Richter, Ján, minister práce, sociálnych vecí a rodiny SR (2014-05-16):
Ďakujem pekne, pani podpredsedníčka Národnej rady. Páni poslanci, pani poslankyne, dočkali sme sa. Ja som čakal tiež tri dni, ako nebol som celkom tým nadšený. Nie je jednoduché nadviazať na rozpravu, ktorá bola pred dvomi alebo koľkými dňami. Ale pokúsim sa v konečnej miere aj to, čo zaznelo tu v diskusii, aj pán poslanec, čo vystúpil, do istej miery bolo spomínané aj predtým, žiadne nejaké nové veci. Ale ak som vystúpil prvýkrát možno viacej emotívne a mal som záujem niektoré veci zvýrazniť a pomenovať, teraz sa skôr budem venovať tým pripomienkam a vecne. Prvé, čo však chcem ako povedať: odmietam, to, čo som povedal predtým, akýkoľvek biznis, klientelizmus. Vnímam to ako základnú politickú rétoriku opozície k tomuto zákonu, tam začína a končí. Opakujem ešte raz, biznis v sociálnej oblasti sa na Slovensku nerobí. I keď mnohí poskytovatelia, hlavne neverejní, sociálnych služieb si možno myslia, že ten biznis niekedy v čase a priestore urobia, ak sem dostanú nejakých klientov zo západnej Európy. Ale to nie je cieľ tohto zákona. To nechcem rozoberať. To je niekde úplne inde. Preto by som rád reagoval na tie pripomienky. Trošku ma mrzí, že tí poslanci, ktorí tie pripomienky dali v rozprave, tu už nie sú. Ale pokúsim sa. V prvom rade k pani Gibalovej. Paragraf 13 ods. 3, čo je vlastne celoživotné či skôr sústavné vzdelávanie. No treba povedať jednu vec. My sme niečo neobjavili, čo tu doteraz nebolo. Dokonca Zákonník práce, dokonca pracovnoprávne predpisy v štátnej službe a verejnej službe hovoria o tom, že zamestnávateľ je povinný zabezpečiť podmienky na prehlbovanie kvalifikácie zamestnancov a povinnosť zamestnancov vzdelávať sa, a to bez ohľadu na to, v akom odbore. Myslím, že je to úplne logické, prirodzené, pretože veda, technika, vzdelanosť ide dopredu. A pokiaľ chce niekto sa uplatniť v akomkoľvek odbore, no tak sa musí vzdelávať. Navrhujeme, aby sústavné vzdelávanie bolo súčasťou celkovej odbornej spôsobilosti sociálneho pracovníka, prípadne asistenta s tým, sociálnej práce. Zároveň návrh zákona musí hovoriť o tom, vysporiadať sa so sústavným vzdelávaním sociálnych pracovníkov vykonávajúcich samostatnú prax. Tu zdôrazňujem, že vnímam minimálne štyri druhy vzdelávania. Po prvé, je to klasické vysokoškolské vzdelávanie, ktoré podmieňuje výkon. Potom je to sústavné vzdelávanie. Potom by som mohol hovoriť o špecializačnom vzdelávaní, ktoré má svoju logiku a opodstatnenie aj tu. A potom je to vzdelávanie niektorých nadstavbových činností, ktoré sa aj sociálnej práce dotýkajú. To je veľmi rozdielne aj z hľadiska podmienok, odbornosti a, samozrejmá vec, že aj personálneho zastúpenia. Toto je treba rozlišovať. A kto si to v tom zákone pozrel, tie veci, dáva úplne jasné odpovede na tieto otázky. Komora a jej financovanie. Áno, je to zložitá téma a treba povedať, že bola zložitá už aj počas pripomienkového konania. Najviac pripomienok išlo ku komore, ale tak ako aj u pána poslanca Novotného skôr vychádzali z konkrétnej praxe iných komôr. Viete, komora je samosprávny orgán. Ako samospráva nastaví tie veci, ako začne vystupovať, ako členská základňa k tej komore pristúpi, k mnohým veciam, no tak sa tá komora rozbehne. Ale ja dnes vážim si všetky ostatné skúsenosti, ale tu komora má byť skutočne funkčnou a profesijnou organizáciou, fungujúcou na samosprávnom princípe. Musí byť nezávislá. Povedal som vo svojom prvom vystúpení: my, ja, minister, štát, sa vzdávame viacerých právomocí a prenášame kompetencie na samosprávu. I keď sa to môže niekedy možno aj vrátiť úplne nevhodne, lebo z viacerých komôr dnes jestvujúcich sa stali druhé revolučné odbory, ktoré voči štátu vystupujú skôr tvrdo a nahrádzajú niekoho úplne iného. Komora bude mať členské príspevky, môže mať financovanie vlastnou odbornou činnosťou. A keď skončí to trojročné obdobie, no tak sú tam aj veci, ktoré sú, napríklad publikačná činnosť, môžu sa uchádzať o granty a dotácie. Dneska je ich rozsah jednoducho veľmi veľký. Môže komore, samozrejmá vec, pomôcť od začiatku, ale nemôžem z jej financovania urobiť vlastne štátnu inštitúciu. Preto dali sme na tri roky, pomôcť, rozbeh, a potom sa už musí jednoducho samospráva o tieto veci ďalej starať. Ku konkrétnej otázke odbornej a lektorskej spôsobilosti a k jej posudzovaniu. No myslím, že tam sú dosť konkrétne tie odpovede. Keďže ide o vzdelávanie pre prax, mal by lektor mať isté odborné praktické skúsenosti. Ale keďže ide o vzdelávanie aj o skúsenosti pedagogické, respektíve lektorské, tak je tam jasne povedané, kedy sa čo odpúšťa. Opakujem, odpúšťa z hľadiska toho, že pôsobí, to znamená, že návrh zákona skutočne lektorovi, ktorý učí a dosiahol vedecko-pedagogický titul v téme jeho predpokladanej lektorskej činnosti, odpúšťa preukazovanie odbornej praxe. Je to úplne logické a nie je to nič nové. Toto sa zaužívalo a platí dnes vo viacerých oblastiach. To znamená, že navrhujeme mechanizmus, ktorým bude možné odpustiť platenie tejto, splnenie tejto podmienky praktikovi, ktorý má ambíciu byť lektorom, ale nemá dostatočnú prax alebo lektorskú spôsobilosť. To znamená, aj v týchto veciach tieto otázky riešime. Česká republika. Pani poslankyňa Gibalová, aj vy, pán poslanec, ste ju spomenuli. No poviem to tak, že som veľmi rád, že v Českej republike je dnes na čele rezortu partnerského osoba, ktorá mi je odborne aj politicky blízka. Také vzťahy, aké sú momentálne medzi rezortmi, som presvedčený, že ani v minulosti možno neboli. Zhodou okolností tento týždeň sa vrátila generálna riaditeľka sociálnej sekcie Šebová z Českej republiky. Vzhľadom na to, že pripravujú obdobnú, podobného zákona veľmi úzko komunikujú. Len treba povedať jednu vec, český návrh rieši v zásade, alebo je založený na kategorizácii sociálnych pracovníkov. Oni cielene idú za týmto, za týmto účelom a vzťahoch podriadenosti vedenia a kontroly, navyše vyššie postavených pracovníkov k nižšie postaveným a k povinnosti členstva v komore. Komora by mala tiež vydávať potvrdenia o splnení podmienok na výkon profesie. V nadväznosti na to český model počíta aj s možnosťou priznávania postavenia, áno, sociálnych kliník a inštitúcií. Ale opakujem, je to, má to byť teda podľa toho ich zákona, status od komory za veľký poplatok na rozdiel od našich viacerých riešení. Lebo preukázanú odbornú kapacitu so sledovaním odbornosti, výkony sociálnej práce na tejto klinike bude posudzované tou komorou. My nie sme v tomto štádiu. My sme niekde, niekde, kde začíname mnohé veci, i keď, a tu nesúhlasím, už dávno sme mali byť možno tam, kde oni. My len dobiehame to zameškané. A práve preto ten zákon, ktorý predkladám, tu už možno mal byť, mal byť dávno pred nami. Takže tu aj k tej českej časti: nie, neobchádzame, sledujeme viaceré veci, veľmi podrobne hodnotíme a som presvedčený, že je to vzájomne prospešné. K tomu vášmu vystúpeniu, respektíve k tým skúsenostiam z komory lekárov. No zosumarizujme si základ nášho návrhu. Nepoznám komoru lekárov ani... Po prvé, dobrovoľné členstvo. Po druhé, nielen členské príspevky, ale všetky vnútorné predpisy komory a všetky rozhodujúce akty musí schváliť snem. To znamená, nie nejaký orgán, predsedníctvo alebo čo, ale členovia komory. Je to na členoch komory, nie je predsa na predstavenstve, na iných orgánoch a už vôbec nie na štáte, na ministerstve, je to samosprávny orgán. Po tretie, žiadna registrácia a registračné poplatky na účely vzdelávania. Sústavné vzdelávanie v našom návrhu zákona teda treba vnímať ako prehlbovanie kvalifikácie na výkon prác dohodnutých v pracovnej zmluve, pričom táto povinnosť vyplýva zamestnávateľovi a zamestnancovi už aj z teraz platných, Zákonník práce, respektíve zákon o štátnej službe. Po štvrté, žiadne zbieranie kreditov, žiadne určovanie, u ktorej vzdelávacej inštitúcie sa tieto kredity majú získať. Tu nič také nie je. Po piate, žiadne poplatky za činnosť komory okrem členského. A to je vec samosprávy ako takej. To znamená, že ja rozumiem rizikám z doterajšieho fungovania iných komôr a inštitúcií, ale treba povedať jednu vec: návrh kritizovať len preto, že sú tu také nejaké iné skúsenosti z iných komôr a predkladať, že sa to môže preniesť aj sem, no minimálne by som to videl ako veľmi, veľmi prehnané. Ak by, áno museli by o tom rozhodnúť najskôr orgány tejto snemovne, Národná rada, zmeniť zákon. A to už je niekde inde. Teoreticky, samozrejmá vec, príde iná politická garnitúra a povie, že to ide meniť, ale to zákon, samozrejmá vec, tieto otázky nemôže teraz riešiť. Čo sa týka definovania tej, alebo nedefinovania sociálnej práce, stručne: toto je zákon pre prax. Je to zákon profesijný. Aj vymedzenie sociálnej práce musí byť nastavené tak, aby aj z hľadiska budúcnosti sa doňho zmestili napríklad sociálna práca v zdravotníctve, napríklad sociálna práca v sociálnej oblasti mojej, v ktorej momentálne pôsobím, napríklad sociálna práca v justícii, čo sa týka zborov na výkon trestu odňatia slobody, a mohol by som ísť ďalej a ďalej. To znamená definovať to ani nie je možné. To sú samostatné inštitúcie, odbory, metódy, prístupy, možnosti. A nehovorím o zákonných obmedzeniach, ktoré tieto veci, veci definujú. To znamená, že rôzne ciele, rôzne cieľové skupiny, rôzne východiská, rôzne metódy, rôzne podmienky výkonu, vymedzenie cez účely viacerých zákonov a cez pracovné činnosti, jednoducho je to univerzálne po-uži-teľné. To je záujem a zámer, ktorý tak, aby, a my sa máme vyhnúť, chuť, nejakým ďalším desiatim rokom diskusií o potrebe tohto zákona, lebo viaceré tie vystúpenia zo strany opozície smerovali k tomu: kopnime to znovu pod koberec, však nám to nechýba a poďme ďalej. Chýba nám to už dlhé roky. Čo sa týka, niekoľko len doslova slov k ľuďom, čo sociálnu prácu vykonávajú a nespĺňajú odbornú spôsobilosť, to znamená, nemajú vysokú školu v odbore sociálna práca. V prechodnom ustanovení je jasne upravené, že sa budú považovať za sociálneho pracovníka alebo asistenta sociálnej práce podľa toho, aký druh a stupeň vzdelania majú, a nebude sa od nich vyžadovať, aby si doplnili vysokú školu v oblasti sociálnej práce. Je to jednoducho v návrhu zákona. Vyžadovať sa bude len doplnenie špecializácie. Ale špecializácia to je niečo iné. To je oblasť, keď sa napríklad niekto venuje sociálno-právnej ochrane detí. To už je ďalej, to je nadstavba, ako klasické veci v týchto oblastiach. A tam treba povedať, že sme nechali prechodné obdobie do 1. 1. 2020. Snažil som sa zaujať stanovisko v podstate k všetkým tým odborným veciam, ktoré tu boli pomenované, a to aj napriek tomu, že sme v prvom čítaní, keď by sa skôr malo hovoriť o filozofii zákona. Ja som osobne presvedčený, že tento zákon je potrebný, naopak, že už chýba spoločnosti ako takej. No a čo by som chcel ako politik zvýrazniť? Nepatrí do tohto zákona politika. Chápem možné riziká, ktoré sa tu vo viacerých vystúpeniach jednoducho spomenuli, ale toto je apolitický zákon, pretože v sociálnej oblasti nepôsobia politicky orientovaní ľudia, ale bežní občania, ktorí, ako tu bolo zvýraznené a povedané, majú srdiečko na správnej strane, pretože robiť takúto prácu si vyžaduje v prvom rade vzťah k tomu. Pretože milionárom alebo bohatým človekom sa cez prácu v sociálnej oblasti zatiaľ ešte asi nestal nikto. Preto sa uchádzam o vašu podporu a žiadam, aby sme posunuli ten zákon do druhého čítania. Som pripravený v tom ďalšom období načúvať akýmkoľvek rozumným hlasom a prípadne aj doplniť v rámci toho druhého, respektíve tretieho čítania. Ďakujem.