Žitňanská, Lucia, poslankyňa NR SR (2019-03-28):
Ďakujem veľmi pekne za slovo, pani predsedajúca. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, neviem, či to má veľký význam, ale mám pocit, že pre poriadok treba. Nemám súvislý prejav, budem mať asi pár poznámok a stále by som chcela začať s tou poznámkou, že ten dohovor sa volá Dohovor o prevencií násilia na ženách a domáceho násilia a boj proti nemu. Čiže je to dohovor o prevencii násilia na ženách a domáceho násilia. Možno začnem príhodou. Za 15 rokov v politike človek už obišiel celé Slovensko a postretával na stretnutiach s občanmi naozaj strašne veľa ľudí a človek – žena v politike dostáva aj iné otázky. Napríklad otázky, že či mám deti, či mám muža a že či viem variť. (Povedané so smiechom.) Ale to boli také zábavné, to je v poriadku, s tým sa vysporiadam. Ale nie raz som dostala otázku aj od žien, aj od mužov, že či mi to muž dovolil. Alebo: „Mne by to môj muž nedovolil.“ Alebo: „Ja sa divím vášmu mužovi, že vám to dovolil.“ A to je už iné. Pretože keď v medziľudských vzťahoch medzi mužom a ženou používame slovo dovolil, to znamená, že mohol aj zakázať. A keď mohol zakázať, mohol by aj potrestať, keby som náhodou nebola poslušná. (Povedané so smiechom.) Ja som odpovedala, že nie, môj vzťah s mojím mužom je založený na tom, že o všetkom sa dohodneme, ale nie na tom, že by jeden druhému niečo dovoľoval alebo niečo zakazoval. A ja si myslím, že to je niekde v jadre podstata toho sporu, že či dokážeme akceptovať, alebo dokážeme stráviť, že časť, žiaľ, veľká časť domáceho násilia skovaného za dverami je podmienená práve tým, že jeden, spravidla muž, aj keď nie vždy, si myslí, že môže dovoliť, zakázať alebo trestať. A to je tá rola. A to nie je dané biologicky, to je tá rola. A o tom je to rodovo podmienené násilie. A padajú tu otázky, čo sa zmení, keď prijmeme Istanbulský dohovor, alebo čo sa nezmení. Zo dňa na deň sa nezmení nič. Ani v jednom, ani v druhom prípade. Zmení sa vtedy, kedy dokážeme v tejto spoločnosti sa kultivovane rozprávať o tom a vychovávať naše deti – áno, aj v školách – vychovávať naše deti k tomu, že nie, vzťah muža a ženy doma za dverami musí byť založený na dohode, a nie, že jeden môže niečo dovoliť, zakázať prípadne potrestať, prípadne si niečo vynútiť nejakou tou fackou. A tá výchova, vzdelávanie, to, že to spoločnosť nebude tolerovať, to je to kľúčové, pretože keď dnes sa odváži ísť niekto na políciu, a má tu smolu, že natrafí na policajta, ktorý tiež doma niečo žene dovoľuje alebo zakazuje a neprešiel žiadnym tréningom, tak proste jednoducho má smolu a druhýkrát si to rozmyslí. A o tom je tento dohovor. Nielen o tom, že sme zmenili Trestný zákon pod vplyvom tohto dohovoru, nielenže sme prijali zákon o ochrane obetí pod vplyvom tohto dohovoru, ale o tom, že berieme na seba záväzok, že na tomto budeme pracovať. A keď budeme dobre pracovať, tak možnože o 5, o 10 rokov budeme kultivovanejšia spoločnosť, v ktorej bude menej násilia za zavretými dverami domácnosti. O tom je to a o ničom inom. Možno niečo k mýtom alebo chcela by som naozaj požiadať o otázky, o odpovede na otázky. Jeden mýtus, ten pojem rod. Pani poslankyňa Dubačová to povedala, rod je zadefinovaný pre účely tohto medzinárodného dohovoru. Nemá žiadnu širšiu platnosť táto definícia, pretože to je štandard medzinárodných zmlúv, že pojmy používané v danom medzinárodnom dohovore sa pre potreby toho medzinárodného dohovoru zadefinujú, aby sme všetci, ktorí ho uplatňujeme, ten dohovor, pracovali s tým dohovorom rovnako. Chcem sa pripojiť k pánovi poslancovi Dostálovi, k tej otázke, ktorú položil, ktorý článok, ktorá veta je v rozpore s ktorým článkom Ústavy Slovenskej republiky. Neviem a nepočula som odpoveď, lebo ja som presvedčená, že také jednoducho nie je. A pri tej príležitosti chcem upozorniť na to, že aj naša ústava pracuje s pojmom rod. A to, že nemá definíciu pojmu rod, to nič na tom nemení. Tú definíciu dá Ústavný súd. A tiež asi v závislosti od toho, v akej súvislosti bude pojem rod vykladať. Napriek tomu ja vnímam, že je to citlivá téma, pretože nie možno každý vníma tak citlivo to, čo sa má, akým spôsobom majú fungovať vzťahy medzi mužom a ženou v domácnosti. A ja rozumiem, že je to citlivá téma, a preto som vždy bola presvedčená a som presvedčená, že sú veci, ktoré sa nemajú lámať cez koleno silovo. Preto keď som po mojich predchodcoch zdedila túto agendu ako ministerka spravodlivosti, tak som sa snažila vytvoriť ten priestor pre diskusiu, aj keď bolo od začiatku od jasné, že počas tohto volebného obdobia nie, nie je priestor na ratifikáciu tohto dohovoru, a podľa mňa to treba rešpektovať. A keď nebude ďalších päť rokov, tak nebude ďalších päť rokov, ale treba o tom jednoducho diskutovať, lebo, dámy a páni, aj keď skôr väčšinou páni, stále máte pocit alebo obavu, že budete liberálmi prevalcovaní, tak nerobte to isté, lebo teraz valcujete vy bez toho, aby sa pripustila normálna spoločenská diskusia na túto tému. A potom to je čistá cynická politika, pretože po tomto už nie je naozaj nič iné. Využívanie momentálnych pomerov v parlamente medzi prvým a druhým kolom prezidentských volieb a pred blížiacimi sa parlamentnými voľbami, lebo sú dve veci, ktorých ja sa v týchto kultúrno-etických otázkach bojím. Jedna vec je fanatizmus, ktorý je v každej spoločnosti prítomný. Fanatizmus, ktorý je založený na predsudkoch, na mýtoch, na polopravdách, na nálepkovaní tých, ktorí majú iný názor, a na vytváranie obrazu nepriateľa, čo donáša do spoločnosti nenávisť. A druhé, čoho sa bojím, je naozaj cynická politika, ktorá sa chytí týchto tém len v záujme toho získať politické body, a je úplne jedno, že čo to za sebou zanechá. A ja si myslím, že to treba tu, teraz sme politické grémium, pomenovať. Sme, najneskôr o rok budú parlamente voľby. Najneskôr o rok. A to, čo sa teraz deje, je, že tu začal boj o 15 % voličov, ktorí v prvom kole prezidentských volieb volili Štefana Harabina, o nič iné nejde. A zjavne dopyt po týchto voličoch je veľmi veľký, tak to treba využiť a pretaviť do uznesenia parlamentu. Tak to čítam ja, inak sa to čítať nedá. Pozrela som si návrh uznesenia aj ten pozmeňovací návrh, ktorý bol predložený, v bode 2 sa navrhuje pripojiť slová, aby vláda vykonala všetky úkony súvisiace s oznámením Rade Európy, že Slovenská republika sa nehodlá stať zmluvnou stranou dohovoru Rady Európy o predchádzaniu násilia, pardon, násiliu na ženách a domácemu násiliu a boju proti nemu. Rozumiem veľmi presne tejto vete. Vychádza z Viedenského domoho... (rečníčka si odkašľala), pardon, z Viedenského dohovoru o medzinárodnom zmluvnom práve. My totižto po podpise, zmluvu, aby ste všetci tomu rozumeli, tým, že sme podpísali zmluvu, ktorá je inak prezidentskou zmluvou s výhradou ratifikácie, čiže nie je dnes pre nás platná alebo nie je záväzná, ale tým podpisom predsa len máme záväzok nemariť účel a predmet tejto zmluvy, a preto sme aj prispôsobovali tú legislatívu, aby sme mohli ratifikovať s tým, že tento záväzok máme, kým ako štát jasne neprejavíme úmysel, že sa nehodláme stať jeho zmluvnou stranou. Čiže ten pozmeňovací, ten pozmeňovací návrh je daný s tým, aby to malo nejaké právne účinky. My nemôžme zaviazať vládu, ale je to svojím spôsobom politický príkaz, keď sa na tom uznesie, samozrejme, parlament. Takže áno, má to za cieľ, toto uznesenie v zmene pozmeňovacieho návrhu, vyvolať konanie vlády, ktoré bude mať nejaké právne účinky. A pri tejto príležitosti chcem ale odpovedať aj pánovi poslancovi Pčolinskému, ktorý povedal, že bude rád, keď bude doplnené uznesenie tak, aby sme sa už nikdy viac nemuseli vrátiť k Istanbulskému dohovoru, a chcem mu zmariť nádeje, pretože tak jak môžme prejaviť úmysel nestať sa zmluvnou stranou dohovoru, tak po zmene pomerov spoločenských a parlamentných môžme rovnako znova prejaviť úmysel, aby sme sa stali zmluvnou stranou dohovoru, takže naveky to jednoducho nie je. A ja si myslím, že tento konflikt medzi, v rámci tohto boja o Harabinových voličov, takto to v skratke nazvem, samozrejme, vyvolal aj odozvu, a tak zjavne si to asi v týchto parlamentných voľbách rozdáme o to, kto bude mať väčšinu v tom budúcom parlamente. Pravdepodobne takýto konflikt neposilní len jednu stranu, ale spravidla takéto konflikty posilnia obidve strany. A v pléne tu raz zaznel potlesk v rámci tejto rozpravy, keď pán poslanec Pčolinský sa bil do pŕs, že teda nedáme si tradičnú slovenskú rodinu a nedopustíme rozvrat identity slovenského národa, a v tomto ja s ním chcem súhlasiť. Ja som presvedčená o tom, že najväčším nepriateľom tradičnej slovenskej rodiny a v konečnom dôsledku potom aj to, čo spôsobuje rozvrat identity... (Prerušenie vystúpenia časomerom.)