R. Bauer, poslanec: (2007-05-16):
Najprv sa chcem vyjadriť k tej téme odborov a sociálnemu učeniu cirkví, ako pán poslanec Faič tu hovoril. Myslím si, že tento návrh novely Zákonníka práce vznikol na podporu postavenia odborárskych bossov, ktorí pred voľbami neskrývane podporovali politickú stranu SMER. Motiváciou vlády je splatiť politický dlh. To je myslím jasné každému. Z hľadiska sociálneho učenia cirkví treba hneď na úvod povedať, že je určite nesprávne, keď odbory podľahnú pokušeniu ťažiť zo svojho mocenského postavenia a presadzovať požiadavky vyslovene politické. To je tiež Laborem exercens, pán poslanec Faič. Narastanie moci je nebezpečné aj pre odbory samotné. Predáci odborov tiež konajú podľa princípov zisku v úvodzovkách a snažia sa dosiahnuť toľko výhod, koľko im sila odborov dovoľuje. Pritom si ale treba uvedomiť, že pracujúci sa nestali členmi odborov, aby slúžili politickým cieľom. Tomu slúžia iné združenia,  politické  strany. Odbory nemajú podliehať uzneseniam politických strán a ani nemajú byť s nimi príliš späté, lebo ak sa to stane, ľahko sa dostanú do rozporu svojou úlohu, ktorou je zaisťovanie práv pracujúcich v rámci všeobecného  blaha celého spoločenstva. Aby som to presne citoval. „Činnosť odborov je obmedzená právom ich členov na náboženskú, mravnú a politickú slobodu.“ Toto treba veľmi zdôrazniť v čase, keď sa na Slovensku prejavuje snaha odborárskych predákov hlásiť sa k socialistickej ideológie. Môže to v odboroch znevýhodňovať pracujúcich s odlišným náboženským alebo politickým presvedčením. Dôležitou povinnosťou odborov je udržiavať vnútornú demokraciu. Odbory vznikajú slobodným združením pracujúcich a ich predstavitelia sú vo všetkých rozhodnutiach povinní riadiť sa vôľou členov. Odboroví predáci, samozrejme, môžu ovplyvňovať názory ostatných členov, ale sú povinní dať každému možnosť vysloviť svoj názor. Odborárska politika nesmie byť vo svojom vnútri oligarchická. Odbory majú veľký vplyv na sociálnu politiku a politiku štátu celkovo, a preto majú i veľkú zodpovednosť a musia zodpovedať za spravodlivý vývoj sociálneho a politického poriadku spoločenstva. V diskusii o Zákonníku práce pred rokovaním Národnej rady často zaznelo, že zamestnanci nemôžu znášať podnikateľské riziko. Že podnikateľské riziko môže znášať len zamestnávateľ. To znamená, ani zástupcovia zamestnancov, či už je to zamestnanecká rada, alebo sú to zástupcovia odborových organizácií nemôžu znášať podnikateľské riziko. Ak teda niekto nemôže znášať riziko, nemôže niesť zodpovednosť, tak potom nemôže si vyžadovať, aby mal vplyv ako subjekt, ktorý túto zodpovednosť a riziko musí znášať. Reprezentatívny prieskum verejnej mienky, ktorý si Republiková únia zamestnávateľov dala vypracovať, potvrdil nesúhlas väčšiny obyvateľstva s novelou Zákonníka práce. Podľa veľkej väčšiny dospelej populácie na Slovensku by Zákonník práce mal byť formulovaný tak, aby mal pozitívny vplyv na hospodársky rast Slovenska a zároveň pôsobil na znižovanie nezamestnanosti. Takýto názor má viac ako 85 % dospelých Slovákov. Opak si myslí od 6 do 12 % obyvateľstva na Slovensku. Takmer 60 % dospelých obyvateľov Slovenska nepodporuje zmeny Zákonníka práce smerujúce k obmedzeniu vykonávania zamestnania ako živnostník. Takéto opatrenia, naopak, podporuje tretina obyvateľstva. Najväčší odpor proti zamýšľaným zmenám je práve v radoch samotných živnostníkov, keď nové návrhy podporuje len 25 % z nich, kým proti navrhovaným zmenám je až 78 % živnostníkov. Nadpolovičná väčšina dospelých obyvateľov Slovenska nesúhlasí so zvýhodňovaním odborárskych pracovníkov. Zvýšenú ochranu odborárskych pracovníkov proti prepusteniu podporuje približne 40 % populácie Slovenska. Proti takémuto zvýhodňovaniu je približne 56 % obyvateľstva. Podobná väčšina nepodporuje platenie miezd odborárskych predstaviteľov z prostriedkov zamestnávateľa. Približne 55 % obyvateľov starších ako 18 rokov je toho názoru, že slovenské odbory nevedia dostatočne účinne a odborne zastupovať záujmy pacujúcich. Práci odborov na druhej strane dôveruje 38 % dospelých Slovákov. Kritickejšie názory na prácu majú, pochopiteľne, mladší ľudia, živnostníci, ale aj ľudia s vyšším vzdelaním a vyšším príjmom. Obyvatelia Slovenska sa tiež kriticky vyjadrili aj k exkluzívnej spolupráci Konfederácie odborových zväzov s jednou politickou stranou. Takúto spoluprácu považuje za správnu 12 % dospelej populácie Slovenska. Naopak, za nesprávnu  ju  považuje   približne 84 % Slovákov. Tento názor je veľmi podobný vo všetkých skúmaných cieľových skupinách. Aj z tohto prieskumu vyplýva, že samotný zámer predkladateľa posilniť vplyv odborov nemá takmer žiadnu podporu medzi obyvateľmi. Je nezmyselný a dovolím si povedať, že je škodlivý pre celé podnikateľské prostredie. Pokiaľ ide o uvoľňovanie zamestnancov na výkon funkcie v odboroch, pôvodný návrh ministerstva bol neuveriteľne ústretový k odborárskym predákom a bol, myslím si, prejavom nostalgie za minulým režimom neslobody, keď peniaze nemali hodnotu. Dnešný návrh poskytnutia pracovného voľna na výkon funkcie v odboroch s náhradou mzdy len na 16 hodín v mesiaci je miernejší, ale stále je neopodstatnený a vo svojej podstate aj kontraproduktívny. Samozrejme, že zhoršuje podnikateľské prostredie a aj týmto zbavuje našu krajinu jednej z podstatných výhod, ktoré ocenila aj Európska komisia vo svojej poslednej hodnotiacej správe. Aj ustanovenie, ktoré predpisuje zamestnávateľovi povinnosť umožniť vstup do priestorov zamestnávateľa súvisiacich s účelom vstupu aj osobe, ktorá nie je zamestnancom zamestnávateľa, ak táto osoba koná v mene odborovej organizácie, v ktorej je združený jeho zamestnanec, nesie v sebe základný rozpor s Ústavou Slovenskej republiky z dôvodu porušenia vlastníckych práv. Čerešničkou na torte rozširovania právomocí na úkor samotných zamestnancov je návrh, aby kolektívne vyjednávanie, spolurozhodovanie a kontrolnú činnosť v podniku mali iba odbory. Zamestnaneckým radám sa berie kompetencia spolurozhodovať. Účel tohto návrhu je jednoznačný. Ide o snahu zlikvidovať existujúce zamestnanecké rady, ktoré stratia opodstatnenosť, keďže budú zbavené podstatných právomocí. Dôvodom si myslím, že je strach odborov z poklesu svojej členskej základne a z konkurencie zo strany zamestnaneckých rád. V prípade prijatia tohto ustanovenia sa odbory stanú výhradným zástupcom zamestnancov bez ohľadu na to, koho skutočne reprezentujú a či si ich prítomnosť väčšina zamestnancov želá alebo nie. Nezmyselnosť tohto návrhu, ktorého jediným účelom je zvyšovať moc odborov, ilustrujú i podmienky pre stanovenie reprezentatívnosti jednotlivých orgánov. Zatiaľ čo odborový zväz je občianske združenie, na ktorého založenie stačia traja zamestnanci a nemusí preukazovať svoju reprezentatívnosť, pre vznik zamestnaneckej rady je potrebná účasť viac ako 50 % zamestnancov. Tento návrh je aj v rozpore s bežnou praxou v krajinách Európskej únie, kde sú zamestnanecké rady prakticky rovnoprávnym subjektom v dialógu so zamestnávateľom. Teraz k pojmu flexiistota alebo flexicurita. Tento pojem sa používa spojením s trhom práce v ostatných rokoch, a to predovšetkým v štátoch Európskej únie. Zaviedli ho do praxe Dáni ako slovo flexicurita ako spojenie slov flexibility a security. Charakterizuje celý dánsky trh práce. Podstatným prínosom tohto systému je, že bezpečnosť a flexibilita si neodporujú, teda bezpečnosť nejde na úkor flexibility a bezpečnosti a naopak. V dánskom systéme je trh práce budovaný na rovnováhe jednoduchého spôsobu prepustenia zamestnanca z práce pri dostatočnom sociálnom zabezpečení v nezamestnanosti. Makroekonomické problémy vyvolané nerovnováhami na trhu práce sú rýchlo flexibilne riešené sociálne vyváženým spôsobom. Dánske ministerstvo práce popisuje opatrenia na trhu práce ako zlatý trojuholník medzi flexibilnými pravidlami pre prijímanie a prepúšťanie zamestnancov, dostatočným systémom podpory a masívnymi aktivačnými opatreniami, ktoré motivujú ľudí pracovať a zároveň im umožňujú získavať kvalifikáciu na trh práce. Dovolil som si týchto pár slov o dánskom modeli aj preto, lebo hodnotiaca správa Európskej komisie z tohto roku posudzuje implementáciu Lisabonskej stratégie spoločenstva predovšetkým z hľadiska štyroch prioritných oblastí schválených na jarnom zasadnutí Európskej rady v marci tohto roku, a to viac investícií do vedy, výskumu a inovácií, po druhé, uvoľnenie potenciálu pre podnikanie, predovšetkým pre malé a stredné podnikanie, a po tretie, lepšie prispôsobenie trhov práce založené na flexiistote. Štvrté, energetická politika a klimatické zmeny. Čiže dánsky model založený na flexiistote je akýmsi vzorom a silným odporúčaním pre všetky členské krajiny Európskej únie. Ak vychádzame striktne z cieľov revidovanej Lisabonskej stratégie, malo by byť jednoznačnou snahou pripravovanej novely Zákonníka práce upraviť vzťahy medzi zamestnancami, zástupcami zamestnancov a zamestnávateľmi tak, aby novela prispela k zvýšeniu zamestnanosti a zabezpečeniu flexibility trhu práce. Európska stratégia zamestnanosti zohráva hlavnú úlohu pri uskutočňovaní cieľov Lisabonskej stratégie v oblasti zamestnanosti a trhu práce. Podľa nej si úspešné uskutočnenie lisabonskej agendy vyžaduje, aby politika zamestnanosti členských štátov vyvážene napomáhala trom vzájomne sa doplňujúcim a podporujúcim cieľom plnej zamestnanosti, kvality a produktivity práce, sociálnej súdržnosti a začleneniu sa do spoločnosti. Pozrime sa teraz na problematiku z pohľadu zamestnávateľov. Mnohí z vládnej garnitúry sa stále pozeráte na podnikateľov ako na ziskuchtivcov, ktorých najväčšou túžbou je nahonobiť čo najväčší zisk, samozrejme, na úkor zamestnancov, čo je vraj samo osebe neetické správanie. Zabúdate, alebo ste ani nepočuli o tom, že aj biznis či podnikanie môže byť založený na morálnom základe a na cnostiach. Pán poslanec Faič bude určite poznať práce vynikajúceho filozofa a spisovateľa Michaela Novaka, ktorého všetci štyria starí rodičia pochádzali z východného Slovenska. Dovoľte, aby som zacitoval z jeho knihy Biznis ako poslanie. Podľa Michaela Novaka „tromi kardinálnymi cnosťami biznisu, teda podnikateľa sú tvorivosť, budovanie spoločenstva a praktický realizmus. Je zrejmé, že každá z týchto cností si vyžaduje podporu iných dobrých návykov. Tvorivosť napríklad potrebuje odvahu, návyk tvrdo pracovať a vytrvalosť. Budovanie spoločenstva si vyžaduje čestnosť, veľkodušnosť a cit pre spravodlivosť. Realizmus v sebe zahŕňa schopnosť počúvať, byť pozorný a vnímavý, ako aj schopnosť rozmýšľať v širokých súvislostiach, byť sebakritický a ochotný uznať svoje chyby. Všetky tieto cnosti potrebujú pracovníci nielen na tých najvyšších miestach, pretože napĺňajú potrebu človeka po osobnej angažovanosti a dokonalosti.“ Toľko citát. Každá múdra vláda by si mala vážiť aj podnikateľov, pretože vďaka ich cnostiam majú zamestnanci prácu. A to je predsa náš spoločný cieľ plná zamestnanosť. Ale môžem zacitovať aj iných autorov, napríklad Peter Drucker, rakúsky spisovateľ, ktorý bol autorom mnohých kníh o manažmente, hovorí, „že najvyšším zdrojom hospodárskeho rozvoja sú ľudia. Sú to ľudia, nie kapitál alebo suroviny, kto rozvíja ekonomiku. Ľudia, ktorí dokážu zorganizovať prácu novým spôsobom, ktorí dokážu vybudovať efektívnu organizáciu vyškolených talentovaných ľudí, ľudia schopní posúdiť veci a zodpovedne rozhodovať“. Som veľmi rád, že mnohí z poslancov aj SMER-u majú skúsenosti z organizovania práce a boli zamestnávateľmi. Na otvorenie automobilky KIA 24. apríla tohto roku som sa potešil, keď som videl súčasného predsedu vlády Roberta Fica aj predsedu predchádzajúcej vlády Mikuláša Dzurindu spolu na slávnostnom akte. Je to prejavom politickej kultúry. Ale ešte radšej by som bol, ak by Robert Fico aj počúval zástupcov týchto najvýznamnejších automobilových investícií na Slovensku za posledné roky, pretože majú vysoký podiel na súčasnom špičkovom hospodárskom raste a obchodnej bilancii. Predstavitelia automobiliek na Slovensku poslali pánovi premiérovi list, v ktorom kritizovali možné zásahy do pracovného práva. Pán Alain Balderou, vyslovuje sa to Balderu, odvtedy napísal pánovi premiérovi: „Zákonník práce bol doteraz konkurenčnou výhodou Slovenska. Ak novela vstúpi do platnosti, stane sa prekážkou.“ Aj z tohto listu jasne vidno, že ak by vláda v oblasti pracovného práva v takom stave, v akom je dnes Zákonník práce neurobila nič a vôbec sa nezaoberala novelou, bolo by to pre Slovensko najlepšie riešenie. Pri rokovaní so zástupcami zamestnávateľov došlo k čiastočnej akceptácii ich argumentov a oproti pôvodnému návrhu, ktorý ministerstvo predložilo začiatkom februára na diskusiu, bolo 18 pripomienok akceptovaných. Ale nebolo akceptovaných ďalších 27 pripomienok, z čoho vidno, že vláda žiadne cnosti na podnikateľoch nevidí. Ďalších 5 pripomienok zostali ako rozpor. Verím, že sa vyriešia v prospech Slovenska. Niektoré som už spomenul. Spomeniem na záver ešte jednu vážnu zmenu – súbeh výpovednej lehoty a odstupného. Uvedené ustanovenie výrazne obmedzuje flexibilitu a zvyšuje náklady zamestnávateľov pri organizačných zmenách. V konečnom dôsledku ide proti zamestnancom a zhoršuje podnikateľské prostredie hlavne v oblasti malého a stredného podnikania, čo bude mať negatívny vplyv na tvorbu pracovných miest v budúcnosti, najmä v menej rozvinutých regiónoch Slovenska. Z pohľadu ochrany zamestnanca je súčasný stav postačujúci. Po doručení výpovede, ak zamestnanec dostane výpoveď z organizačných dôvodov, môže si vybrať, buď dostane adekvátne odstupné a z firmy odíde, alebo mu bude plynúť výpovedná lehota, počas ktorej si môže hľadať nové zamestnanie, čo v prípade flexibilného pracovného trhu by nemal byť problém. Váš návrh v podstate predpokladá, že pracovný návrh bude menej pružný, a preto vzniká potreba väčšej ochrany zamestnanca. Ale samotný predpoklad znepružnenia pracovného trhu je zlý a svedčí tiež o tom, že zachovať súčasný stav tejto právnej normy by bolo pre všetkých aj zamestnávateľov, aj zamestnancov najlepšie riešenie. Klub 500 správne zdôrazňuje, že nie je dobré, ak sa za etalón štandardného Zákonníka práce považujú normy starých členských krajín Európskej únie. Európa už sama osebe musí bojovať s vlastnou konkurencieschopnosťou voči Spojeným štátom, ale aj voči Číne. O tom, že tento boj prehráva, svedčí aj nereálnosť a nesplnenie cieľov Lisabonskej stratégie a neustále sťahovanie sa nadnárodných spoločností smerom ďalej na východ. Slovenská republika má však pred sebou ešte dlhú cestu k tomu, aby sa úrovňou ekonomiky a životnej úrovne všetkých aj zamestnancov vyrovnala priemeru Európskej únie. K tomu potrebujeme vysoké tempo hospodárskeho rastu, vytváranie podmienok na motivovanie k novým investíciám spojeným s tvorbou nových pracovných miest. Ešte stále na Slovensku je málo ľudí, ktorí či po škole, alebo neskôr chcú zostať na strane zamestnávateľov a pomôcť vytvárať pracovné miesta, oproti vyspelým krajinám niekoľkonásobne je tento pomer nižší. Na to musí vytvárať podmienky Zákonník práce tak, aby zo Slovenska neodchádzalo na dividendách pre zahraničných investorov 70 miliárd korún ročne, ale aby tieto prostriedky zostávali na Slovensku vo forme nových investícií a nových pracovných miest. Zodpovednosť za tvorbu a napĺňanie sociálnych programov v spoločnostiach nemajú predstavitelia ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny ani odborárski funkcionári, ale zamestnávatelia. Preto štandardy, ktoré určuje Zákonník práce by nemali ísť nad rámec možností, ktoré dovoľuje ekonomika Slovenskej republiky. Ďakujem za pozornosť.