Frešo, Pavol, poslanec NR SR (2012-08-06):
Ďakujem veľmi pekne, pani predsedajúca. Vážený pán minister, vážené kolegyne poslankyne, vážení kolegovia poslanci, hovoril som dopoludnia o tom, že tento zákon ako taký sa dotýka takého obrovského množstva ľudí, že prijímať ho v skrátenom legislatívnom konaní nie je správne. Rozvediem to podrobnejšie. Pripomínal som už, alebo hovoril som o tom, že boli tu snahy urobiť ústavný zákon, ktorý by riešil túto problematiku v rokoch 2006 – 2010. Myslím si, že rôzne úvahy aj tu v pléne hovorili o tom, že by to nemalo byť už prijímané jednoduchými zákonmi, že by na týchto zmenách sa mala koalícia, opozícia dohodnúť spoločne, ale musím konštatovať, že presný opak je tento návrh na skrátené legislatívne konanie. Je to presný opak preto, lebo ak chcete niečo urobiť v širokej zhode, no, tak to urobíte tak, že verejnosť aj politické strany, poslankyne, poslanci, odborníci, ekonómovia, novinári, analytici, všetci tomu rozumejú. Ak to ale chcete urobiť rýchlo, doslova za pár hodín, no, tak riskujete presne to, čo sa tu na pôde Národnej rady stalo, to znamená, že urobíte právny prešľap. Právny prešľap spôsobil, že tu vlastne stojím druhýkrát s tým istým, to znamená s debatou o tom, že či zákon pustiť do zrýchleného legislatívneho procesu, áno, alebo nie. Znova by som rád pripomenul, že toto nie je len akademická právna debata, aj keď tá, samozrejme, má svoje ratio, a tu upozorním, že zákon bol aj rovnako v skrátenom pripomienkovom konaní. Čiže nie je pravda, čo tu hovoril pán minister, že to bolo riadne dané do Národnej rady, riadne pripomienkované, no, nie, nebolo to riadne pripomienkované, bolo to mimoriadne pripomienkované, tiež so skrátenou lehotou. Bolo to dané riadne do Národnej rady, ale vzápätí bol zvolený postup zo strany vlády ten, kvôli ktorému tu dnes sme a kvôli ktorému tu debatujeme, bol zvolený postup, ktorý hovorí, že urobme to v skrátenom legislatívnom konaní, lebo hrozia, a teraz veľmi veľa dôvodov, rôzne škody, rôzne naliehavé okolnosti. Ja by som sa o tomto sporil, pán minister, skúsil som osloviť aj pána ministra Boreca, aby sa vyrovnal s tými argumentmi, ktoré hovorila pani poslankyňa Žitňanská, kde hovorila, že nie je pravda, že sú splnené právne náležitosti pre to, aby mohol byť zákon prijatý v skrátenom legislatívnom konaní, a pán minister Borec na to nereagoval, asi táto debata na pôde parlamentu nie je preňho dostatočne zaujímavá, dôležitá o takomto zákone. Je mi to ľúto, ale ja budem v tej argumentácii pokračovať. Čiže právne nemáme žiadnu odpoveď, či je to správne, alebo nie je to správne, máme právny názor, ktorý hovorí, že to nie je správne, máme názor, a myslím si, že to nie je ani názor, ale skorej holý fakt, že bolo skrátené pripomienkové konanie samotné, to je ako holý fakt a teraz následne je to žiadosť vlády o to, aby bol skrátený legislatívny proces ako taký. Ja som presvedčený o tom, že by sme to mali odmietnuť, pán minister a vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci. Mali by sme to jednoducho odmietnuť a povedať, keďže nevidíme žiadne obrovské škody, ktoré by nastali, je to na nás, ako to posúdime, to nie je nejaká právna debata len, právna debata je, či to vôbec môžete urobiť. Ale keďže nevidíme žiadne obrovské škody, ktoré by nastali z toho dôvodu, že si ľudia sporia na dôchodok ešte aj v mesiaci august, no, tak potom to vráťme, odmietnime a povedzme nie, chceme riadne prijatie zákona. Lebo naozaj, z toho, čo tu bolo odprezentované, ja sa dotknem tých dôvodov, ktoré som tu počul, a to je napríklad znížený výber daní. Poviem to úplne jasne a zrozumiteľne, lebo bola tu oslovovaná SDKÚ – DS v tejto súvislosti, áno, daňový systém bol veľký problém a za tento problém sme dostali vyvodenú politickú zodpovednosť vo voľbách 2012. Všetci tomu rozumieme, tak to má byť, tak je to správne. Ale nechápem, prečo vláda si plánuje v tomto materiáli, vážené kolegyne, vážení kolegovia, kde na prednej strane je podpísaný predseda vlády a na konci je podpísaný predseda vlády a pán minister práce, sociálnych vecí, plánuje daňový výpadok tuto hneď 1,2,3, tretí odstavec, v budúcom roku 320 mil. eur. Samotný tento materiál by si zaslúžil obrovskú pozornosť a obrovský výkričník, alebo povedal by som, je to až takmer bomba, keď vláda priznáva, že v čase, keď máme hospodársky rast, ktorý je viac ako plánovaný, sa plánuje v tomto materiáli vybrať o 320 mil. eur na budúci rok, to znamená v čase, keď už dávno je daňový systém vyriešený, o 320 mil. eur viacej. Toto je pre mňa nepochopiteľné, že týmto sa argumentuje. Ja ak by som bol úplne presný, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, v tomto materiáli je napísané, že vláda stráca kontrolu nad výberom daní. To je tu v skutočnosti napísané. No, ale to sa nerieši predsa tým, že zoberieme tým, ktorí si sporia na dôchodky. To sa rieši tým, že sa urobí poriadok na ministerstve financií, na daňovom úrade a že sa prijmú prípadné zákonné normy, ktoré by som tu očakával, ktoré zamedzia možnému úniku daní, že sa tu zvedie jedna poriadna debata, že ako je možné, keď je hospodársky rast, aby klesal výber daní oproti tomu, ktoré boli plánované, a že sa bude viesť jedna normálna expertná debata, ktorá bude mať nejaké výsledky, možno legislatívne, možno len výsledky smerom k členom jednotlivým vlády, aby urobili svoju prácu poriadne. No, ale my máme toto ako hlavný dôvod, keďže v odseku 3 toho, prečo tu stojím a prečo robíme skrátený legislatívny proces. No, ja si myslím, že hlavný dôvod, ktorý by mal nás sprevádzať pri prijímaní takéhoto vážneho zákona, by mal byť nasledujúci. A poviem ich normálne, jeden, druhý, tretí. Takže 1a. Dohodári, ktorí vlastne budú platiť väčšie odvody a budú mať nevýhodnejší spôsob ako si zarobiť. To považujem za veľmi, veľmi zlú úvahu aj z hľadiska toho, čím zdôvodňujete tento návrh na skrátený legislatívny proces, lebo vy ho zdôvodňujete tým, že sú výpadky v štátnom rozpočte. No, ale vy potom prijímate opatrenie, o ktorom by sa dalo pomerne s úspechom o ňom diskutovať, že povedie nie k tomu, že budú zvýšené príjmy, ale povedie k tomu, že bude narastať šedá ekonomika. To znamená, ľudia budú vyplácaní viacej na ruku, vtedy nebudú platiť ani tú daň, ktorú platia dnes, a už vôbec nie odvody samotné. Veľmi podobne vnímam ako kontroverzné, že tento návrh zákona zvyšuje odvodové minimá a všetky tie veci, ktoré s tým súvisia, živnostníkom. To znamená, ľudí, ktorí dnes zápasia s krízou, núti platiť vyššie odvody, viac ich zaťažuje a oni si budú vyberať medzi tým, či zostanú v systéme na strane tvorby zdrojov alebo na strane poberateľov dávok. To vnímam ako mimoriadne kontroverzné opatrenie z hľadiska toho, s čím zdôvodňujete návrh na skrátené legislatívne konanie, z hľadiska teda výpadku. No, a potom, samozrejme, z hľadiska výpadku a vôbec dlhodobej udržateľnosti verejných financií znižovať príspevok do druhého piliera z 9 na 4 percentá je jednoznačné destabilizovanie systému zo strednodobého a dlhodobého hľadiska. Čiže výpadkom v rozpočte, konsolidáciou verejných financií, keď je zdôvodňované, prečo máme v skrátenom legislatívnom procese prijať tento návrh zákona, no, tak ja len upozorňujem, že tri časti tohto návrhu zákona idú proti tejto podstate. O dvoch môžeme viesť debatu. O dvoch môžeme viesť debatu, či keď zdaníte poriadne a odvodmi zaťažíte ľudí, ktorí chodia na brigády popri svojej robote, či to budú s radosťou platiť, alebo prejdú do šedej sféry ekonomiky. Môžeme debatovať o tom, či živnostníci zatnú zuby a potiahnu ešte ďalej, ale ja si myslím, že skorej nie. Tam by som videl viacej prorastové opatrenia, o ktorých hovoríte, že ich budete robiť. Ale nie potom až všetci vrátia živnosť, ale vtedy, keď ešte tú živnosť majú a kedy sa z krízy vyhrabávajú. Ale druhý pilier, tam je to jednoznačné, dámy a páni. Strednodobá udržateľnosť verejných financií podľa všetkých možných kritérií je založená na tom, že sa na dôchodok sporí a neplatí sa z priebežného systému. Čiže tie argumenty, ktoré ako ekonomické uvádzate, že prečo treba rýchlo, hneď, teraz konať, stoja veľmi na vode a už samotné toto poznanie by nás malo priviesť k takému rozhodnutiu, že nebudeme podporovať, aby sme to vybavili krátko, za niekoľko hodín, ale budeme podporovať to, aby sme celú vec poriadne predebatovali, najlepšie na expertnej úrovni, umožnili vychytať rôzne chyby a naozaj sa vyvarovali niečoho veľmi, veľmi krátkodobého. Pán minister Richter použil výraz reforma. No, toto je naozaj výraz, ktorý je veľmi kontroverzný. Lebo mali sme reformy, ktoré umožnili splatiť čierne diery, ktoré vznikli po Mečiarovej vláde, '94 – '98. To boli reformy. Ale Slovensko zažilo aj iné reformy. Napríklad menovú reformu v päťdesiatom, myslím, treťom roku. To bolo vtedy, keď ľudia prišli o svoje úspory. Mne sa tento návrh zákona zdá viacej bližší tej menovej reforme z päťdesiateho tretieho, lebo treba ľuďom popravde povedať. Ak to rýchlo prijmeme, tak si budú menej sporiť, ich dediči budú menej dediť a budú mať menej úspor a štát bude mať viacej peňazí. Chcem upozorniť na to, že tá debata alebo ten podklad, ktorý vlastne sme dostali a ktorý naozaj v sebe obsahuje aj veľmi varovný signál o tom, že štát má problém s výberom daní už na budúci rok plánovaný, naozaj nie je dôvodom pre to, aby sme súhlasili so skráteným legislatívnym konaním. To je skorej dôvod na to, aby sme sa zamysleli, ako verejné financie spravuje súčasná socialistická vláda. A na tú otázku, prečo na budúci rok dostávame 320 mil., už teraz rátame, že nevyberieme na daniach, hoci máme omnoho vyšší hospodársky rast, ako sme plánovali, na to sme nedostali žiadnu poriadnu odpoveď. Vrátim sa k legislatívnej kvalite tohto návrhu samotného. No, ja len pripomeniem, že pripomienkové konanie so štandardnými lehotami, štandardný legislatívny proces, to znamená prvé čítanie do 30 dní najskôr, druhé čítanie a všetko to, čo k tomu patrí, pokojné prejednanie vo výboroch za účasti verejnosti, žiadna obedná prestávka alebo rokovanie niekde o ôsmej ráno, kedy hneď už začína plénum Národnej rady, sú za účelom, aby v takto zložitom zákone, ktorý zasahuje tie tri skupiny, a nielen tie tri skupiny, ktoré som vymenoval, ale také tri masívne zložky spoločnosti, to znamená tí, ktorí si sporia v druhom pilieri, živnostníkov a dohodárov, si vyžaduje, aby to bolo kvalitne pripravené. Znova sa odvolám. Taký jednoduchý návrh ako je skrátené legislatívne konanie, a ak skončil tým, že o tom musíme znova rokovať, no, tak mám obrovskú obavu aj o samotnú podstatu tohto návrhu. Veď, dámy a páni, naozaj, keď to prijmeme z noci na ráno, tak budeme v situácii, že ten zákon bude mať svoje diery a že postihne mnohých nevinných ľudí, a to tým, svojou nedokonalosťou, alebo povedzme rovno chybovosťou. Zastavím sa pri tom, ako vlastne je zdôvodnený tento návrh na skrátené legislatívne konanie zoči-voči podstate samotnej, to znamená tej podstate, že sa tu znižuje odvod do druhého piliera. Celý problém, ktorý máme s verejnými financiami, pochádza z toho, že nielen tento štát, ale aj celá Európa sa nachádza vo vážnej kríze, ktorú sme sami nezapríčinili, ale ktorú sa snažíme spoločnými silami riešiť. Ale táto vážna kríza je spôsobená tým, že jednoducho sa míňa viac, ako sa vyrobí. A toto je presne prípad, pán minister, prvého piliera. Váš priebežný pilier, ktorý nie je opretý o žiadne nasporené peniaze. Je opretý len o zákon a o to, čo sa vyberie, a o to, čo sa následne zaplatí. Naozaj má obrovskú dieru, kolegovia to tu vyčísľovali, koľko má Sociálna poisťovňa bez druhého piliera dieru. Pokiaľ vy sa pokúsite túto dieru zaplátať tým spôsobom, že ohrozíte strednodobý vývoj verejných financií, tak potom sa nachádzame v situácii, kedy prijímame účelový návrh zákona doslova na pár mesiacov, možno rok, dva, tri, kým nám to vyskočí v iných ukazovateľoch, ktoré potom budú ťahať verejné financie smerom nadol. Preto si myslím, že toto, čo pomerne ambiciózne nazývate, že reforma, lebo neverím, že ste si vybrali príklad z peňažnej reformy z roku '53. To, čo nazývate reformou, naozaj reformou nie je. To, čo chcete dosiahnuť, stabilizáciu rozpočtu a verejných financií, no, nedosiahnete to, nakoľko to strednodobé hľadisko nemôžete nijakým spôsobom obísť a, mimochodom, ráta sa aj do ratingu krajiny, a to je vlastne istým spôsobom indikátor, aké vysoké úroky budú nám dávané, keď si budeme požičiavať peniaze na voľnom trhu. A to, mimochodom, priamo súvisí s tým, čo je v návrhu na skrátené legislatívne konanie, a to je vývoj rozpočtu. Jednoducho, ak my nedokážeme za prijateľné peniaze si požičiavať peniaze na voľnom trhu, no, tak sa dostávame do situácie, ako je dnes Grécko alebo iné problémové ekonomiky. A to, že či dokážeme si za prijateľné peniaze požičiavať na trhu, tak to je priamo úmerné s tým, akým sme dôveryhodným dlžníkom. No a dôveryhodným dlžníkom sme takým, ako máme stabilné verejné financie. Čiže vraciame sa k tej podstate samotnej, zdôvodňovať skrátené legislatívne konanie tým, že máte momentálny výpadok, a naviac ešte hovoríte, že budúci rok budete mať ešte väčší výpadok, no, tak to je hlboko nesprávne. Je to hlboko nesprávne, lebo ďaleko poctivejšie by bolo venovať sa problému samotnému, prečo tento výpadok vzniká a hlavne prečo tento výpadok pokračuje. Ja som pochopil, daňový úrad, jeden, dva, tri mesiace - problém. Ale dnes je systém starý, nahodený, na budúci rok už bude normálne funkčný, predpokladám, a ďalších 320 mil. eur, to je z vášho materiálu, vážení členovia vlády, ďalších 320 mil. výpadku si zarátať považujem za obrovský problém, ktorý sa nedá riešiť tým, že zoberieme peniaze ľuďom, ktorí si sporia v druhom pilieri. Ja chcem veľmi apelovať na to, že aj peňažná reforma bola urobená z noci do rána. Dokonca tu boli citáty, myslím, vtedajšieho prezidenta, ktorý ubezpečoval, že nič také sa nemôže stať. No, my máme dnes také jemnejšie citáty, máme citáty ministra, ktorý povie, že sa nebude žiadne skrátené legislatívne konanie prejednávať vládou, a vzápätí sa to aj udeje a prejedná sa, ideme doň. Teraz máme prísľub, ktorý trochu by som bral vážnejšie, ktorému by sa rád povenoval, a to je o istom takom širšom riešení dôchodkov samotných. No, otázka toho, aby bol ústavným zákonom riešený dôchodkový systém, je podľa mňa veľmi namieste. Znova pripomeniem, sám som bol predkladateľom, trikrát sme navrhovali ústavný zákon o pomeroch a odvodoch medzi prvým a druhým pilierom. Keď som stál za týmto rečníckym pultom, hovoril som, nech sa páči, prijmime proste aj veci, ktoré súvisia s prvým pilierom. Prijmime veci, ktoré možno parametrizujú tieto pomery, ktoré istým spôsobom stabilizujú verejné financie. Otvorme túto debatu samotnú. Ja len pripomeniem, že tam zaznievali argumenty vtedy pani ministerky Tomanovej o tom, aký je druhý pilier nevýkonný, a zaznievali argumenty o tom, aký je prvý pilier výkonný. Nechcem zachádzať do toho, čo budem hovoriť v prvom čítaní, je to príliš odborné, ale zájdem do toho, čo sa hodí k tomuto zdôvodneniu skráteného legislatívneho konania. Základný omyl, ktorý som tu počul od člena vlády, je, že prvý pilier garantuje väčšiu výnosnosť. A to je jednoducho hlúposť. Prvý pilier negarantuje nič, vážené dámy, vážení páni. Prvý pilier je akýsi pomer a spôsob výpočtu dôchodkov zo zákona. Lenže to mali aj v Grécku. Mali zo zákona dvojtisícové a väčšie dôchodky. Vy si do zákona môžete napísať aj 12-tisícové. Problém je, či to máte z čoho zaplatiť. A tu sa dostávame k podstate veci. V druhom pilieri si peniaze sporíte a z týchto nasporených peňazí potom si kupujete anuitu, čiže dávate nejaký cash a kupujete si rentu, veľmi hrubo povedané. To nie je nejaká novinka, ako som to tu počul, že kdesi iba v juhoamerických štátoch. To je, prosím pekne, stabilný spôsob, akým sa sporí na dôchodok v mnohých krajinách, či už to robia štáty, alebo to robia zamestnanecké zväzy, či to robia korporácie vlastnými fondmi, nie je to nič nového. Je to štandardný spôsob sociálneho zabezpečenia. Proti tomu stojí ten spomínaný Bismarckov, alebo u nás nazvaný aj prvý pilier, systém, kde vám štát niečo sľúbi, štát prijme zákon, ale štát, ktorý keď nemá peniaze, ako to bolo napríklad v Grécku, tak vám to nezaplatí, lebo nemá z čoho. Čiže porovnávať túto výkonnosť znamená, akoby porovnávať sľuby z nebankového subjektu, ktorý nám sľúbi kľudne 13-, 15-, 30-percentný výnos s niekým, kto proste cash má, kto tie peniaze má. A tie peniaze v tejto chvíli majú sporitelia na svojich účtoch. Preto som hovoril, že vítam debatu o tom, či budeme chcieť tento problém vyriešiť ústavným zákonom. No, lebo tam budeme, samozrejme, trvať na tom, aby tie peniaze neodchádzali niekde do okamžitej spotreby, ale aby trebárs zostali v niečom, čo je síce pod štátnym dozorom, alebo je súčasťou štátu, ale stále ako individuálne peniaze sporiteľov. To je filozofický problém, ktorý dnes tu vedieme ohľadne tohto skráteného legislatívneho konania. My, vážené dámy a páni, ideme zasiahnuť do veľmi vážnej veci, kde skutočné peniaze na jednej strane, to znamená peniaze sporiteľov, nahrádzame sľubmi štátu, ktorý už dnes hovorí, že to finančne nezvláda a žiadna prognóza o tom, že by prvý pilier do budúcnosti mal byť nejako veľmi výkonný, neexistuje. Práve naopak, existuje mnoho demografických modelov, ktoré hovoria o tom, že populácia bude starnúť, počet pracujúcich ľudí na jedného dôchodcu bude klesať, a ani jedna nehovorí, že to bude naopak. A treba popravde povedať, že tento Bismarckov model alias prvý pilier, jeho parametre sa budú len zhoršovať. Na to sa dá reagovať a hovorilo to tu už mnoho predrečníkov predo mnou, len zvýšením veku odchodu do dôchodku, alebo potom znížením dôchodkov samotných. Preto hovorím o tomto zatiaľ jednoduchom argumente v tomto, nazval by som to, len predbežnom prejednaní celého problému, lebo chcem sa držať toho, že teraz rozhodujeme o tom, či chceme skrátené legislatívne konanie, alebo nie. Keď v takejto jasnej veci a ekonomicky nespochybniteľnej veci existuje rozdielny názor medzi socialistami a zvyškom expertov, to znamená, že máme člena vlády, ktorý hovorí, že prvý pilier je výkonnejší, a ja hovorím jednu vec, že zákon, iba kde je napísaný, hovorí možno viacej, ale je to rovnaké ako v prípade Grécka, keď nemáte, tak nebude. No, tak potom by sme tú debatu mali viesť fundovane. Beriem to ako dôkaz toho, že netreba sa s tým ponáhľať, ale že treba skutočne byť veľmi, veľmi precízny, žiadne skrátené legislatívne konanie, treba si najprv vysvetliť základy. Pán minister použil výraz reforma. No, tak reforma by mala v prvom rade, keď sa tohto slova dotknem, držať istú dôveru verejnosti. A neviem si predstaviť opačnejší krok, ak je to správne slovenské slovo, ako dôveru strácať, ako to, že robiť niečo vo veľkom chvate, veľmi veľkou rýchlosťou, doslova za pár hodín. Vážené dámy, vážení páni, ja len pripomeniem, že nebyť toho, že je zle zaradený, podaný tento návrh na skrátené legislatívne konanie, tak už minulý týždeň socialistická väčšina by odhlasovala, odhlasovala tieto zmeny, ktoré tu máme dnes na stole. Vrátim sa naspäť ešte k tomu, čím je zdôvodňovaná istá naliehavosť. Zazneli tu aj výrazy, že naozaj bude z hľadiska Európskej únie možno horúca jeseň, že to nevyzerá dobre, pôjdeme do integračného procesu, veľmi hlbokého, a potrebujeme širokú zhodu, celospoločenskú zhodu, o ktorú sa, mimochodom, vláda snaží cez svoje záujmové isté také platformy, ako je rada solidarity, kde má bankárov a veľkopodnikateľov a neviemkoho ešte všetkého, s ktorými sa radí o tom, že teda ako to ďalej urobiť. No, poviem vám, čo je výsledkom týchto rád a čo priamo hovorí, že nie je vláda na dobrej ceste. Nie je na dobrej ceste, mala by sa na ňu vrátiť, lebo výsledkom je, že v tomto návrhu zákona, znova sa len letmo dotknem tej podstaty, lebo sme naozaj len v predbežnom prejednávaní samotného zákona, kedy debatujeme o tom, či treba, alebo netreba skrátené legislatívne konanie, tak v tomto návrhu zákona existuje jasný profit. Jasný profit a jasný ten, kto stráca. V tejto chvíli už vidíme, že strácajú všetci sporitelia. Dostávajú namiesto deväť percent, štyri percentá. To znamená, keď si usporil deväťdesiat eur, no, tak si usporil iba štyridsať. Je to jednoduché. Každý tomu rozumie. Sú to tí, ktorí budú mať nasporené menej. Naopak, máme tu ľudí, ktorí profitujú a ktorí naozaj na tom zarábajú nie o pár percent viac, ale dvojnásobok, a to sú dôchodcovské správcovské spoločnosti, ktorým sa zvyšujú tieto poplatky. To považujem za mimoriadne nespravodlivé, keď krízu riešime tak, že ju hádžeme na krk jeden a pol miliónu sporiteľom, tým berieme vyše polovice. A ďalším druhou rukou pridávame. Dávame im na poplatkoch peniaze. A zároveň, ešte raz upozorním, robíme to spôsobom, ktorý nekonsoliduje verejné financie, ale zo strednodobého hľadiska ich práve naopak destabilizuje. Tu by som poprosil a apeloval na súčasnú socialistickú vládu, že zjavne čas, keď sa spoliehala táto vláda, ale okrem toho aj ostatné socialistické vlády, na to, že v budúcnosti bude rásť produktivita, hospodársky rast pôjde donekonečna a vyrieši všetky problémy, rozumej dlžoby, ktoré socialisti kdekade po svete nasekali, tak tento čas je preč. Tento čas odišiel, nastal práve čas, kedy ľudia sa správajú racionálne, kedy sa nezadlžujú, kedy sa ukazuje, že sporiť, a nie míňať je správnou cestou. A my by sme sa podobným spôsobom mali správať aj k verejným financiám. Ja viem, že je zložité nájsť v rozpočte príslušné peniaze, aby bol deficit 4,6 percenta, ale pokiaľ tie peniaze si požičiate, nie ušetríte, požičiate od ďalších dôchodcov, to znamená dnes od sporiteľov, no, tak nič nekonsolidujete, vy jednoducho míňate ich úspory. To je predsa jednoduchá ekonomická poučka. A v tomto zmysle, pokiaľ by sme boli k sebe seriózni, no, tak si urobíme jeden okrúhly stôl, zoberieme si tam každý jeden-dvoch expertov a si to vyjasníme. Ja som presvedčený o tom, že keď si to nakreslíme na jednu tabuľu, a aj tak rozmýšľam, že keď naozaj to nie je rozumné v tomto predbežnom pojednaní o tomto zákone, no, tak to asi budeme musieť urobiť v nejakom prvom čítaní. Keď si to nakreslíme, tak zistíte, že tie peniaze vlastne nie sú ušetrené, ale sú to peniaze, ktoré sú zobrané a spotrebované. Nemôžem ináč argumentovať, len tým, čo vidím tu v návrhu na skrátené legislatívne konanie. Tu sa, vážené dámy, vážení páni, argumentuje tým, že potrebujeme plánovaných 4,6 percenta do bodky dodržať. Ja súhlasím. Ja súhlasím, ja s tým nemám problém, s čím mám problém, je za a), aby sme to robili spôsobom, ktorému ľudia nemôžu dôverovať, a za b), aby sme to urobili na úkor sporiteľov. O tom b) budem viacej hovoriť v prvom čítaní a, samozrejme, budeme aj v druhom čítaní navrhovať príslušné zmeny do tohto zákona, aby sme odstránili to, že naozaj prekladáme celú ťarchu konsolidácie na sporiteľov. Mimochodom, zvyšujeme na dvojnásobok odmeny tým, ktorí im úspory spravujú, napriek tomu, že ich stenčujú na polovicu, a jednoducho odstránili takéto klasické socialistické anomálie, kedy sa korporáciám pridáva a obyčajným ľuďom sa jednoducho berie. Ale to, že to nie je dôveryhodné pred očami verejnosti, to považujem za úplne kľúčové a dôležité. Preto, lebo ľudia s veľkou vierou išli do druhého piliera a dodnes mu veria. Je to jeden z dôvodov, pre ktorý sa vláda v rokoch 2004 – 2006, 2006 – 2010, pardon, neodvážila siahnuť na tento pomer. Mali sme tu veľmi ostré diskusie ohľadne ústavného zákona o druhom pilieri. Mali sme tu ostré debaty s pani Tomanovou. Mali sme tu ostré debaty, keď sa menilo vyhodnocovanie v rastových fondoch, ale vláda samotná sa neodvážila na to samotné, čo sa dá nazvať jadrom tých úspor, siahnuť. Teraz máme prípad iný. Máme prípad, že bez debaty, v lete, so skráteným pripomienkovým konaním prišiel návrh zákona do parlamentu. Pôvodne sme uvažovali aj so svojimi kolegami, že dobre, povenujeme sa mu viacej v septembri, dobehne petícia, budeme mať na stole stotisíc podpisov, prejednáme to, oprieme to aj o vôľu verejnosti. Znova pripomeniem to, čo je holá pravda, žiadna strana ako tu sedí, zľava doprava, nenavrhovala, že zníži odvod do druhého piliera. Taká tu nie je, ktorá by sa uchádzala vo voľbách s niečím podobným, že my znížime. Ani jedna. Dokonca naopak, aj socialisti, aj za týmto pultom boli konfrontovaní s tým, že hovorili nie, neznížime. A zrazu tu máme takúto obrovskú zmenu, že ideme prudko znížiť odvod do druhého piliera, bez debaty. S dvoj-, lebo trojdňovým skráteným pripomienkovým konaním, s prísľubom pána ministra, že to nepôjde v skrátenom legislatívnom procese. Zrazu to ide, lebo čítam, ešte raz, aby sme si to povedali úplne jasne, v budúcom roku táto vláda plánuje výpadok na daniach 320 mil. eur. No, nechápem, ako je to možné. To bude snáď úplne svetová rarita, že rastie hospodárstvo, a klesá výber daní. A ak niekto viete takú krajinu ešte pomenovať, tak mi, prosím vás pekne, pomôžte, ale pochybujem, že by to v Európskej únii niekde možné bolo. To snáď ani v tom Grécku nebude také zlé ako u nás. A na základe týchto dôvodov sa hovorí, alebo teda je návrh, že poďme do skráteného legislatívneho konania. No, vážené dámy, vážení páni, ak teda nejaký záver si z tohto mám urobiť, z týchto argumentov pre skrátené legislatívne konanie, tak by som si v každom prípade urobil ten, že mám pochybnosti o vláde, či je v dostatočnej kondícii pre dve veci, ktoré s týmto návrhom zákona súvisia. Tou prvou vecou, už som sa k nej vyjadril, nechcem sa zbytočne opakovať, len pripomeniem. Tou prvou vecou je, že nezvládnutý samotný proces ako skrátené legislatívne konanie na pôdu parlamentu doniesť tak, aby o tom nebola ústavná pochybnosť. Tou druhou, ďaleko vážnejšou pochybnosťou, je kompetencia. Pokiaľ máme hospodársky rast, tak ako je možné, že plánujeme na budúci rok jednoducho väčší výpadok oproti plánovaným daňovým príjmom? To znamená, že niečo nedržíme dostatočne pevne v rukách. To, čo hovorí pani poslankyňa Žitňanská, ale aj ďalší, hovorí o legislatívnej stránke celého procesu, keďže pán minister Borec tu nie je, nereagoval na to, nie som legislatívec, nie som expert, nebudem to ďalej rozoberať. Pevne verím, že sa k tomu snáď nejako dostaneme. Snáď ešte dnes, však je ešte niekoľko ľudí prihlásených, aby sme si vysvetlili aj túto pochybnosť legislatívnu, ale tú ekonomickú, v tej by som chcel mať jasno, vážený pán minister, že keď zdôvodňujete tým, že nižší výber daní a vyšší hospodársky rast zároveň je, tak to je taká ekonomická anomália, ktorá stojí za samostatnú debatu, ale keďže ste to uviedli do tohto návrhu na skrátené legislatívne konanie, no, tak o tom debatujem v rámci tohto návrhu samotného. Dotknem sa ešte toho, čo považujem z hľadiska budúcnosti aj druhého pilieru, ale vôbec stability verejných financií a, mimochodom, aj istého sociálneho zmieru na Slovensku za dôležité. A to je dôveryhodnosť našich vlastných krokov zoči-voči kríze, ktorá prebieha, prichádza, vyžaduje dôležité, povedal by som až národnoštátne, rozhodnutia. Zaznela tu ponuka, že prijmime tieto národnoštátne rozhodnutia v nejakom širšom konsenze. Ja len pripomeniem, že reakciou opozičných strán, dúfam, že všetkých, že nikoho som nevynechal, ale myslím, že áno, hovorili sme o tom, bolo, že dobre, prijmime takéto rozhodnutia, sme vlastenci, vieme, že krajina je v probléme, Európa takisto, ale prijmeme to, nie pokútne, prijmeme to pred očami verejnosti. To znamená, máme tu stopäťdesiat ľudí, ktorí sú volení všetkými ľuďmi v republike, všetkými občanmi. A títo ľudia môžu rozhodnúť o tom, aké opatrenia prijmeme. Môžu ich zrozumiteľne povedať. Môžu ich zrozumiteľne pripomienkovať. Jednoducho urobme pokus o konsenzus v týchto európskych otázkach na pôde parlamentu, to znamená Národnej rady Slovenskej republiky. Otvorme túto debatu, či čiastkovú, alebo keď si trúfne vláda, tak aj debatu všeobecnú na to, o týchto opatreniach samotných. Ale vzápätí, doslova niekoľko desiatok minút nato, prichádza návrh na skrátené legislatívne konanie, ktorý znamená, či sa to niekomu páči, alebo nie, obmedzenie diskusie, či tu v parlamente, alebo odbornej diskusie. Keby bola nejaká pochybnosť, že prečo obmedzenie, možno niektorí, kolegyne, kolegovia, nemajú dostatočnú parlamentnú prax, tak ja len pripomeniem, že keď máte čas medzi prvým a druhým čítaním, tak sa ďaleko viacej odborníkov môže sústrediť na samu podstatu zákona. V prvom čítaní sa vyrieši otázka toho, či tá nejaká generálna línia, či to nasmerovanie zákona samotného je správne, alebo nesprávne. V druhom čítaní sa už debatuje o samotnom paragrafovom znení. Dávajú sa pozmeňovacie návrhy. Dávajú sa návrhy na vypustenie nejakých častí. Skrátka, hľadá sa to, čo by sa dalo nazvať istý priestor na zhodu, dohodu, a vlastne, ak sa to aj niekomu, niekomu zdá, že dobre, tak aj na nejaký konsenzus. Cizeluje sa. Ako? Nerozumiem. (Hlasy z pléna.) Vysvetlím. Nie, ďakujem pekne za to. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)