T. Lebocký, poslanec: (2008-10-30):
V konečnom dôsledku je ťažké vystúpiť po takom nadstavbovom príhovore, akým sme boli, bezpochyby, pred pár chvíľami svedkami, ale dovoľte mi, aby som z aspektu môjho poslania ako spravodajcu v prípade prerokúvania predovšetkým Zelenej správy za lesné hospodárstvo, veľmi krátko vystúpil. To je, ako pán minister povedal – každý má svoje maslo na hlave – ja by som pokračoval asi v tom zmysle, že každý chvíľu, ťahá pílu. A práve na pána poslanca Simona teraz hľadím a mám na mysli jednu skutočnosť. V rámci tej procedúry si skutočne treba uvedomiť, že prerokúvame Zelené správy nie dvoch rezortov, ale jedného rezortu, a to by si, pán bývalý minister, mohol vedieť, že lesné hospodárstvo je len jedným odvetvím tohto rezortu, ale to by mi tak neprekážalo. Prekážalo mi to, že si sa snažil nejakým spôsobom upozorniť na to, že v auditóriu je pomerne málo poslancov. Všetci dobre vieme, že toto je už politikum, pretože sú rôzne iné aktivity, ktoré teraz súčasne prebiehajú. Mám na mysli predovšetkým Deklaráciu v Martine. Alebo nepostrehol si jednu vec, že snáď nikdy nebola taká situácia v tomto auditóriu, aby tu sedeli tí najpovolanejší. Však ste tu v konečnom dôsledku štyria ministri pôdohospodárstva, resp. bývalí ministri, jeden súčasný a traja bývalí, a keď to tak celkom posúdim, tak je tu ešte aj pán profesor Miklós, to je piaty. Kto iný, kto iný by tu mal ešte sedieť? Takže toľko asi na úvod. Vážený pán profesor, vážený pán poslanec Miklós, tvoje vystúpenie bolo skutočne veľmi elegantné. Posudzujem ho ako elegantné nielen z toho dôvodu, že počuť ocenenie pozitívnych trendov v rozvoji trvalo udržateľných princípov v lesnom hospodárstve v tom pozitívnom  zmysle slova, ako si ho predniesol ty, ako bezpochyby uznávaný profesor ekológie alebo environmentalistiky a zároveň, nebojím sa povedať, skúsený politik, aj praktik, pre mňa ako pre lesníka, ktorý má skutočne tiež ekologický prístup a ekologické cítenie, padne veľmi dobre, resp. posudzujem veľmi pozitívne takéto vystúpenie a garantujem ti, že takto ho vníma  absolútna väčšina slovenských lesníkov. Všetko by bolo v poriadku, až na niektoré maličkosti, ku ktorým sa musím aspoň v krátkosti vrátiť. Nebudem hovoriť o niektorých problémoch, týkajúcich sa kategorizácie náhodnej ťažby, to by sme zašli príliš do odborných rovín a zbytočne by sme si tu niektoré veci museli vysvetľovať. Ale v každom prípade musím pripomenúť jednu skutočnosť, že si nemyslím, že je na mieste porovnávať hospodársky výsledok štátneho a neštátneho sektora na hektár, pretože dobre vieme, že štát má určitú predstavu o uplatňovaní štátnej lesníckej politiky a predsa ten štátny podnik alebo ten štátny sektor nejakým spôsobom musí zabezpečiť aj takú skutočnosť, ako je komunikácia s verejnosťou. A tá komunikácia s verejnosťou, vážený pán profesor, stojí štátny podnik Lesy Slovenskej republiky v súčasnosti okolo 300 mil. korún ročne. Okrem toho štátny podnik Lesy Slovenskej republiky musí zabezpečovať v súlade s doteraz platnými právnymi predpismi aj obhospodarovanie lesov neodovzdaných, neštátnych. To musí zabezpečovať, to je ďalších 100 mil. Okrem toho štátny podnik Lesy Slovenskej republiky musí zabezpečovať aj údržbu bystrín, resp. údržby horských potokov a bystrín, a ty to ako ekológ veľmi dobre vieš. To je ďalšia stovka. Takže porovnávať neporovnateľné v tomto prípade, myslím si, nie je na mieste. Druhá vec je, možno, že je to problém samotnej metodiky vyhodnotenia alebo vyhotovovania tejto Zelenej správy, o čom, ako dobre vieš, sme hovorili vo výbore Národnej rady, v gestorskom výbore, teda vo Výbore Národnej rady pre pôdohospodárstvo, životné prostredie a lesné hospodárstvo a kvôli tomu sme požiadali vládu, resp. pána ministra, prepáč, aby spracoval novú metodiku s novou logistikou pre budúcnosť, čo sa týka Zelenej správy lesného hospodárstva. Tá elegancia tvojho vystúpenia spočívala aj v tom, že si veľmi šikovne obišiel otázku chránených území. Hovoril si o problémoch v stanovovaní ich hraníc a o dôvodoch vyhlasovania chránených území. Ja ti garantujem, vážený pán profesor, že toto problém nie je. Tu sme určite schopní nájsť spoločné riešenie vždy a všade. Ale problém je úplne niekde inde. Problém je výmera chránených území, problém je výmera, ktorú sme negociovali alebo niekto negocioval vtedy, keď sme sa zaviazali na zvýšenie výmery európskych chránených území alebo siete chránených európskych území. Správne si podotkol, kde je tá hranica, na ktorú stačíme v ochrane prírody z aspektu ekonomických ukazovateľov alebo hrubého domáceho produktu Slovenskej republiky. No, určite nie na 36 % a pokiaľ my splníme to, na čo sme sa predsavzali v rámci predvstupových procesov, že budeme mať na Slovensku až 36 % výmery územia – a to som nenegocioval ja, ani nie pán minister Becík, ani nie iný –, ak budeme mať 36 % výmery územia Slovenskej republiky nejakým spôsobom zaradených do chránených častí prírody, tak sa obávam, že to jednoducho neutiahneme a ty to veľmi dobre vieš. Čiže, toľko som chcel povedať k otázke chránených území. Nechcem zbytočne zdržovať toto auditórium, ale dovoľte mi, aby som vystúpil, resp. aby som niečo povedal k požadovanému doplneniu návrhu na uznesenie. Vážený pán poslanec, ja nemám absolútne nič proti tomu, aby sme tvoj návrh akceptovali, no s jedinou maličkou zmenou. Tá zmena spočíva v tom, aby sme tam uviedli, že ak chceme požiadať – áno, Národná rada na to má právo, prosím, v rámci kontrolnej pôsobnosti, atď., atď. –, ak chceme požiadať vládu Slovenskej republiky o konkretizáciu miery poškodenia tých chránených území, presnú formuláciu nemám, lebo si mi to neodovzdal, tak tam musíme dať formuláciu v tom zmysle, že žiadame vládu nie vypracovať, ale poskytnúť, pretože všetky tieto údaje sú spracované. Alebo si myslíš, že vláda prijala také dôležité rozhodnutia, aké prijala 21. novembra, keď hodnotila Správu o zdravotnom stave lesa alebo 8. októbra 2008, keď prerokovala materiál Informácie o opatreniach na zmiernenie a následné zastavenie podkôrnikovej kalamity v smrečinách na Slovensku, že postupovala bez toho, aby tieto údaje mala k dispozícii? To hádam nie. Áno, preto hovorím, nie je problém, ale zaviažme vládu nie vypracovať vypracované, ale poskytnúť k dispozícii, ak o to my poslanci máme záujem. Úplne na koniec by som sa chcel vyjadriť ešte k jednej maličkosti. Škoda, že už pán poslanec Simon odišiel. Spomínal, akými maximálnymi a megačíslami sa podieľala minulá vláda v boji proti lykožrútovi a spomenul, že za 10 mil. korún sa nakúpili lapače. Určite som presvedčený o tom, že pán exminister Simon vie, aký je rozdiel medzi lapačmi a lapákmi, no ale keď tieto záležitosti alebo keď to tu uviedol ako určitý argument, tak pochybujem, či naozaj si toto uvedomil, pretože použitie lapačov alebo lapákov, feromónových závisí od miery abundancie toho škodlivého činiteľa a od miery vlastne jeho šírenia sa v konkrétnych podmienkach prírody. 10 mil. za lapače na jednej strane a nezabudol sa spýtať, čo urobila táto vláda. Tak ja teda poviem, čo urobila táto vláda. Prijala uznesenie už toho spomínaného, aby som sa nepomýlil, 21. novembra 2007, kde sú k dispozícii alebo kde sú spracované komplexné legislatívne, inštitucionálne a ekonomické opatrenia a uvoľnila na vyriešenie tohto problému 1 mld. 555 mil. korún s čerpaním do konca roka 2010. Rozmýšľajme trošku, 10 mil., 1 mld. 555 mil. Toto sú tiež fakty, tak ako uviedol on, v niektorých ostatných súvislostiach. A teraz úplne na záver. Niekoľkokrát sa tu spomenula Tichá, Kôprová dolina. Už presne neviem, aké synonymá ste použili vo vzťahu k týmto skvostom, bývalým skvostom našej vzácnej slovenskej prírody, ale dovoľte mi, aby som ja prezentoval alebo odprezentoval svoj vlastný názor, čo v súčasnosti Tichá a Kôprová dolina je a prečo. Tichá a Kôprová dolina je v súčasnosti už len symbolom prehratej bitky medzi lesníkmi, ktorí sa snažili uplatňovať a vždy uplatňovali metódy a postupy v súlade s veľmi sofistikovaným lesníckym výskumom na Slovensku na jednej strane a na druhej strane medzi – a budem teraz veľmi opatrný – medzi nelesníckymi komunitami, ktoré bez akejkoľvek zodpovednosti, s maximálnou dávkou mnohokrát ignorancie sa snažili presvedčiť nielen odbornú verejnosť, ale predovšetkým laickú verejnosť o tom, že stačí nič nerobiť a samovývoj všetko zariadi. Posledná veta. Veterné kalamity alebo kalamity spôsobené abiotickými škodlivými činiteľmi na Slovensku vôbec nie sú žiadnou novotou. Aj v 90. rokoch boli a dovolím si upozorniť na jedno. V roku 1996 na Horehroní padla kalamita na Lesnej správe Hronec a Osrblie v objeme okolo 2 mil. kubíkov. Tá kalamita bola vzorovo spracovaná a celá kalamitná plocha včas zabezpečená následným porastom. O 10 rokov neskôr, v roku 2006 lesníci zorganizovali medzinárodnú konferenciu s názvom Desať rokov po. Tá medzinárodná konferencia, jej závery mám k dispozícii a som ochotný ich poskytnúť hociktorému poslancovi tejto ctenej snemovne, chválila úroveň slovenskej lesníckej prevádzky. A viete prečo? Viete, v čom je rozdiel? Jedine v tom, že v roku 1996 ešte neplatil zákon 543/2002 Z. z. o ochrane prírody a krajiny. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)