Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2015-01-27):
Vážený pán predseda, vážený pán minister, vážené kolegyne, kolegovia, vážená pani Vášáryová, drobné poznámky k tomuto mi nedá, aby som nepovedal, a je to prvé čítanie, čiže je tu určitá väčšia možnosť sa k tomu vyjadriť zoširšia. Prosím vás pekne, ja som kandidoval aj budem s heslom „Lepšie kvalitné montérky ako nekvalitný diplom“ a to naozaj vystihuje, by som povedal, tú podstatu. Tu všetci študujú niečo, niekde, ja už neviem, kde všade čo. Ja som bol na takom, personál kde sa hajroval, a proste tam stálo 20 ľudí a všetci niečo niekde študovali. (Povedané so smiechom.) Všetci niekde niečo študovali, žasol som. A ja som z prostredia, kde sme proste, do školy sa šlo ako keď z Oravy s batôžkom niekedy za farára, hej, že tí najmúdrejší alebo tí... Ale to bola taká, ja nechcem povedať, že taká česť, ale malo to proste inú kultúru. Dneska sa zjednodušene hovorí, že keď ťa nezoberú do roboty, tak ideš na vysokú. Ale nechcem pliesť, lebo my hovoríme o stredoškolskej problematike, a tam sa vrátim, ale pri tej príležitosti poďakujem pánovi ministrovi za naozaj, lebo som sa bál, že sa budem musieť k tomu vracať, že nevznikla tá maštaľná univerzita v Šamoríne. To neviem, ktorí viete, ktorí nie, hej, v Šamoríne mal vzniknúť Technologický inštitút Ruprechta... Ospravedlňujem sa, krstné meno mi vypadlo. Niekto si chcel proste postaviť hračku, ktorá môže prijímať eurofondy, môže sa zúčastňovať nejakých programov. Vedľa maštale tam bola nejaká bytovka, no tak mu niekto poradil, sprav tam vysokú, však ja ti to už v SMER-e vybavím, že ti tá vysoká prejde. Bál som sa, že to urobíte, ja som sa naozaj bál, že, lebo už to malo ísť do vlády, a teraz som zachytil, že maštaľný inštitút nebude, lebo ja som to volal maštaľná univerzita alebo maštaľný inštitút, čiže nebude. Sme na dobrej ceste. Sme na dobrej ceste hrať s ľuďmi férovú hru. Lebo ja si myslím, že tento typ vzdelania aj tohto kvázi manažérskeho, všetci sú tu manažéri, všetci niečo riadia, všetci niečo webdizajnujú a neviem, čo všetko robia. To chlapča, to dievča po tom kurze, po tej škole dostane bezcenný kus A4, pozrie na to a myslí si, 1 500 eur nástup, auto a telefón k tomu. A zrazu nič. Viete, ide na jeden pohovor, na druhý, chvíľku ho to baví, do týždňa to pôjde na ix a nič. Nikto sa z tej A4 nepototo, nikto nehovorí, táto kancelária s výhľadom na Hrad je vaša, nikto. A to my, my škodíme. V tomto bol boľševik, komunisti boli v tomto poctivejší, lebo oni povedali, tu máš montérky, chlapče, a choď. Keby si mal pocit, že vieš viac z tých montérok, tak pôjdeš na VÚML (povedané so smiechom), na večernú univerzitu, hej, že ho vytiahli od toho sústruhu. V tomto boli poctivejší, my nehráme poctivú hru s tými deťmi. My im dáme všelijaké certifikáty, hentaký certifikát, neviem aký certifikát, webdizajnér z neho bude a to chlapča si myslí, že je Sergey, ako sa volá, ten Brin, z toho Googlu a nič. A neni. Ani Zuckerberg z neho nebude, ani nič. Potom to chodí po ceste, viete a to je to presne, že tie slabšie nátury to nezvládnu, lebo on už, viete, on tak vzdelaný, on už nemôže robiť hocičo. Tým kazíme tých ľudí, on nemôže robiť hocičo, on už teda, keď je toľko študovaný, tá spoločnosť je prvá, tie vývojové štádiá, tá frustrácia na spoločnosť, tá spoločnosť je nespravodlivá, neuznala, aký som génius, hej, potom frustrácia do seba, ktorá končí častokrát zle, možno alkoholom, možno drogami, lebo on si nepovie, O. K., tak zo mňa Zuckerberg nebude, som realista, kupujem montérky v Rempe a idem niečo robiť. Lebo on už nepôjde, lebo on je študovaný. Tento typ vzdelania je naozaj škodlivý, naozaj škodlivý, vážení, čiže ja sa v princípe toho, že budeme vedieť, ako sa zapína vŕtačka, hlásim. Lebo naozaj dneska ľudia nevedia, ako sa zapne vŕtačka, proste to by sme neverili. To ja žasnem, hej, že to sú fakt také manuálne zručnosti, úplne základné veci, niektoré veci a možno vedia anglicky, hej, a tuto my sa tu prezentujeme, že čo vieš. Viem anglicky. No a čo? Z toho nikoho, sa nikto nepototo, že... A dokonca niekto povie, že viem po česky a ešte si myslí, že... (Povedané so smiechom.) Viete, hlásim sa k tomu, že tých ľudí budeme učiť proste, že ako svet funguje, že nie všetci budú manažéri, že nie všetci budú herci, herečky a že niekto musí robiť. A keď, ale áno a tá dobrá spoločnosť dokáže, lebo niekedy sa stane, že niekto skončí pri sústruhu, a netreba sa hanbiť. Za robotu sa netreba hanbiť. Ale od sústruhu mu tá dobrá spoločnosť a jeho drajv, jeho chuť a vôľa mu dovolí z toho sústruhu ísť hore. Ale nie za každú cenu niekoho pchať do kancelárií virtuálnych, lebo to neexistuje. Keby ste všetci to, čo vyštudovali, to, čo tento štát financuje, aké školstvo a neviem aké manažérske, však to neni kde posadať. To J&T síce stavia neviem komu, ale oni ich tam nepustia, tie detiská, čo vyštudujú, do tých kancelárií. To nemá kde sedieť. Že je to poctivé, je to poctivé sa vrátiť tam k tomu, že hodnota sa nejakým spôsobom vytvára a hodnotou je aj to, čo sa dá chytiť. Sú ale dneska aj iné hodnoty, ja ich plne rešpektujem a je ich veľa, hej, ale, ale aj toho chleba niekto musí vedieť upiecť, aj tú ovcu musí niekto vedieť podojiť a nikto by sa nemal tým ľuďom smiať. S takým dešpektom proste sa tu postaviť, a s takým dešpektom, že chovatelia kôz. No a čo. Ja poznám tak vzdelaných ľudí (reakcia z pléna), tak múdrych ľudí, ktorí vedia a následne sa naučili ovce dojiť. No tak si to tak vystúpil, no. Skôr čiže ja sa hlásim k tomu, čo teda duálne vzdelávanie je, prechod, prax, neviem, čo to je. Samozrejme (reakcia z pléna), tak ledva ste prišli, už odchádzate, ale však vy viete. (Reakcia z pléna.) Nech sa páči. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)