí pod názvom zahraničný Slovák, druh zrelý na vyhynutie. Svätá pravda. Stretávam sa s našimi krajanmi v zahraničí, ale aj pri návštevách doma na Slovensku a hanbím sa, že mám len sľubujúceho predsedu vlády Slovenskej republiky. Už 16. apríla 2003 som vás interpeloval v súvislosti s vytváraním podmienok pre zlepšenie vzťahov medzi Slovákmi v zahraničí a Slovenskou republikou ako aj ich finančného zabezpečenia. Konkrétne stálej konferencie Slovenská republika a zahraniční Slováci, ktoré sa každoročne konávali začiatkom júla na Slovensku. Ctené dámy, vážení páni, prečo hovorím v minulom čase! Pretože tohto roku sa prvýkrát konferencia neuskutoční. S tromi výkričníkmi. Pred troma týždňami zasadal parlament zahraničných Fínov. Podobné stretnutia sa konajú pravidelne takmer v každom kultúrnom štáte, veď starostlivosť o diaspóru patrí ku kľúčovým úlohám nielen Európskej únie, ale aj jednotlivých národných štátov, pokiaľ sa správajú ku svojim zahraničným krajanom zodpovedne. A vy, pán premiér, veľmi často hovoríte o zodpovednosti. Tu sa však vaše slová o zodpovednosti dostávajú do protirečenia s vašimi skutkami. Nestačí nám len prijať zákon a to len preto, že je zaradený medzi takzvané eurozákony. My sme sa tohto roku aj vašou zásluhou či prispením na Slovákov v zahraničí doslovne vykašľali. Je to naša, ale predovšetkým aj vaša veľká hanba. Tohto roku sa nepočítalo v rozpočte so zdrojmi pre toto podujatie a financie boli zamietnuté aj z rezervy vlády Slovenskej republiky. Vážený pán predseda vlády, veľmi často cestujete do zahraničia a stále neviem pochopiť, prečo si neviete osvojiť pozitívne príklady zo starostlivosti o príbuzenské menšiny, tak sa hodnotia tieto menšiny v zahraničí - príbuzenské a domovské menšiny. A domovské menšiny, to sú naše menšiny, ktoré žijú na Slovensku. Čiže neviete si nájsť pozitívne príklady zo starostlivosti o príbuzenské menšiny vo väčšine štátov, ktoré ste navštívili, napríklad svojho kolegu, ministerského predsedu v Írsku. Európa túto problematiku nezanedbáva, systematicky sleduje prostredníctvom svojich osobitných výborov, pod odborným názvom Európania v zahraničí, túto agendu. V osobitnom dokumente odporučila vytvoriť Radu Európanov v zahraničí, v ktorej majú mať zastúpenie ich národné reprezentácie, to je z generálnej rady. Takúto generálnu radu máme zriadenú aj z našich Slovákov v zahraničí. Ako my môžeme komunikovať so zástupcami našich príbuzenských menšín, keď pre ne nedokážeme raz do roka zorganizovať stretnutie a prijatie na Slovensku? Konkrétne so Svetovým združením Slovákov v zahraničí, na čele ktorého stojí aktívna generálna rada, ktorá nás skutočne veľmi pozitívne reprezentuje na mnohých podujatiach a Európskej únie. A iste, nie je prítomný minister zahraničných vecí pán Kukan, vie, ako to bolo, keď táto generálna rada zasadala v Solúne, a akým aktívnym prínosom prispela k reprezentácii aj Slovenskej republiky. Pýtam sa, prečo sa nestretávate so zástupcami generálnej rady Svetového združenia Slovákov v zahraničí. Prečo ako predseda vlády ich ignorujete. Prečo si do každej zahraničnej cesty nezaradíte stretnutie so Slovákmi v zahraničí v konkrétne navštívenom štáte, napríklad na veľvyslanectve. Teda nejde len o štáty okolité, ale povedzme v Spolkovej republike Nemecko, vo Veľkej Británii, vo Švédsku a tak ďalej a tak ďalej. Teda stretnutie so Slovákmi v zahraničí na jednotlivých našich veľvyslanectvách, tak ako to robia iní predsedovia vlád. Podobný prístup je potrebné voliť aj vo vzťahu k našim študentom na zahraničných univerzitách. Málokedy je to zakomponované do protokolu vašich zahraničných ciest stretnutie so slovenskými študentmi. Tieto stretnutia sa málokedy konajú, česť výnimkám. Stále nechcete, alebo neviete, alebo ľudia okolo vás nevedia pochopiť, že Slovákov v zahraničí bude pribúdať najmä z mladej generácie, už teraz je to nesporný fakt. A preto je nutné zo strany štátu vytvárať rámcové podmienky pre obojstranne prospešnú spoluprácu. A túto udržiavať. A takto systematicky dokazovať, že domovský štát na Slovákov v zahraničí myslí, že majú svojho premiéra v domovskej vlasti. Veď mnohí z odchádzajúcich Slovákov - a to som presvedčený -, mnohí už aj teraz pôsobia, budú pôsobiť vo významných pozíciách, funkciách v zahraničí. V tejto oblasti ste doteraz, vážený pán premiér, za sedem rokov úplne zlyhali a nesiete veľkú zodpovednosť za vlažné vzťahy medzi naším štátom Slovenskou republikou a príbuzenskými menšinami Slovákmi v zahraničí. Poznámka druhá. Od roku 2000 ste ako predseda vlády doslovne ignorovali Lisabonskú stratégiu, aj keď sme boli v prístupovom rokovaní pri vstupe do Európskej únie, ktorá sa týkala okrem iného aj významu vzdelanosti, vedy a techniky, respektíve dnes sa už hovorí podľa Európskej únie, výskumu a vývoja a rozvoja informačných technológií. Slovom, posledné dva roky vašej prvej vlády a prvé dva roky vašej druhej vlády, teda medzi rokmi 2000 až 2004 ste v tejto oblasti neaplikovali takmer nič. Bolo to len príležitostné lepenie rozličných dokumentov a proklamatívnych vyhlásení. Práve v týchto spomínaných rokoch 2000 až 2004 sme sa veľmi vzdialili od spoločnosti založenej na poznaní a vedomostiach, učiacej sa spoločnosti. Doslovne sme v tom súťažení so štátmi, nielen susednými v rámci V4, ale aj Európskej únie a vstupujúcimi štátmi do Európskej únie, prepadli. V tomto roku ste boli vyslovene - a ja som to už párkrát tu povedal -, dokopaný Európskou úniou k vypracovaniu dokumentu národnej správy k Lisabonskej stratégii. Čiže teraz sa postupne snažíte, všetka česť tomu januárovému stretnutiu v Carltone, kde sa zúčastnila aj opozícia, to kvitujem, teraz sa postupne snažíte dostať aspoň na úroveň roku 1998, ktorú ste vlastnou nevšímavosťou v rokoch 1999 až 2004 veľmi znížili, a dalo by sa povedať, v úvodzovkách, likvidovali. Nepomohli ani naše apely pri príprave rozpočtov v roku 2003 na roky 2003, 2004 a 2005, keď sme od roku 2002 začali pôsobiť ako parlamentná opozičná strana a každoročne som tu z tejto tribúnky pánovi podpredsedovi vlády, ministrovi financií doslovne opakoval, aby sme začali realizovať aj Lisabonskú stratégiu, aby sme začali výraznejšie podporovať vedu a výskum, aby sme výraznejšie začali podporovať vzdelanosť, kultúru a informačné technológie v Slovenskej republike. Ukazujú to, samozrejme, nesporne ukazovatele HDP. A tie sú jasné a tam vieme, kde ešte máme veľké rezervy a kde máme čo doháňať. Ale doháňame predovšetkým to, že za vašej vlády v tých spomínaných rokoch sa do tejto oblasti minimálne investovalo a Európa a susedné štáty nám doslovne ušli. Za tento stav nesiete veľkú zodpovednosť ako predseda vlády od jesene roku 1998. Ak by sme dokázali východiskový stav z roku 1998 udržať a naň pozitívne nadväzovať, dnes by sa nám inak pripravoval vami oslavovaný, a ja sa z neho teším, z toho projektu, z národného projektu Minerva, ktorý nesie názov Stratégie konkurencieschopnosti Slovenska do roku 2010. Je to veľké zlyhanie, pretože v predchádzajúcom období sa veľká časť zdrojov z privatizácie ľudovo prejedla aj preto, že ste neboli schopný pochopiť aj s ľuďmi okolo vás význam toho, ak ich časť investujeme do vzdelania, vedy, výskumu a informačných technológií. Nepôjde o prejedenie, ale tieto peniaze v horizonte 5 až 10 rokov sa tomuto štátu, tejto spoločnosti desaťnásobne, dvadsaťnásobne vrátia. Dnes by Slovenská republika mala inú východiskovú situáciu, oveľa lepšiu. Zrejme by sa približovala k fínskemu a možnože aj k švédskemu modelu spoločnosti. Poznámka tretia, krátka, kritická a s otázkou. Vážený pán premiér, mám dnes skutočne ojedinelú príležitosť opýtať sa vás, čo ste dodnes od júna 2003 urobili pre to, aby sa už nikdy, podčiarkujem nikdy, v žiadnom zozname neoznačovali naši spoluobčania popri svojom mene a priezvisku aj podľa príslušnej konfesie, etnickej príslušnosti a rasy, tak ako to bolo v správe SIS z tohto obdobia roku 2003, keď sa pri mene a priezvisku jedného občana objavilo označenie Žid. Pýtam sa vás, to je tá dvanásta otázka, na ktorú žiadam od vás odpoveď. Vážený pán predseda vlády, koncom minulého týždňa ste sa zúčastnili dní Milana Hodžu v Martine, nad ktorými ste prevzali aj patronát. Všetka česť. Politickým súputníkom Milana Hodžu bol na Slovensku Martin Rázus, predseda súvekej Slovenskej národnej strany. Keď vstupoval do politiky, tak mu jeho sestra napísala báseň, ktorá niesla názov Čisté ruky, ktorá hovorí o tom, že len človek čistý robí čisté dielo, len čistý všetko riecť sa odváži, len čistý svetu účty skladá smelo, len za čistým je pravda, na stráži stráž! Po mnohých kauzách vo vašej vláde a nadväzujúc na obsah tvrdení tu už niekoľkokrát spomínanej a citovanej správy SIS, si ju celú dovolím, v tomto peknom obale, ktorý som pre vás kúpil, vám venovať, aby vás inšpirovala k inému hodnotovému nazeraniu na svet okolo nás. A ešte jeden dovetok. Hlásite sa k dielu odkazu Milana Hodžu, slovenského politika a štátnika. Mali by ste sa však prihlásiť k jeho odkazu v úplnej celosti, teda aj k jeho skutku, keď po ďaleko menšom prešľape, akých ste vy sa dopustili, prišiel k prezidentovi Tomášovi Garriqueovi Masarykovi ako minister a riekol túto pamätnú vetu, ktorá sa zapísala do slovenskej, v tom období česko-slovenskej politiky: „Vážený pán prezident, pred vami stojí poslanec Hodža“. Takto dobrovoľne abdikoval zo svojej funkcie. O tri roky sa stal predsedom vlády. Navrhujem vám, aby ste čo najrýchlejšie na tento skutok Milana Hodžu nadviazali u pána prezidenta Ivana Gašparoviča. Bude to najlepšie riešenie pre občanov a pre náš štát. Ďakujem vám za pozornosť.