Lipšic, Daniel, poslanec NR SR (2015-06-18):
Ďakujem pekne. Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, vitajte v Národnej rade, tento návrh má dve podľa mojej mienky kľúčové chyby, samozrejme, prvou z nich je, že nie sú splnené podmienky na skrátené legislatívne konanie, ktoré musia byť verejne deklarované. A to dôkazné bremeno má vláda. Nemôže vláda prísť s návrhom a povedať: „Viete, niečo je v rokovaní, verte nám,“ nemôže povedať verejne, v čo treba veriť, „naozaj to môže dopadnúť dobre.“ Zákon o rokovacom poriadku vyžaduje, aby išlo o hrozbu, bezprostrednú hrozbu značných škôd alebo ohrozenie ľudských práv, nie vo všeobecnosti, to znamená, že musí nastať nejaká nová skutková situácia, že je povodeň a potrebujeme riešiť hospodárske škody alebo sú ohrozené ľudské práva, to sú dôvody na skrátené legislatívne konanie. A môžete prísť do parlamentu zo strany vlády a povedať, že: „My vám nepovieme, aké to sú reálne dôvody, verte nám.“ Tento postup vlády je strašne domýšľavý. Mohli sme sa sporiť v minulosti, či pri konkrétnom skrátenom konaní, a boli naozaj také kontroverzné prípady, sú alebo nie sú splnené podmienky, lebo teraz hovoríte: „Sú, aké to sú, to nechajte na nás.“ Zákon o rokovacom poriadku vyžaduje viac, žiaľ. Aj keď pritom môžete mať bohumilý účel a dobrý motív, zákon vyžaduje viac. A to, čo je tu ešte dôležitejšie, ústava vyžaduje viac. A teraz poviem niečo k tej úprave hmotnoprávnej. Najskôr jedna malá noticka. Aj tento návrh zákona potvrdzuje, že dôvodové správy, ktoré zákony obsahujú, sú v princípe zaujímavým pisateľským cvičením ministerských úradníkov, ktoré nekorešpondujú v mnohých kľúčových veciach s textom zákona. A, samozrejme, my schvaľujeme text zákona. Poviem to na príklade. Vy tu píšete v dôvodovej správe, že cieľom návrhu zákona je zabezpečiť podmienky na efektívne využitie rozľahlých nevyužitých územných celkov. V zákone nie je nič také, žiadne nevyužité celky, nič také v zákone nie je. Zákon všeobecne umožňuje vyvlastnenie za daných podmienok využívaných celkov, nevyužívaných, akýchkoľvek. A tam je problém s týmto textom. Som presvedčený o tom, že vyvlastňovanie súkromných pozemkov za účelom súkromnej investície je v rozpore s našou ústavou. (Reakcia z pléna.) Pán kolega, to nie je verejný záujem, lebo ak toto je verejný záujem, tak potom môžete pod verejným záujmom nájsť všetko, potom váš dom máte a sa malinký živnostník rozhodne, že na tom pozemku chcem mať stolársku dielňu, tak vám ho vyvlastníme, lebo on zabezpečí zamestnanie piatich ľudí a vy nikoho. Pýtam sa, aj to je verejný záujem? Dávajme pozor na argumenty. Ten príklad je extrém, ale ten princíp je rovnaký. Verejný záujem ak má nejaký pojem, tak znamená ústavný pojem, to nie je to, čo si v zákone dohodneme. Verejný záujem, ktorý je spomínaný v ústave, má pojem autonómny, to nie je to, na čom sa my z času na čas dohodneme v parlamente. Nie, potom by to nemalo zmysel mať zákone, keby sme mohli verejný záujem definovať v ústave, ako sa nám to z času na čas zapáči. Verejným záujmom, samozrejme, sú verejnoprospešné stavby, líniové stavby, diaľnice, letiská, prístavy, jasné, ale je verejný záujem keď na nejakom pozemku sú napríklad malé dielne, ktoré zamestnávajú sto ľudí? A príde tam niekto a povie: „Ja zamestnám dvesto ľudí.“ Môžeme ich vyvlastniť? Je to verejný záujem? Zamestnáme tak o sto ľudí viacej. Je to verejný záujem? Ťažko je to verejný záujem. Je nonsens to zaň považovať. A vieme to veľmi dobre. A teraz chcem povedať inú vec. Táto ústava, táto malá knižka väčšine bráni urobiť aj veci, ktoré sa jej v nejakom okamihu zdajú byť dobré a prospešné. Ale bráni tomu tá ústava z dôvodu toho, aby sa chránili nejaké dlhodobé hodnoty. Jednou z nich ochrana vlastníckeho práva. Nemôžete všetko robiť, čo by ste chceli, aj keď máte možno dobrý motív, lebo sú nejaké bazálne hodnoty. Jednou z nich, znovu, je ochrana vlastníckeho práva. A dokonca si myslím, že z toho dlhodobého pohľadu je silná ochrana vlastníckeho práva pre ekonomiku veľmi dôležitá, lebo aj potenciálni investori budú vedieť, že na Slovensku vlastnícke práva sú chránené. Teraz si predstavme situáciu, sem príde investor, zamestná, poviem príklad, 5-tisíc ľudí, vyvlastníme mu nejaké súkromné pozemky. Ako si on bude istý, že mu nevyvlastníme ten jeho pozemok a tie jeho stavby? Totiž príde ďalší a môže povedať: „Ale ja chcem tam pozemok a zamestnám 8-tisíc ľudí.“ Ako si tým bude istý? Tým si nebude nijako istý. Preto je z hľadiska dlhodobého pre ekonomiku kľúčové, aby bola reálne ochrana súkromného vlastníckeho práva čo najsilnejšia. A ja vás ubezpečujem, že ten zákon na Ústavnom súde, samozrejme, skončí, predpokladám, lebo ak máte pocit, že verejný záujem zadefinujete zo dňa na deň, ako sa to v princípe hodí väčšine, no tak to naša ústava nehovorí. Ja vám to prečítam: „Vyvlastnenie alebo nútené obmedzenie vlastníckeho práva je možné iba v nevyhnutnej miere a vo verejnom záujme, a to na základe zákona za primeranú náhradu." To nie je vo verejnom záujme definovanom v zákone, nie, ale vo verejnom záujme, čo je samotný ústavný text. Čiže môžete dať do zákona definíciu verejného záujmu akúkoľvek, to nijako, pán kolega a kolegovia, ústavné problémy nevyrieši. A je to veľmi nebezpečný precedens, ktorý sa už dial aj v minulosti. Robili ste to aj s diaľnicami pred niekoľkými rokmi. Umožnili ste stavať diaľnice na nevyvlastnených pozemkoch. Vy ste obmedzili vlastnícke právo bez náhrady v tom čase s cieľom tiež, ktorý bol bohumilý, ten motív bol bohumilý. No motív toho bol čo najskôr postaviť diaľnice, ale ten prostriedok, akým ste to riešili, bol v rozpore s ochranou vlastníckeho práva. A to aj Ústavný súd povedal. Motív sám osebe, teraz to poviem v rovine trestnoprávnej, neznamená, že nejaké konanie je v poriadku. Niekto môže mať proste motív študovať, ide do kníhkupectva a ukradne tam tri knihy. Ten motív je strašne bohumilý, to je strašne fajn, že chce študovať, ale to nezbavuje trestnosti pred krádež kníh, samozrejme. Čiže ja nechcem vám upierať motív, len vám chcem povedať, že naša ústava aj niektoré ad hoc dobré motívy zakazuje z dôvodu rešpektovania nejakých dlhodobých cieľov a hodnôt. A to, si myslím, je kľúčové. A toto je prekročené, ak urobíme precedens, ako sa urobil aj v minulosti, a podľa mňa bol to zlý precedens, a teraz ho ešte budeme posilňovať, že je možné obmedzovať vlastnícke právo za účelom súkromných investícií súkromnoprávnych obchodných subjektov. Ak sa táto právomoc štátu raz začne, tak sa nikdy neskončí, lebo ten princíp platí. Takže potom keď príde niekto, kto povie, že zamestná o dvoch-troch viac, je vo verejnom záujme zamestnávať viac, vy ste hovorili, pán kolega, o zamestnávaní o jedného viac, áno, ideme na to, berieme to. Lenže si neuvedomujete ten precedens a to, na akú plochu sa púšťate. Ja som veľmi teda sklamaný z toho, že takýto zákon do parlamentu prišiel. Jednak, znovu hovorím, z pozície zákonnej nespĺňa podmienky na skrátené legislatívne konanie, jeho dôvodová správa keďže je zrejme cielená na konkrétny projekt, úplne je v rozpore, nekorešponduje s textom zákona, je úplne zbytočné sa o tom baviť. A, po ďalšie, to je tu najhoršie, je v rozpore s ochranou vlastníckeho práva. A vláda nám hovorí: „To nevadí, verte nám, neviete celkom, o čo ide, ale verte nám, držte nám palce, ideme do toho.“ A toto v parlamente schválime a všetci sú akože všetci, vládna väčšina je happy. Dnes prezident hovoril o právnom štáte, o vymožiteľnosti práva. Ak tento zákon schválite v skrátenom legislatívnom konaní, tak právny štát neposilníte, práve, naopak, bude v ešte väčšom ohrození, v akom bol doposiaľ. Ďakujem veľmi pekne.