P. Hrušovský, predseda NR SR: (2004-12-14):
A. Blajsko, poslanec: Vážený pán predseda, vážené poslankyne, poslanci, pán minister. Skôr ako začnem svoje vystúpenie, ktoré bude trošku obsiahlejšie, chcem reagovať, lebo som nestihol faktickú. Nemôžem súhlasiť s tým, čo povedal pán podpredseda vlády povedzme na mzdy. Je síce pravda, že mzdy v tomto roku konečne v reálnej hodnote uvádza Štatistický úrad hodnotu plus 1,7 %, ale keď som išiel podľa odvetví, tak som zistil, že v školstve, v zdravotníctve a v iných profesiách, v sociálnej sfére sú mínusové hodnoty, čiže reálna mzda v týchto odvetviach nerastie, stále je v mínusovej hodnote. Sprostredkovatelia vo finančných firmách, tí majú najvyšší nárast, toto je pravda. Ďalej sa hovorí, že my chceme deptať národ, že je to neúnosná situácia pri reformách. Tiež s tým nemôžem súhlasiť. My nikoho nedeptáme. My dostávame akurát listy s prosbou, aby sme niečo s týmito vecami robili v Národnej rade, aby sme našli nejakú mieru spravodlivosti pre tých, ktorých sa to najviac týka v oblasti chudoby. Vážený pán minister, vo svojom vystúpení budem postupovať pragmaticky. S využitím tejto chvíle na to, v čom sa rozchádzame, ak hovorím za Klub Ľudovej strany - Hnutie za demokratické Slovensko pri vnímaní sociálnej politiky. Počet slovenských domácností v strednom pásme sa v poslednom období výrazne znížil a vzrástol počet rodín v nižších príjmových skupinách. Aj keď mnohí analytici tvrdia, že podmienky na rozšírenie strednej vrstvy obyvateľstva sa zlepšujú, informácie Štatistického úradu sú v priamom rozpore s týmito tvrdeniami. Obdobné tvrdenia, čoho obyvatelia Slovenskej republiky sú svedkami, je aj fakt, že výrazne klesá nezamestnanosť, ale na strane druhej nerastie zamestnanosť. Z materiálu o sociálnej situácii obyvateľstva Slovenskej republiky k prvému polroku tohto roku vyplýva, že zamestnanosť mierne klesla. Viem, že súčasné, nové informácie zo Štatistického úradu hovoria o miernom náraste. Základným problémom strednej vrstvy, ktorý zďaleka nezodpovedá normálnemu rozdeleniu spoločnosti, sú príjmy domácností a nástroje jednotlivých politík vlády na ich stimuláciu. V zdravej spoločnosti najpočetnejšou skupinou by mala byť stredná vrstva, ktorá dosahuje priemerný príjem, a rovnaký by mal byť počet domácností s najnižšími a najvyššími príjmami. Z uvedeného vyplýva, že priemerný príjem by malo mať najviac ľudí. V Slovenskej republike sme svedkami úplne opačného javu. Rastie počet domácností, ktoré majú nižší príjem na osobu v domácnosti, ako je priemerný, v súčasnosti sa tento priemer pohybuje okolo zhruba 7 000 korún mesačne. Za posledných 6 rokov sa rozdiely neustále prehlbujú. Rozdelenie príjmov v roku 1996 sa skôr podobalo tomu normálnemu, skupina s priemernými príjmami bola početnejšia ako tá s najnižšími a najvyššími. V roku 1996 bol počet domácností v strednom príjmovom pásme vyše 120 000, v roku 2004 sa počet domácností v strednom príjmovom pásme znížil na približne 40 000 domácností. Naopak, zvyšuje sa počet nízkopríjmových domácností a, samozrejme, aj počet tých v najvyšších príjmových pásmach. V čom spočíva táto anomália, ktorá sa za posledných 6 rokov, myslím si, vymkla z rúk vlády Slovenskej republiky. Transformácia sociálnej sféry, kam patria aj príjmy domácností, sa začala v roku 1990 a mala prispôsobiť celú oblasť sociálnej politiky novým úlohám, najmä však mala zistiť sociálnu priechodnosť ekonomickej transformácii. Normálny vývoj v 90. rokoch v oblasti udržania najpočetnejšej vrstvy strednej z hľadiska príjmov domácností vidíme v tom, že sme volili pri súbežnej ekonomickej a sociálnej transformácii citlivý a vyvážený prístup, ktorý rešpektoval vnútorné podmienky a zachovával takisto sociálny zmier. Takýmto prístupom sme chceli vytvoriť prostredie na zásadné právne úpravy v záujme ich prispôsobenia sa spoločenským možnostiam a, samozrejme, aj medzinárodným štandardom. Ľudová strana - Hnutie za demokratické Slovensko si bola vedomá neodkladnosti reforiem jednotlivých sfér spoločnosti, no vychádzala z predpokladu, že časový horizont z hľadiska dopadov na ľudí musí byť citlivý a vyvážený k rastu životných nákladov pre jednotlivé domácnosti. V roku 1998 vláda Mikuláša Dzurindu zvolila iný postup. Pri transformácii jednotlivých sfér spoločnosti a prakticky až dodnes sa používa metóda, ja jej hovorím metóda šokovej terapie. Zdôrazňujem však, pán minister, že vaším príchodom do vlády Slovenskej republiky v roku 2002 sa uplatnili tie najtvrdšie liberálne dopady na obyvateľstvo Slovenskej republiky. Pamätám sa na svoje prvé vystúpenie v Národnej rade Slovenskej republiky, kde sa vo väzbe na Programové vyhlásenie vlády prijalo 23 noviel sociálnych zákonov s uplatnením veľmi tvrdých reštrikcií proti občanom tejto republiky. Každá vláda, i tá dnešná, si musí uvedomiť priamu závislosť sociálneho vývoja od vývoja ekonomiky a na strane druhej musí hodnotiť dopady ekonomického vývoja na vývoj životnej úrovne obyvateľstva, respektíve na vývoj sociálnej situácie obyvateľstva. Uvedený fakt Ľudová strana - Hnutie za demokratické Slovensko pokladá za základnú príčinu nárastu fenoména chudoby Slovenskej republiky, kde každý desiaty občan žije pod hranicou chudoby a približne 400 000 domácností prežíva v pásme chudoby. Sme si vedomí, že uvedenú problematiku postavenia strednej vrstvy Slovenskej republiky je potrebné analyzovať z viacerých strán. Ja som ju rozoberal z oblasti chudoby a hmotnej núdze, príjmovej skladby domácností, daňovej reformy, regionálnych rozdielov, ich rozsahu a takisto ich riešenia. Situáciu malého a stredného podnikania, poslednými, ktorými sa nebudem dnes zaoberať, lebo nie je to vo vašej kompetencii, a myslím, že je to skôr problém vlády. Pán minister, ja sa osobne nepozerám na vaše odvolávanie z funkcie ministra práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky cez prizmu opozície, že vám napríklad vyčíta neplatenie odvodov, keď ste ešte neboli ministrom. Mňa viac zaujíma ako poslanca Národnej rady Slovenskej republiky za Ľudovú stranu - Hnutia za demokratické Slovensko, ktorý nepodporil Programové vyhlásenie vlády Slovenskej republiky, prečo neplníte vy ako predstaviteľ vlády Slovenskej republiky vlastný program a prečo ste prispeli k narastaniu toho spomínaného fenoménu chudoby. Budem konkrétny. V Programovom vyhlásení vlády Slovenskej republiky v tretej časti, sociálna oblasť, sa píše: „Základným cieľom sociálnej politiky vlády bude motivovať ľudí v produktívnom veku k aktívnej práci a zároveň vytvoriť systém sociálneho zabezpečenia, ktorý by v prípade absencie vlastných príjmov alebo hmotnej núdze poskytol všetkým občanom solidárne zdroje na pokrytie ich primeraných životných potrieb“. Ústava Slovenskej republiky, teda čl. 39 ods. 1 zaručuje primerané hmotné zabezpečenie napríklad v starobe. Vy hovoríte, že poskytnete všetkým občanom solidárne zdroje na pokrytie ich primeraných životných potrieb. Životné minimum, pán minister, ako nástroj sociálnej politiky sme v minulosti brali ako hranicu, ktorá odpovedá ustanoveniu čl. 39 Ústavy Slovenskej republiky. Dávkový systém mal fungovať cez valorizačný mechanizmus vo väzbe na rast životných nákladov tak, aby občan to životné minimum mal. Ak pán podpredseda vlády dnes konštatoval, že dávkový systém sa zneužíval, tak chcem upozorniť ctenú snemovňu, žiadny handikepovaný občan, invalid, nemohol zneužiť dávku. Mohol ju zneužiť len ten, kto tento nástroj prerozdeľoval, čiže úradník. A ja si myslím, že bolo treba ísť v reforme touto cestou, a nie na tých biednych ľudí. Vy ste svojimi rozhodnutiami dosiahli, že občan v hmotnej núdzi, ak je osamelý, má nárok na základnú dávku 1 450 korún, pričom po zarátaní všetkých možných príspevkov môže dosiahnuť maximálne 3 280 Sk, čo, samozrejme, nie je životné minimum. Pre rodinu so štyrmi deťmi je dávka v hmotnej núdzi 4 200 korún, maximálne s príspevkami dosiahne 6 840 korún. Výrazne, a to si určite uvedomujete, pán minister, aj vy, boli postihnuté hlavne viacpočetné rodiny s mnohými deťmi. U osamelých dôchodcov vznikla v mestách neúnosná situácia. Z hľadiska nízkych príjmov, respektíve aj nepríjmov počas aktívneho života môžu mať dôchodok, ktorý bude pod hranicou životného minima. Nedávno ste, pán minister, nepodporili snahu opozície dostať minimálny dôchodok do úrovne životného minima. V programovom vyhlásení je, pán minister, napísané: „Vláda zabezpečí minimálnu garantovanú výšku starobného dôchodku pre občanov patriacich do rizikových skupín“. Pán minister, neposkytujete občanom solidárne zdroje na pokrytie ich primeraných životných potrieb, o tom svedčia tisícky listov, ktoré nedostávam len ja, ale viem o tom, že ich dostávajú všetci poslanci Národnej rady, dostávate ich vy a na všetky ústredné orgány štátnej správy. Na tej istej strane Programového vyhlásenia vlády Slovenskej republiky sa píše: „Vláda pripraví podmienky pre postupné vytvorenie bezpečného a spravodlivého dôchodkového systému postaveného na troch pilieroch, ktorý bude univerzálny pre všetkých ekonomicky aktívnych občanov“. Pán minister, klub poslancov Ľudovej strany - Hnutia za demokratické Slovensko nemôže vnímať dôchodkovú reformu, ako je v súčasnosti nastavená, ako spravodlivú. Ba dokonca som presvedčený, že ju za spravodlivú nepokladajú ani poslanci koalície v Národnej rade Slovenskej republiky, lebo sú to vybraní zástupcovia občanov Slovenskej republiky a oni písomne cez listy informujú svojich zástupcov v Národnej rade o súčasných skrivodlivostiach páchaných na občanoch. Vy sám dobre viete, že v médiách sú zverejnené reálne príklady zvýhodnenia 4 400 dôchodcov, ktorí išli do dôchodku po 1. 1. 2004. Tieto zvýhodnenia v extrémoch dosahujú sumu 10 000 korún oproti výške priznaných dôchodkov pred dátumom 1. 1. 2004. Samozrejme, že všetci poslanci Národnej rady prajú výšku novopriznávaných dôchodkov, ale pýtame sa, kde je spravodlivosť? A o čo sa z hľadiska zásluhovosti viac pričinil ten, kto odchádza do dôchodku po 1. 1. 2004, ako ten, kto odišiel do dôchodku pred 1. 1. 2004, napríklad v novembri roku 2003. Pán minister, v životnej úrovni dôchodcu to robí rozdiel aj 70 000 na rok a vy ste touto reformou jednoducho odpísali približne 805 000 dôchodcov. Musím povedať, že približne 805 000 dôchodcov musí svoj život dožiť nespravodlivo, s nižšími príjmami, čo z pohľadu diskriminácie a rovnosti šancí, pán kolega, je neprípustné. Pán minister, poznám muža, ktorý má 77 rokov. Chcem vám a takisto ctenej snemovni uviesť jeden príklad skrivodlivosti a diskriminácie niekoľko tisíc dôchodcov cez zákon č. 461/2003 Z. z. o sociálnom poistení. Tento muž svoj celý aktívny vek námezdne pracoval, odvádzal, platil dane, poplatky a odvody predpísané štátom. Toho času, ako som uviedol, je to 77-ročný muž a navyše 7 rokov osamelo žije, ovdovel. Vdovecký dôchodok nepoberá, i keď podľa, pamätáte si, nerealizovaného zákona č. 413/2002 Z. z. o sociálnom poistení tento vdovecký dôchodok mužom vdovcom, dôchodcom mal byť priznaný od 1. 7. 2003. Vážené poslankyne, poslanci, pán minister, viete sa vcítiť do situácie človeka, ktorý takmer prežil svoj život a dožil sa v ťažkej sociálne situácii toho, že bude poberať vdovecký dôchodok, ako to urobili v roku 1996 aj v Českej republike. No naraz sa prijme zákon 461/2003 o sociálnom poistení a necitlivo sa v ňom povie, že nárok na vdovecký dôchodok majú len tí, ktorí ovdovejú po 1. 1. 2004. Nezabudnem na zdôvodnenie ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky na výbore pre sociálne veci a bývanie, keď štátny tajomník sucho konštatoval v zdôvodnení: „Nie sú na to peniaze.“ Preto prijmeme v Národnej rade diskriminačný zákon, čo z hľadiska rovnosti šancí a spravodlivosti je, myslím si, neprípustné. Pán minister, štyrikrát som inicioval cez pozmeňujúce návrhy riešenie tohto problému, vždy ste umravňovali koaličných poslancov, aby za to nehlasovali, i keď ja viem, že sami boli presvedčení, že mám pravdu. Ďalej nepokladám za spravodlivé v dôchodkovej reforme, že kastujeme spoločnosť. V programovom vyhlásení máte zapísané, že systém bude univerzálny. Aká je pravda? No nie je. Máme osobitné režimy dôchodkového systému pre sudcov, policajtov a armádu. Nebudem porovnávať neporovnateľné. Len skonštatujem, že je to ďalšia systémová nespravodlivosť pre ľudí v  povolaniach učiteľ, lekár, inžinier a v ďalších. Ďalej citujem z Programového vyhlásenia vlády Slovenskej republiky: „Naším zámerom je odstrániť najmä deformácie, ktoré zakladajú neopodstatnené nerovnosti medzi občanmi“. Pán minister, vy ich neodstraňujete, a keď aj odstraňujete, zároveň vytvárate ďalšie nerovnosti. V Programovom vyhlásení vlády Slovenskej republiky sa ďalej píše: „Vláda prehodnotí aj štruktúru a pôsobnosť orgánov Sociálnej poisťovne tak, aby sa zefektívnila aj činnosť a dosiahol lepší systém kontroly“. Aká je skutočnosť. Keď sme Ľudová strana - Hnutie za demokratické Slovensko odchádzali z vlády v roku 1998, dôchodkový fond bol v prebytku, približne 11 miliárd slovenských korún. Sociálna poisťovňa dnes po zmenách má predpokladanú celkovú stratu v tomto roku 16,9 miliardy slovenských korún. Kto za toto zodpovedá, prečo vláda minulý týždeň stiahla z rokovania bod hospodárenie Sociálnej poisťovne. Je práca v Sociálnej poisťovni efektívnejšia pri piatich riaditeľoch, keď občania čakajú na svoj dôchodok aj šesť mesiacov od podania? Mám na takéto tvrdenie dôkazy, samozrejme, listy občanov, a viem, že ich majú aj kolegovia z koalície. Vrátim sa ešte k chudobe a k hmotnej núdzi. Svetová banka označuje životnú úroveň Slovákov ako všeobecne vysokú, na úrovni ľudského rozvoja Slovensku prináleží 40. miesto vo svetovej tabuľke. Je však pozoruhodné, že s porovnateľnými štátmi nám prináleží tretie miesto od konca, za nami sú už len Rusko a Lotyšsko. Chudoba meraná hmotnou núdzou na Slovensku v posledných 6 rokoch rastie. V roku 2003 žilo pod hranicou životného minima, čiže v hmotnej núdzi vyše 543 000 občanov Slovenskej republiky, čiže ako som už uviedol, každý desiaty občan Slovenska. V roku 2002 existovalo v hmotnej núdzi približne o 10 000 občanov menej. V správe o sociálnej situácii obyvateľstva sa uvádza počet poberateľov sociálnych dávok klesol v roku 2003 z vyše 319 000 na necelých 278 000, čo ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny považuje za jeden z ukazovateľov miery chudoby na Slovensku. Neuvádza sa však, ako sa tento efekt poklesu poberateľov sociálnych dávok dosiahol, lebo jednoznačne išlo o tvrdú reštrikciu cez zákonné normy schválené koalíciou v Národnej rade Slovenskej republiky. Podľa Svetovej banky chudoba na Slovensku má niekoľko dôvodov - nezamestnanosť, nízke príjmy, vzhľadom na potreby vyživovaných rodín, nedostatočná pracovná kvalifikácii, diskriminácia a v neposlednom rade aj sociálne vylúčenie. Aj keď Slovensko má oveľa menší podieľa ľudí žijúcich z menej ako 4,3 dolára na deň, ako je Maďarsko, Estónsko, či Poľsko, ale v porovnaní s nimi má Slovensko dvakrát viac populácie žijúcej pod hranicou 2,15 dolára na deň. Z uvedeného vyplýva, že na Slovensku žije väčšia skupina ľudí na spodnej hranici príjmu, ktorá je nemajetná v absolútnom zmysle. Vo všeobecnosti platí, že ľudia s najnižším stupňom ukončeného vzdelania majú aj najvyššie riziko života v chudobe. Domácnosti, na čele ktorých je nezamestnaná osoba, sú výrazne vystavené niekoľkokrát vyššiemu riziku chudoby ako tie, ktorých živiteľ pracuje alebo je dôchodca. Najnovšia štatistika hovorí, že kým spomedzi zamestnaných a dôchodcov žije pod hranicou chudoby 7,5 % domácností, pri rodinách s nezamestnaným živiteľom je to až 44,7 %. Riziko spadnutia pod hranicu chudoby na Slovensku stúpa aj s počtom vyživovaných detí. Rodiny s deťmi sú vystavené oveľa väčšiemu riziku chudoby ako bezdetné rodiny. Toto tvrdenie potvrdzuje aj fakt, že rodiny s tromi a viac deťmi predstavujú iba 6,3 % obyvateľstva Slovenskej republiky, ale tvoria až 18,1 % chudobných, čo potvrdila vo svojej najnovšej štúdii na Slovensku aj skupina analytikov Svetovej banky. Ďalej je dokázané, že existujú dôležité rozdiely v rizikách chudoby podľa regiónov a medzi mestskými a vidieckymi domácnosťami. Celkovo najvyššie riziko chudoby bolo zistené v košickom kraji, je to 40,7 % nad priemerom Slovenskej republiky. Ďalej nitriansky a prešovský región. V oblasti príjmovej skladby úvodom je dôležité poznamenať, že čím je viac detí, tým je menší príjem v domácnosti. Najchudobnejšia slovenská domácnosť je z prešovského kraja, kde podľa štatistických zistení vyplýva, že táto domácnosť má 6 a viac členov, kde pracujú len dvaja z nich. Je samozrejme, že na to, aké má domácnosť príjmy, výrazne vplýva počet závislých detí. V bezdetnej domácnosti sa pohybujú príjmy na jej člena približne 8 250 korún, v domácnostiach s viac ako 5 vyživovanými deťmi je to iba 3 485 slovenských korún. Je to temer päťtisíckorunový rozdiel. Takáto domácnosť žije predovšetkým so sociálnych príjmov a tieto tvoria až 50 % ich rozpočtu. V domácnosti, kde dvaja ekonomicky aktívni členovia živia 5 a viac detí, patria medzi skupiny s najnižšími príjmami. Príjem opäť rastie vo veku starších domácností s menším počtom závislých detí. Sú to domácnosti, kde sú už deti odrastené, zarábajú, ale bývajú v spoločne v domácnosti rodičov. Najviac príjmov v domácnosti plynie z pracovnej činnosti, pričom najvyššie priemerné platy, teda príjmy na osobu štatistický úrad zaznamenal v bratislavskom kraji. Ide o 1 700 Sk mesačne viac, ako je celoslovenský priemer, a naopak, v prešovskom kraji majú v domácnosti príjem na osobu o 600 Sk menej, ako je celoslovenský priemer. Pán minister, keďže ste neboli prítomný pri rokovaní štátneho rozpočtu, dovolím si ešte na záver svojho vystúpenia podotknúť niekoľko tém, ktoré chcem predniesť z titulu, že nemôžem súhlasiť, a preto smer ani nesúhlasili so štátnym rozpočtom, pretože sme mali rozpory práve v tej sociálnej oblasti. Vo výdavkoch na pomoc v hmotnej núdzi, ktoré sme v tomto roku zreformovali, dochádza k reštrikcii v štátnom rozpočte a v budúcom na tieto účely rezort financií rozpočtuje o štvrtinu, teda o 2,7 miliardy zdrojov menej. Sociálne odkázaným treba podľa nášho názoru viac pomáhať. Skúste neumrieť od hladu, ak vám štát pomôže v hmotnej núdzi, teraz použijem tú priemernú hodnotu z materiálov sociálnej situácie obyvateľstva, 2 742 Sk. Je dlhodobo udržateľný systém Sociálnej poisťovne? Dávam otázku. Ak sa v budúcom roku neráta so štátnym krytím deficitu dôchodkových fondov, sociálne poisťovne, v ďalších sa už ráta, trebárs s troma - desiatimi a dvanástimi miliardami korún ročne, opakujem, bude to stačiť? Keď sa minú uvedené zdroje, ktoré sú teraz v Národnej banke Slovenska, budeme mať dostatok zdrojov na vykrývanie deficitov priebežného piliera v rámci dôchodkovej reformy? Prečo až 17 a v ďalšom roku až takmer 40 % zdrojov na rekvalifikácie, ktoré dostávame aj z Európskej únie, dávame na rekvalifikácie pre súkromné zahraničné firmy? Výpadok v príjmoch na starobné poistenie 7,3 miliardy, ako aj 8,78-miliardové zníženie zdrojov rezervného fondu chce Sociálna poisťovňa riešiť vlastnými silami. Pýtam sa: Budeme mať na to, keď som už uviedol, ako som uviedol, je v tomto roku prepad 16,9 miliardy Sk. Kriticky hodnotíme aj predpokladaný 12-percentný pokles poberateľov invalidných dôchodkov, čo nie je spôsobené, pán minister, lepším zdravím obyvateľstva, ale plánovanou, podľa mňa, ďalšou reštrikciou. Vážený pán minister, dovoľte mi v závere svojho vystúpenia skonštatovať jedno: Vystúpil som pragmaticky a keďže ste podporovaný aj vládou, počty hovoria, že zotrváte vo svojom poste, mienil som svoju reč k vám preto tak, aby ste našli a pochopili aj opozíciu, o čo jej ide, aby ste hľadali cestu ako zmierniť to utrpenie obyvateľstva, o ktorom som hovoril. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)