J. Kužma, poslanec: (2001-09-19):
Ešte by som však ako profesijne chcel odpovedať. Tie právomoci z hľadiska stavebného a územného konania, myslím, že toho sa netreba báť v prenose kompetencií na mestá a na väčšie obce, lebo toto do roku 1990 mali. Ony vlastne zastupovali štát v územnom konaní, v stavebnom konaní, mimo KBV a špeciálnych stavieb. Čiže všetky tieto malé stavby sa schvaľovali dakedy na tých mestských úradoch a pri prenose kompetencií na okresné úrady vlastne polovička bývalých odborov výstavby a územného plánu z mestského úradu sa presúva na okres. Takže vlastne vraciame sa trošku aj naspäť. Ďakujem. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Ďalej v rozprave vystúpi pán poslanec Hudec. Po ňom pán poslanec Húska. I. Hudec, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážené panie poslankyne, páni poslanci, vážení členovia vlády, milí hostia, je už neskoro večer a zajtra, keď to bude vysielať Slovenská televízia na druhom programe, už bude ráno, takže ja si dovolím poželať aj našim divákom dobré ráno, aj keď my máme noc. Ak dovolíte, obmedzím sa na niekoľko pomerne stručných poznámok, pretože z doterajšieho priebehu rokovania parlamentu o tomto veľmi vážnom bode – dovolím si to tvrdiť, že po prerokovaní novely ústavy v tomto parlamente dôležitejší právny predpis nebol a asi ani nebude – som nútený konštatovať, že táto veľmi vážna vec sa naozaj príliš uponáhľala a v niektorých konkrétnych príkladoch ukážem, aké veľké úskalia budú čakať pri uplatňovaní tohto predpisu v praxi, a v čom vidím veľké nedostatky takto pripraveného zákona práve v duchu môjho predrečníka pána poslanca Kužmu. Naozaj si myslím, že reformu treba urobiť, že treba preniesť mnohé kompetencie na samosprávu, ale v mnohých oblastiach a veľmi významných oblastiach, aj v oblasti rezortu kultúry sa tak nestalo. Mám pocit, keďže nehovoríme o peniazoch, ktoré by kryli presun týchto kompetencií, že rokujeme o mačke vo vreci. Darujeme mačku vo vreci obciam aj nižším orgánom štátnej správy, pretože nik z nás nemá presný odhad potrieb na prenos týchto kompetencií a bojím sa, že uvažované finančné prostriedky, ktoré majú kryť prenos týchto kompetencií, budú hlboko, hlboko nedostatočné najmä v takých oblastiach, ako je oblasť kultúry. Máme jednu veľmi negatívnu skúsenosť, keď sme po roku 1990 presunuli pod obce knižnice – miestne knižnice, verejné knižnice – a kultúrne domy. A poznáme veľmi dobre dosah tohto kroku, ktorý sme vykonali bez toho, aby sme finančne kryli nutné potreby na dopĺňanie knižníc a trebárs aj na financovanie takých aktivít v kultúrnych domoch, ktoré sú kultúrne, ktoré nie sú len čisto komerčno-zábavné a, bohužiaľ, výrazne sme ochudobnili kultúrny život obcí, najmä obcí, ktoré sú vzdialenejšie od prirodzených regionálnych centier, od bývalých okresných miest a podobne. Dnes je situácia taká, že mnohé miestne knižnice sú vlastne historickými knižnicami, pretože nekúpili za posledných desať rokov do svojich regálov ani jednu novú knihu. Upozorňujem na túto skúsenosť, pretože ona sa práve týka tých, ktorí žijú mimo veľkých miest, týka sa drvivej väčšiny najmä mladých obyvateľov, najmä tých ľudí, detí, mládeže, ktorá mohla tento zdroj veľmi intenzívne využívať. Ale nemôže, pretože jednoducho na to neboli obciam presunuté finančné prostriedky a možno sa neurobila nejaká právna garancia, ktorá by jednoducho neumožňovala obciam nedať tie peniaze, ktoré by mohli ísť s knižnicami a kultúrnymi domami inde, len tam, kde by boli určené. Mal som pôvodne pripravených veľmi veľa pripomienok, ale pochopil som, že jestvuje tvrdá politická dohoda a pravdepodobne poslanci vládnej koalície schvália tento zákon tak, ako sa sami rozhodnú. Nebudú potrebovať ani pripomienky opozície, ani nebudú chcieť počúvať dobre mienené rady. Pod nátlakom, časovým stresom sa zrejme prijme tento právny predpis, o ktorom budú ešte občania Slovenskej republiky veľmi dlho aj počas viacerých generácií hovoriť, čo všetko, akú galibu im priniesol. Mrzí ma, že sme si nedostatočne dobre všimli pripomienky, ktoré nám napríklad poslal starosta z Bratislavy pán Frimmel, že sme nedostatočne dobre zhodnotili pripomienky Združenia miest a obcí Slovenska. Mrzí ma to, pretože tieto pripomienky sa týkajú práve tých vedúcich samospráv, o ktorých by malo – aspoň podľa zámeru – najmä ísť. Musím spomenúť aspoň niektoré chýbajúce oblasti z oblasti kultúry a s ňou úzko prepojených oblastí, v ktorých sa buď nedostatočne tento kompetenčný zákon, malý kompetenčný zákon, či jeho novela týka, alebo ktoré akosi vypadli z oblasti záujmu tých, ktorí túto normu pripravovali. Už bola reč o umeleckom vzdelávaní. Ja to poviem tak, pretože máme síce termín umelecké školy, ale máme veľa stredných odborných učilíšť, stredných škôl, kde popri príprave k základnej profesii je možné získať pomerne veľkú odbornú zdatnosť aj v oblasti umeleckého vzdelávania, kde povedzme tí, ktorých profesiou sa stane kov alebo drevo, sa môžu popri riadnom vzdelávaní v osobitných talentovaných triedach venovať trebárs rezbárstvu alebo umeleckému kováčstvu. Je veľkou škodou, že tento predložený návrh v podstate diskriminuje túto formu umeleckého vzdelávania, a dovolím si tvrdiť, že toto vysoko sofistikované remeslo, ktoré vlastne nestojí náš štát ani suroviny, ani energiu, iba jednoducho pripravuje vysokokvalifikovaných ľudí, ktorí sa môžu uplatniť dokonca nielen u nás, ale aj v zahraničí, jednoducho sa zrejme stane minulosťou a nenávratnou skutočnosťou. Prekvapuje ma už samotné delenie oblasti kultúry. Je to zaujímavé, že hoci povedzme školstvo, sociálna pomoc atď. majú osobitné kapitolky, kultúra neexistuje, existujú len divadelné činnosti, existujú síce iné kategórie, ktoré sú menované v takej polohe, že nám celé oblasti, obrovské oblasti odvetvia kultúry absolútne zo zreteľa vypadli. Pravdaže, ak vypadli zo zreteľa, nemohli sa ani upraviť. A myslím, že veľmi logicky ani preniesť niektoré kompetencie na nižšie orgány štátnej správy alebo na samosprávu. Je to napr. veľká oblasť pamiatkovej starostlivosti. Kultúrnych pamiatok na Slovensku máme neúrekom, chvalabohu, ale pamiatková zadlženosť Slovenskej republiky dnes dosahuje výšku ročného štátneho rozpočtu. To je veľmi vážny fakt a myslím si, že keby sa urobila rozumná kategorizácia kultúrnych pamiatok a časť prenesených právomocí nad dodržiavaním ochrany nad týmito objektmi, že by jednoducho mohli mať obce – a bolo by dobré, keby mali obce – a možno by sa oveľa viac urobilo v ochrane kultúrnych pamiatok ako doteraz. Je síce pravdou, že 90 % nehnuteľných kultúrnych pamiatok vlastnia cirkvi. Ale veľa ich vlastnia aj obce. Dalo sa, opakujem, keby nebolo vypadlo toto odvetvie vôbec zo zreteľa pri týchto úpravách, urobiť v prospech ochrany kultúrnych pamiatok veľmi veľa. Absolútne vymizla hudobná kultúra. Mali sme hudobné kabinety, ktoré pracovali buď ako samostatné útvary regionálnych kultúrnych centier, alebo ako ich integrálne súčasti, ktoré, bohužiaľ, boli tiež veľmi nerozmyslene zhodené zo stola z politických a nie odborných dôvodov a zanikli týmto krokom hudobné kabinety, ktoré, si myslím, veľmi osožne prispievali k zvýšeniu hudobnej kultúry na Slovensku. Takisto sa nemyslí v tomto zákone a ani sa nehovorí nič o umeleckých remeslách a ľudovej výrobe. Je to veľká škoda, pretože si myslím, že práve regióny a práve obce hlbokou a dobrou tradíciou by mohli mať právomoci, ktoré by súviseli s ochranou a rozvíjaním práve týchto vzácnych ľudských činností. Veľmi veľa vzácnych archívov, resp. dokumentov, ktoré sú v archívoch, mohli dostať pod kontrolu a správu nižšie orgány štátnej správy, keď už nie samosprávy. Neviem, prečo jednoducho vypadli zo zreteľa pri formulovaní týchto návrhov. Treba povedať, že, žiaľbohu, hoci priznávame obciam, resp. predpisujeme obciam, aby robili obecné kroniky, dnes obecná kronika, to nie je len rukou písaný text, je to aj fotodokumentácia, sú to audiovizuálne doklady. Je veľká škoda, že napr. o týchto úvahách ako o archívnickej úlohe sa absolútne nič v zákone nehovorí. Takisto si myslím, že nie je šťastným riešením, že aspoň podľa nového zákona novoformulované samosprávne kraje nemajú nič a nemôžu a nedostanú nijaké kompetencie v oblasti cirkví a náboženských spoločností. Je to veľká škoda aj preto, že veľká časť hnuteľného a nehnuteľného majetku má charakter kultúrnych pamiatok a kontrola udržiavania a starostlivosti o tieto objekty jednoducho je nedostatočná. A bojím sa, že sa dá o nej povedať aj tak, že v mnohých prípadoch je absolútne zanedbaná a práve decentralizáciou týchto starostí sa mohla zlepšiť aj v tejto oblasti. Takisto máme registráciu tlače, o periodikách sa absolútne v tomto prípade nič nehovorí, nič sa neuvažuje, je to opäť veľká škoda, preto že si myslím, že aj v tejto oblasti by bolo možné niečo urobiť. Nespadá síce úplne pod rezort kultúry, ale cestovný ruch, ktorý je popoluškou na Slovensku, všade inde aj u nás, či si to chceme priznať, alebo nie, je veľmi úzko spojený s mnohými kultúrnymi ustanovizňami, najmä galériami, múzeami, kultúrnymi pamiatkami. Napr. oblasť cestovného ruchu sme ponechali absolútne bokom, hoci možno je to jedna z tých oblastí, v ktorej sú najväčšie rezervy aktívnej politiky štátu, ktorá by určite priniesla dosť miliónov do pokladnice štátneho rozpočtu a vyriešila by veci, ktoré možno dnes ani nevieme doceniť. Toto sú moje poznámky o tom, čo všetko by podľa môjho názoru malo byť v tomto právnom predpise a chýba. Podčiarkujem a zdôrazňujem, myslím si, že je veľmi málo tých, ktorí sú presvedčení o tom, že spôsob decentralizácie, resp. prenos kompetencií nie je nevyhnutný. Áno, je to nevyhnutnosť, treba ju vykonať. Len vždy ju treba vykonať tak, aby bola na prospech veci. Už z tohto predloženého výpočtu, čo všetko chýba pri úvahách o prenose kompetencie, je zrejmé, že nikto si nedal tú robotu, aby si trebárs dal do poriadku vzťahy medzi tým, čo bude vykonávať ústredný orgán štátnej správy, čo bude vykonávať štát, čo bude vykonávať samospráva, čo bude vykonávať nižší orgán, ktorý je výkonom priamej demokracie v našom štáte. Toto je základná chyba! Preto nám tu teraz veľa vecí uniká, uteká. Áno, prijmeme tento zákon, áno, odfajkneme si splnenie nejakej úlohy veľmi rýchlo, pretože tak to žiada politický tlak, ale aký bude efekt, aký bude výsledok, to ako keby nás už nezaujímalo. Klameme sami seba, že si dobrovoľne pripravujeme obrovské problémy v mnohých odvetviach, ktoré mohli byť týmto dobrým návrhom vyriešené. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec Hudec, za vaše vystúpenie v rozprave. Dve faktické poznámky. Končím možnosť faktických poznámok k rozprave. Pani poslankyňa Tóthová – ako prvá.