Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2015-06-24):
Ďakujem veľmi pekne. Vážený pán predsedajúci, a čo už, a teda aj pán spravodajca, aj vážení nemnohí kolegovia, kolegovia, kolegyne, pardon. Ako poznámku na úvod: Je možné, aj teraz za chvíľku budeme mať o tom brífing, že SMER je schopný zneužiť aj tak vážnu tému na to, aby využil ten záujem, ktorý tu je o ňu, teda nie poslancov, lebo ten vidíte, že zjavne nie je, ale verejnosti, na to, aby prepašoval do nášho zákonodarstva ustanovenia, s ktorými by sme ináč museli veľmi ťažko brzdiť a ktoré by určite narazili na odpor verejnosti. To sa týka vyvlastňovania pre účely vyvlastňovania. Nedá sa vylúčiť, že SMER aj s týmto cynicky... (reakcia z pléna) kalkuloval a asi to aj tak bude. K téme, samotnej téme dovoľte uviesť. V zásade sme v takej situácii, že ak poviete viac ako jednoduchú vetu typu, som proti kvótam, tak riskujete, že vás nezvolia ani za domovníka. Naozaj, že riskujete si politický hrob. A otázka stojí, kto koľko odvahy naberie a povie o niečo viac, ako len túto jednoduchú rozvitú vetu. Pokúsim sa. Pokúsim sa povedať o niečo viac. Začnem možno tak trošku netradične. Ja mám Námestie SNP skutočne rád. Ja tam vyháňam z toho námestia z pamätníka opilcov, manželka tam sadí stromy, proste, áno, je aj pravdou, že máme tam aj nejaké osobné záujmy, proste mám SNP námestie naozaj rád. Mám tam, dokonca sme urobili Múzeum 17. novembra, ktoré dotujem dosť výrazne, ale nebojte sa, nehovorím to preto, že chcem nejaké dotácie. Určite nie. Proste aj ho budem stále, pokiaľ budem vládať, budem to múzeum dotovať, lebo som presvedčený o tom, že to má zmysel. Máme, tam je wifi na tom SNP a viete, aké je heslo na tú wifi? Že Landmesser. Ktorí neviete, že kto bol Landmesser, vám poviem. Landmesser bol človek, ktorý v hamburskom prístave vtedy, keď bol sfanatizovaný dav a všetci hajlovali, tak Landmesser bol tento (rečník si zložil ruky pred seba). Tá fotka je úplne fantastická, radí sa medzi jedny z najkrajších fotiek. Naozaj z tej fotky ide ohromná sila, že sfanatizovaný dav hajluje a jeden človek proste toto dokázal. Nehovorím to zbytočne. Hovorím to preto, že toto je môj vzťah k Námestiu SNP. A teraz na toto moje námestie, teraz to berte v úvodzovkách, sa v sobotu konalo jedno zhromaždenie a ja som na tom zhromaždení bol. Bol som pre tieto okolnosti, lebo mali sme tam osobný záujem, chránil som majetok, nie som ten typ hrdinu, ktorý by poslal svoju ženu. Dobre. Ja s týmto zatiaľ problém som nikdy nemal. Čiže som osobnou prítomnosťou dával pozor, ako sa situácia bude vyvíjať na tom námestí, a bol som svedkom tých udalostí. Bol som opretý o Kostol milosrdných bratov. Kostol, ktorý je na Námestí SNP, je Kostol milosrdných bratov. Tá symbolika je úplne fantastická, dá sa povedať, že naozaj to milosrdenstvo vtedy v ten daný moment v sobotu strašne chýbalo. Ja som v sobotu videl veľa ľudí, ktorí kričali: „Obesiť!“ A ja som tam naozaj, skutočne bol. Ja som cítil tú emóciu, proste čo v tých ľuďoch je, oni, to ten dav kričal: „Obesiť!“ Na pódiu stál, myslím, vtedy župan a nezastavoval ten dav. Ten dav nekričal „odsúdiť“, čo by mohlo mať z určitého uhla pohľadu možno aj nejakú logiku, i keď v tomto prípade zvláštnu, lebo nemôžete odsúdiť niekoho za názor. Ale ten dav kričal „obesiť!“ Proste a teraz by som chcel o tom hovoriť, že kde sme sa my vlastne aj naším konaním dostali. Ak by ľudia, ktorí na tom námestí v sobotu boli, mimochodom tak ako proti migrantom a divákom cyklistických pretekov bojovali proti korupcii, tak Slovensko je Švajčiarsko. Naozaj, že keby proste toľko energie, ako oni vydávali v ten daný moment kvôli tak nesúrodým prvkom ako cyklistickí diváci a imigranti na to, aby táto krajina fungovala na báze toho, že pristupujeme zodpovedne k verejným zdrojom, tak je tu Švajčiarsko. Naozaj by tu z tejto krajiny bolo Švajčiarsko. Z toho davu, z tých ľudí, ktorí tam boli, bola cítiť obrovská frustrácia, ale v zásade iba z tých ľudí, a to treba povedať, že to neboli všetko ľudia, aj keď vo výraznej miere to boli ľudia, ktorým bolo v zásade jedno, len potrebovali vedieť termín, že kedy majú prísť, a bolo pre nich dôležité, že či dačo bude. Ale boli tam aj ľudia, ktorí tam prišli kvôli určitej, by som povedal, frustrácii a strachu, a to by som nepodceňoval. Viete, ak my sme konfrontovaní, koľko? Pol roka, trištvrte roka sme konfrontovaní rôznymi videami na sociálnych sieťach, rezaním hláv, proste, by som povedal, so skutočnosťami, ktoré nevidíte ani vo filmoch zo stredoveku, hej, a to máte normálne na videu, že, tak tá emócia tým ľuďom, proste ten strach ich frustruje a proste nevedia to uchopiť a pre nich proste každá nová situácia, 40 alebo 50 mužov na člne, ktorí sú z toho prostredia, kde sa režú hlavy, sú automaticky tí, čo režú hlavy. Viete, že to by som, tie mentálne skratky by som nepodceňoval, ale to mne neprislúcha hodnotiť, to na to sú tu ďaleko väčší odborníci. Ale naozaj, že ten strach v tých našich ľuďoch funguje a ľudia sa boja nepoznaného a ja by som sa v zásade až tak tomu nečudoval, že určitý strach z niektorých skutočností ide. Problémom však je, že či to necháme prerásť a či necháme ulice, či odovzdávame ulice. A ja som na ulici obrazne aj doslovne vyrástol, ja by som ulicu nikdy neprepustil ľuďom, ktorí nechajú skandovať dav „obesiť“. Nikdy, nikdy by som to neurobil a urobil by som všetko, čo sa dá, preto, aby sa to nepodarilo, aby proste nedopustili to, že potom už to z tých ulíc ťažko, respektíve za cenu vysokú by sme vybojovali naspäť tie ulice. Čiže to dávam ako fakt na zamyslenie, nechcem povedať, že naprieč politickým spektrom, lebo ja by som napríklad až tak spolupracovať s niekým nechcel v uliciach, až zas tak nepoctivú politiku by som nechcel robiť. Ale z pohľadu sociologického by sme nemali dopustiť, aby sme prišli o ulice, aby občania, ale aj politika štandardná, menej štandardná, ale ako-tak ľudská aby prišla o ulice Bratislavy, aby prišla o ulice Slovenska. To by sme nemali dopustiť a mám pocit, že sme trošku k tomu blízko. Európska únia, Európska komisia, kto sa v tom vlastne vyzná, však, že kto to vlastne povedal, že treba tie kvóty, hej? To sú naozaj veci, ktoré asi niekde vznikli, majú nejaký predpoklad na to, má, a ja nieže by som nechcel riskovať, aby ma nezvolili ani za domovníka, a ja si tiež myslím, že kvóty sú zlé, tiež som o tom presvedčený, že systém kvót a takto, že ich určíte administratívne, sú zlé. A dokonca by som povedal, že ony sú z určitého pohľadu aj nefér voči tým ľuďom, ktorí utekajú, lebo poviem to na jednom príklade, možno si moc nepomôžem. Ale viete, keď aj od nás sa utekalo, aj z našej rodiny išli do Ameriky, hej, proste chodilo sa, za robotou sa utekalo, ale v zásade sa šlo do Ameriky a mysleli sa tým Spojené štáty americké. Teraz predstavte si, že tí utečenci, tí ľudia, a to bola ekonomická migrácia, sa vylodia na tom, kde sa to vtedy pristávalo, na Long Islande a teraz im nejaký úradník povie: Pozor, vážení, síce ste v Amerike, ale vy pôjdete do Strednej Ameriky, pôjdete do Bolívie, kde je ešte horšie pomaly jak na tých Kysuciach. A to je tiež, by som, určitý moment aj na tento fakt chcel, nechcem povedať, že upriamiť, lebo zasa nie je až tak rozhodujúci, ale tiež je podľa mňa aspoň ho treba spomenúť. Tí ľudia utekajú, otázka stojí, utekajú do Európskej únie? Alebo utekajú do Francúzska, utekajú do Španielska, utekajú do Nemecka, alebo je tam niekto z Líbye, kto uteká do Veľkého Krtíša? Ja neviem v tejto chvíli. Hej, že možno keď trošku, keď trošku hyperbolizujem, poviem, že ak sa hovorí, že všetko so všetkým súvisí, tak aj toto súvisí s niečím, s čím, a ja viem, že by to mohlo byť aj zle pochopené, ale možno je to aj daň za kolonializmus, niekedy kolonializmus fungoval, tí, čo mali more, nasadli do lodí a išli dobýjať, my sme more nemali, možno aj keby sme mali, aj tak by sme nešli, lebo my vieme dobiť tak akurát svoju ženu, ale nevadí. Proste naozaj že tie krajiny nejakým spôsobom proste viedli aj tie koloniálne vojny a proste boli aj kolonizátormi a vtedy sa dane neplatili a už vôbec nie tomu obyvateľstvu, hej, za to, že niekto na tých ich zdrojoch prírodných poväčšine nejakým spôsobom profitoval. Čiže dá sa povedať z určitého uhla pohľadu, že tie krajiny, ktoré sú najviac konfrontované teraz s touto migračnou vlnou, v zásade možno aj platia daň z kolonializmu. Hej, proste určitým, dobehlo ich to, síce o dosť neskôr, ale ich to možno dobehlo. A to by som teda, my sme nekolonizovali, čiže my by sme v zásade nemali platiť túto daň, obzvlášť, keď my ešte budeme platiť všelijaké iné dane, ktoré nás len čakajú a ktoré sú spojené aj s tým, s čím som v zásade tento odsek začal, s tými nesprávnymi konaniami Európskej únie alebo komisie, koho vlastne. Európska komisia nám moc nepomohla v tom, že ako napríklad nás nechala, respektíve nenechala riešiť rómsku otázku. Ona nám v tom nepomohla, ten upejpaný, upejpaný prístup nás ešte vyjde draho, lebo je rozdiel riešiť rómsky problém z monitoru bruselského počítača a je rozdiel riešiť rómsky problém v dennodennej konfrontácii, hej? Čiže možno ten uhol pohľadu sa mení teraz, možno to aj súvisí s tým, že aj tí naši prišli do bruselských parkov, hej, možno ten tesný kontakt, to už som povedal, keď chceš niečo poznať, obzvlášť ak chceš nad niečím zvíťaziť musíš tam byť. Čiže aj toto možno pomáha, že ten kontakt. Čiže áno, ja si dovolím tvrdiť, že my budeme mať čo robiť už kvôli jednému, kvôli súboru nesprávnych rozhodnutí Európskej únie, respektíve komisie z pohľadu rómskej otázky, hej, my budeme mať čo robiť a nech nám Európa drží palce, aby sme to zvládli. Lebo vtedy sa my staneme ďalšou hrozbou pre Európu, keď to nezvládneme, tak jak teraz sa javí ako hrozba Líbya, ale ono sa za určitých okolností nezvládnutie nášho problému môže tiež javiť ako veľká hrozba. Čiže toto jedno rozhodnutie nás posilňuje, konkrétne nás, Slovensko, nás posilňuje v tom stanovisku, že sme proti kvótam a takto administratívne určeným, to je moje presvedčenie. Čiže na túto chvíľu sa naozaj stotožňujem s tými vyjadreniami, ktoré tu vzácne odzneli v zhode, že toto nie je riešením, naozaj toto nie je riešením a už vôbec nie je riešením pre nás. Ak; ja nezabŕdnem do nejakých teórií o destabilizácii Európy, áno, je faktom, s ktorým možno budeme konfrontovaní, že toto spôsobí obrovskú destabilizáciu európskeho priestoru a my k stabilizácii európskeho priestoru, a tým skončím, by sme mali prispieť tým, že my budeme zodpovedne riešiť našu situáciu, náš prínos pre stabilizáciu toho, s čím bude Európa konfrontovaná. Bude veľký a silný v tom, lebo my by sme to dokonca možno ani nezvládli. Viete, že keby sme náhodou aj do toho systému týchto povinných kvót išli, tak v našom prípade hrozí, že by sme to nejakým spôsobom pokazili, ktoré ešte nikto nevie, ako sa dá aj toto pokaziť. U nás je vysoký predpoklad, že aj to by sme zvládli, čiže naozaj pre Európu a pre stabilitu Európy je lepšie, keď nás nechajú zodpovedne pristupovať k svojim záväzkom, ktoré máme na východnej hranici, ktoré nás aj nemálo stoja, aby sme zodpovedne robili svoju azylovú politiku, aby sme zodpovedne prijímali riešenia na problém, ktorý nepríde ani zajtra, ani pozajtra, ale do určitého času príde určite. Uvidíme, v akej forme, to, s čím sa borí teda hlavne východ Slovenska, toto bude náš prínos pre stabilizáciu Európy, ktorej hrozí veľká destabilizácia práve kvôli tejto migračnej vlne. Takže naozaj my sa v tomto nemôžeme preceniť, toto keď zvládneme, tak prispejeme najviac, čo môžeme preto, aby Európa zostala taká, ako je. A úplne skončím s tým, že ja som Európan z pohľadu toho, že si myslím, že je to myšlienka správna. Ja som čítal dokonca aj Schumana, ja som si nečítal iba nejaký, nechcem sa nikoho dotknúť, nejaký bulvárny denník, čítal, venoval som sa tomu aj hlbšie, tej myšlienke, a verím tej myšlienke. Stále verím tej myšlienke. Problém však je, že nám to celé nejak uniká pomedzi prsty. To už sa nechcem vracať, keď tu príde pán Richter, hej, že čo sme my schopní, že dať dôchodcom 17 či 12 eur a ešte si vypýtať potlesk a na druhej strane nechať zaplatiť obchvat za 4 miliardy. Proste my sme stratili cenu, vedomie o tom, čo sú peniaze, čo je skutočná práca, a pomohlo tomu čiastočne aj nešťastné nastavenie a vnímanie eurofondov a týchto vecí. Zdá sa, že Európska únia má ďalší problém, ktorý prinesie do vnímania toho priestoru, a to je tento princíp kvót. Čiže nepomáha si v tomto a bol by som rád, keby sme to zvládli s noblesou, aby sa tá myšlienka nepokazila, aby nám nepálili vlajku Európskej únie, aby nám ju netrhali, lebo tú v sobotu trhali. A keď už niekto má pocit, že áno alebo nie, ja by som dal príklad peruánsky, tam prali vlajku Peru a pomohli si, lebo to má veľký význam, vtedy odstúpil ten prezident. Čiže keď tak, tak skúsme ju potom prípadne, keby bolo celkom zle, oprať vlajku Európskej únie. Ale určite nie trhať a páliť. Ďakujem pekne.