Dubovcová, Jana, verejná ochrankyňa práv (2013-03-21):
Dobrý deň. Vážená Národná rada Slovenskej republiky, vážené poslankyne, vážení poslanci, vážená pani predsedajúca, som rada, že som sa dostala na rad a že môžem oboznámiť Národnú radu Slovenskej republiky so svojím komentárom povedzme k správe verejného ochrancu práv o jeho činnosti za rok 2012. Ja vychádzam z toho, že písomná správa bola predložená Národnej rade Slovenskej republiky, že poslanci ju majú k dispozícii. Národná rada vo svojom výbore prerokovala túto správu, a preto moje vystúpenie, moje ústne vystúpenie k správe, budem v ňom uvádzať iba a bude sa týkať iba tých vecí, ktoré považujem ja za podstatné a o ktorých si myslím, že by poslanci Národnej rady mali odo mňa aj počuť, nielen čítať. Pokiaľ ide o môj komentár k správe o činnosti verejného ochrancu práv, tak budem sa v ňom venovať dôvodom, dôvodom, ktoré uvádzam v správe, ktoré ma viedli k formulovaniu niektorých opatrení pre Národnú radu Slovenskej republiky a budem sa vo svojej ústnej správe a komentári venovať aj k určitej pôsobnosti verejného ochrancu práv a podmienkach jeho činnosti. Pokiaľ ide o poznatky o dodržiavaní ľudských práv orgánmi verejnej správy a niektorými orgánmi verejnej moci, tak podľa § 23 zákona o verejnom ochrancovi práv by pravidelne mal každoročne podávať verejný ochranca práv Národnej rade správu o úrovni dodržiavania ľudských práv týmito orgánmi a vlastne o tých poznatkoch, ktoré získal z vlastnej činnosti. Ja som sa oboznamovala so správami, ktoré boli predkladané Národnej rade v uplynulých rokoch, a tam podstatnou správu pre Národnú radu bolo to, že v uplynulých rokoch verejný ochranca práv konštatoval, že najčastejšie porušovaným a najviac porušovaným základným ľudským právom je právo na konanie vo veci bez zbytočných prieťahov, a konštatoval aj časté porušovanie práva občanov na súdnu alebo inú právnu ochranu. No a ja musím konštatovať, že za tých deväť mesiacov uplynulého roka ja som čiastočne dospela aj k iným poznatkom. Myslím si, že pokiaľ by som vychádzala tiež iba z podnetov, ktoré podávajú občania verejnému ochrancovi práv, tak by som mohla skonštatovať toto isté, že teda najčastejšie porušovaným právom je právo na konanie bez zbytočných prieťahov buď pred súdmi, alebo inými orgánmi verejnej správy. Ale takýto prístup považujem za nie veľmi dostatočný, pretože občania sa na verejného ochrancu práv obracajú s podnetmi, z ktorých 58 % sa netýka jeho pôsobnosti, pretože ju dobre nepoznajú. To znamená, že urobiť záver len z takého malého výseku poznania by som ja považovala takýto záver za skresľujúci. Verejný ochranca práv má vykonávať okrem poznávania úrovne dodržiavania základných ľudských práv z podnetov, mal by vykonávať aj na základe vlastnej iniciatívy rôzne prieskumy. Prečo ja hovorím, že nestačí vychádzať iba z toho, čo vieme z podnetov, a prečo hovorím, že je to skresľujúce poznanie? Pretože napríklad veľká časť občanov, ktorí, ktorí, žijú v našej republike, nepoznajú, nevedia rozoznať, ktoré sú základné práva a ktoré sú iné práva. A takisto nemusia vedieť, že existuje verejný ochranca práv, a môžu si vysvetľovať jeho pôsobnosť po svojom. Nestalo sa v priebehu minulého roka okrem možno troch prípadov, že by sa na verejného ochrancu práv v podnete, písomne podanom podnete, obrátil napríklad nejaký Róm s určitým problémom alebo problematikou alebo príslušníci národnostných menšín. Čiže pokiaľ by som ja Národnú radu informovala v tom zmysle, že z podnetov som zistila, že najčastejšie porušovaným základným právom je právo na konanie vo veci bez zbytočných prieťahov, bola by to pravda, ale bola by to len malá časť pravdy o úrovni dodržiavania základných práv. V tejto správe sú navrhnuté opatrenia, ktoré navrhuje verejný ochranca práv Národnej rade Slovenskej republiky, a tieto opatrenia teda nevznikli len na základe tých poznaní z podnetov, ale aj na základe vlastnej činnosti. A ja sa teraz k týmto jednotlivým opatreniam zmienim, pretože ostatné podrobnosti o činnosti sú v tej písomnej správe uvedené. Ja dávam odporúčania Národnej rade Slovenskej republiky, aby sa venovala niektorým okruhom tém, ktoré som zistila vo svojej činnosti, a v niektorých prípadoch to zistil aj môj predchodca. Navrhujem Národnej rade a niektorým poslancom, ktorí sa zaoberajú týmito témami, aby sa pokúsili zmeniť platnú zákonnú úpravu nároku na vdovský a vdovecký dôchodok. K tejto téme prišlo veľa podnetov v minulom aj predminulom roku a verejný ochranca práv to navrhoval, ja pokračujem v tomto navrhovaní, aby sa poslanci Národnej rady zamysleli nad touto právnou úpravou, pretože ona umožňuje z takého ľudského hľadiska tým občanom mať pocit, že sú ukrivdení, pretože z nich vznikli dve skupiny týchto vdov a vdovcov. Podľa nich sú ukrivdení tým spôsobom, že od určitého dátumu majú niektorí nárok na inú dávku ako tí predchádzajúci. Nie je to prvýkrát v rámci platných právnych úprav. Samozrejme, že rešpektujem zákaz retroaktivity právnej normy a som si vedomá toho, že každú právnu normu možno nastaviť len do budúcnosti, ale ten pocit krivdy, proste, je taký veľký a tých podnetov je tak veľa, že si myslím, že stojí za to sa s touto právnou úpravou začať zaoberať a pokúsiť sa nastaviť ten systém tak, aby sme možno tento problém odstránili. Ja som rokovala na ministerstve práce, sociálnych vecí a rodiny a bolo mi prisľúbené, že ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny predloží možno v prvom polroku roku 2013 návrh zmeny tejto právnej úpravy, a preto upozorňujem a apelujem na poslancov, aby, ak takýto návrh sem príde, aby si ho naozaj pozorne všimli. A v prípade, ak by neprišiel, tak aby sa tí, ktorí sa zaoberajú sociálnymi vecami, tak aby pouvažovali nad tým, či by sami nemohli nejakú právnu úpravu predložiť. Na základe vlastnej iniciatívy som vykonávala činnosť v oblasti sociálnoprávnej ochrany. Tiež ma k tomu viedlo niekoľko podnetov, ale najmä aj iné informácie, ktoré som mala k dispozícii, takže som vykonávala veľmi rozsiahly prieskum toho, ako fungujú orgány sociálnoprávnej ochrany v Slovenskej republike, a zistila som, že pokiaľ ide o uplatňovanie čl. 3 Dohovoru o právach dieťaťa, tak v Slovenskej republike nemáme pre jeho uplatňovanie vytvorené dobré podmienky v orgánoch verejnej správy, a preto medzi odporúčania, ktoré dávam Národnej rade Slovenskej republiky, som zaradila aj takéto odporúčanie: Navrhujem, aby sa poslanci Národnej rady pokúsili predložiť úpravu, zákonnú úpravu, ktorou by bola vytvorená štátna profesionálna sieť pomáhajúcich profesií, aby boli ustanovené v tomto zákone podmienky pre intenzívne vykonávanie profesionálnej, vyhľadávacej, monitorovacej a pomáhacej terénnej práce, terénnej sociálnej práce, ktorá by slúžila, táto sieť, pre potrebu odborov sociálnoprávnej ochrany. Táto myšlienka nie je nová. Mnohé občianske združenia to navrhovali už po dobu niekoľkých rokov, ale prieskumom mojej činnosti som zistila, že skutočne Slovenská republika je viazaná čl. 3 ods. 3 Dohovoru o právach dieťaťa a má vytvoriť také podmienky, aby sociálnoprávnu ochranu bolo možné vykonávať na patričnej úrovni. Úroveň, ktorú som zistila, tak tú som uviedla v správe, v osobitnej v správe na tému. Správa je zverejnená a tá úroveň je, ja nechcem používať silné slová, ale katastrofálna. Takže preto je najvyšší čas, aby sme naozaj vytvorili štátnu profesionálnu sieť týchto pomáhajúcich profesií a aby sme začali vykonávať na profesionálnej úrovni terénnu sociálnu prácu. Taktiež navrhujem poslancom Národnej rady, aby sa začali zaoberať právnou úpravu pozbavenia spôsobilosti na právne úkony. A to nielen čo do hmotnoprávnej úpravy, ale aj čo do procesnoprávnej úpravy. Je veľa signálov, že táto právna úprava, ktorá pochádza zo 60. rokov, už v súčasnosti nie je dobre uplatniteľná, pretože uplatňovaním doterajších postupov môže dochádzať k porušovaniu základných ľudských práv. Na túto tému vyšlo už aj jedno rozhodnutie, jeden nález Ústavného súdu, čiastočne sa touto tému Ústavný súd zaoberal. A ja apelujem na poslancov Národnej rady, že pozbavovanie spôsobilosti na právne úkony nie je podľa môjho názoru v súčasnosti dobre upravené a že súčasná právna úprava môže byť v rozpore s čl. 14 našej ústavy. Podľa čl. 14 našej ústavy ma každý spôsobilosť na práva. Takže je to veľmi vážna téma a myslím si, že je hodná vašej pozornosti. Tiež prieskumom z vlastnej činnosti som zistila, že bolo by potrebné vstúpiť do právnej úpravy právneho postavenia zamestnancov v tých prípadoch, keď z nejakých dôvodov skončí zamestnávateľ vykonávanie svojej činnosti a nevydá o tom doklady týmto zamestnancom. (Ruch v sále. Krátka pauza. Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)