Jasaň, Viliam, poslanec NR SR (2013-02-13):
Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Vážená pani predkladateľka, kolegyne, kolegovia, ešte včera som bol rozhodnutý, že viac-menej nebudem reagovať, ale niektoré vystúpenia ma k tomu donútili a trochu som večer porozmýšľal nad tým, že predsa len na niektoré vystúpenia reagovať budem. Začnem na pána Kvasničku. Naozaj, vaše vystúpenie je podľa mňa vhodné na dôkladné zamyslenie sa nás všetkých. Absolútne s tým súhlasím. Nastolili ste tam také filozofické otázky, na ktoré je naozaj niekedy veľmi zložité odpovedať jednoznačne. S tým tiež súhlasím. Ale každý z nás si na ne musí častokrát a v tejto ctenej snemovni veľmi často odpovedať sám, pričom, samozrejme, vie, že jeho rozhodnutie nebude vyhovovať všetkým. To asi nikdy. A práve v tomto rozhodovaní sa možno líšime aj pri tomto návrhu zákona. Vy ste sa rozhodli tak, ako ste sa rozhodli, a ja to rešpektujem. Ja som sa rozhodol tak, ako som sa, a očakávam, že ho budete tiež rešpektovať, aj keď možno s ním nesúhlasíte. Pretože tak ako vy, aj ja som sa rozhodol na základe mnou získaných poznatkov a skúseností. A ak ma predkladatelia nedokážu argumentmi presvedčiť, tak im nič iné neostáva, len rešpektovať väčšinu, a to bez toho, že by som ich urážal alebo že by som na nich útočil. Tomu sa hovorí demokracia. Ale spôsob a forma vášho vystúpenia, alebo spôsob a formu vášho vystúpenia vysoko oceňujem. Kolegyne Tomanová, Vaľová, Janíková, Nachtmannová jasne vysvetlili naše názory na tento návrh zákona. Opakovať nebudem. Pán Mikloško, je dobré, že aj v KDH sú iné názory než tie, ktoré tu prezentovali vaši kolegovia. Generačný problém sa dá riešiť mnohými spôsobmi. Vy, vaši kolegovia navrhujú tento jeden tým, že postavíme dve generácie proti sebe. Postavíme mladých nezamestnaných a zamestnaných dôchodcov. Je to správne? Nezdá sa mi to. Ale dobre. Súhlasím s vami, pán Mikloško, že treba hľadať také spôsoby riešenia nezamestnanosti, ktoré neberú nikomu právo pracovať, aj keď sú v dôchodkovom veku. Nikomu. Môžem vás ubezpečiť, že riešenia, ktoré táto vláda pripravuje, realizuje a bude realizovať, nebude na úkor žiadnej sociálnej skupiny obyvateľov, ale na ich prospech. Verte, že to tak je. Ja viem, že takmer nič, o čom hovoríme, že pripravuje a chce realizovať táto vláda, sa opozícii spravidla nepáči, ale našťastie o tom, či rozhodnutia tejto vlády sú úspešné, alebo budú úspešné, našťastie nerozhoduje opozícia, ale občania tohto štátu. A oni vždy dajú vysvedčenie tej-ktorej vláde. Vždy. Aj nám dajú. Aj dali vám, aj dali predchádzajúcim. A bez ohľadu, či sú to mladí, alebo starí. Pán kolega Brocka, ten tu síce nie je, ale on okrem iného obhajoval, prečo tento návrh zákona je iný než ten, ktorý predkladala kolegyňa Gibalová pri Zákonníku práce. Áno, je iný. Súhlasím s tým. Ale to, že je iný, ešte neznamená, že je lepší. Pretože aj súčasný, aj predchádzajúci Zákonník práce predsa vytváral možnosti na to, aby vo verejnej a štátnej správe sa riešili tí zamestnanci, ktorí sú v dôchodkovom veku a už možno nie sú takí vitálni alebo možno už nespĺňajú tie predpoklady na to, aby tam pracovali. A nikomu z ministrov alebo štátnych tajomníkov, alebo šéfov úradu nebránilo v tom, si ich pozvať, porozprávať sa s nimi a povedať, že, viete, tak už to nespĺňate, tie kritériá, choďte do dôchodku, dáme vám odstupné, dovidenia. A pán Zajac tu spomenul príklady z ministerstva práce, sociálnych vecí, ministerstva obrany, ministerstva vnútra, no, mali ste sa spýtať možno kolegov, ktorí boli vtedy vo funkciách, prečo vtedy neprišli na taký návrh a neriešili tých ľudí, ktorí sú v dôchodkovom veku. Ja si osobne myslím, že ich neriešili možno aj preto, lebo vedeli, že tých ľudí tam potrebujú, že sú dobrí a možno vymenili iných. To ja neviem, sa spýtajte ich. Boli tam skoro dva roky. Mohli, mohli ich riešiť. Zákonník práce, aj minulý, aj tento, to umožňoval. Mohli to tak urobiť. Viete, na záver som si nechal pána Zajaca. Bol by som rád, aby ste to, čo poviem, nebrali osobne, lebo možno niektorý by si to takto vztiahol, ale vaše vystúpenie bola taká názorná ukážka takého frustrovaného politika, ktorý si myslí, že všetky jeho predkladané návrhy sú tie najlepšie, riešia všetky problémy, ale viem, že nemôžem to presadiť, lebo nemám na to silu. Ja vám neberiem vaše presvedčenie, vôbec, ani vaše názory, len vás prosím, ak chcete aj v budúcnosti niečo dobré presadiť, tak argumentujte, presviedčajte, neútočte, neurážajte. To je taká dobrá rada. Pretože vy, a ja som to už viackrát tu spomenul, lebo to tak mnohokrát odznelo, že najprv si kopnem do Fica, do vlády, do SMER-u a potom niečo predkladám. Viete, ľudská vlastnosť je aj taká, že no tak prečo by som sa ja mal baviť s niekým, kto ma uráža? No nebudem. Aj keď možno ten návrh nie je zlý. A možno keby pani Gibalová s takýmto návrhom prišla najprv na výbor pre sociálne veci a povedala, že takéto niečo pripravujem, o tomto by sme sa chceli baviť, možno by sme boli našli spolu riešenie. Možno. Ale útok, viete, protiútok. Hovorte si, čo chcete, nebudeme. (Reakcie z pléna.) Len ešte také otázky, kde ste boli s vašimi návrhmi na zlepšenie nezamestnanosti, keď ste vládli? Veď vtedy ste mohli jednoducho navrhnúť, schváliť, mali ste väčšinu, a realizovať, mali ste svojich ministrov. Mohli ste to urobiť. Nemuseli ste čakať na niekoľko mesiacov po tom, čo nastúpila nová vláda. Vtedy ste nepotrebovali riešiť nezamestnanosť? Vtedy ste nepotrebovali oslovovať niektoré skupiny ľudí, aby vám akože drukovali, vašej politickej strane? Respektíve, ja som sa pomýlil, vy ste riešili nezamestnanosť, napríklad keď ste optimalizovali železnice a poslali ste niekoľko tisíc ľudí – šesť a pol? – šesť a pol tisíc ľudí preč a povedali ste: „Nebojte sa, neostanete na úradoch práce, my máme pripravené rekvalifikačné kurzy a všetkým vám nájdeme prácu.“ No, pán kolega Zajac, čuduj sa svete, ostali na úradoch práce. A ja pochádzam a chodím tam mesačne dva-trikrát do môjho rodného okresu Košice-okolie, kde je veľmi veľa nezamestnaných od 50 rokov a vyššie a, čuduj sa svete, kde pracovali? No aj na železnici. A prečo im nikto neponúkol rekvalifikačný kurz, aby sa mohol zamestnať? (Reakcia z pléna a zasmiatie sa v sále.) No prečo? To si dávam do taktu, Ľudvo. (Rečník počas svojho prejavu zapína a vypína pero.) Viete, vy ste sa pýtali, či pán premiér Fico vie o tomto zákone. Ja som vám to vysvetlil. Ja som sa chcel spýtať, či o tom, čo bolo na železniciach, o tých zlatých padákoch a tak ďalej, vedel váš pán predseda, vtedajší minister, že také niečo vôbec pripustil. Možno vedel, ja neviem. A na záver možno ešte k tomu generačnému problému, o ktorom hovoril aj pán Brocka, to som si nechal na to, lebo som vedel, že príde, tak aby som to povedal. Viete, ja mám zase iný pohľad na dôchodcu, ktorý celý život poctivo pracoval, možno niekde na ministerstve alebo na nejakom inom orgáne ústrednej štátnej správy, venoval sa tomu, je odborne zdatný, vzdelaný, dožije sa dôchodkového veku a teraz mu povedia: „Vieš, tak vyber si, buď to, alebo to.“ Ani jedno, ani druhé nie je dobré preňho, ktorý celý život pracoval. A vy chcete týmto ľuďom na sklonku ich profesionálneho života a možno aj osobného znepríjemniť ďalší život? Prečo nemôže pracovať, keď na to má? Prečo nemôže pracovať? (Reakcia z pléna.) Ale aj, aj za ten dôchodok. Prečo nie? Prečo nemusí mať viac peňazí tesne pred tým, než bude končiť svoj život? (Reakcia z pléna.)