J. Mikuš, poslanec: (2008-04-03):
Ministerstvo financií vypracovalo v marci podklad na východiská rozpočtu verejnej správy v rokoch 2009 až 2011. Stanovilo si v ňom ambiciózny cieľ, aby sa v roku 2011 dopracovalo Slovensko k vyrovnanému hospodáreniu. Myslím si, veľmi dobre, aj keď trošku neskoro, ale lepšie neskôr, ako vôbec. Vedie ho k tomu nadmieru priaznivý hospodársky vývoj. Deficit sa na ministerstve podujali oproti zámerom skresať aj na nasledujúce roky. Tak by sme sa s dlhovým hospodárením mali rozlúčiť v spomenutom roku 2011. Ešte viac to, že sme mali k tomuto vyrovnanému rozpočtu prísť skôr, stratí na cvengu, keď upozorním, že ide o cieľ, ktorý stavia táto vláda pre svoju nasledovníčku, ktorá vzíde z parlamentných volieb v roku 2010. Nejdem sa teraz zaoberať úprimnosťou takýchto zámerov, veď keby vláda mala skutočnú vôľu dosiahnuť vyrovnané hospodárenie, v súčasných priaznivých podmienkach by to bolo splniteľné už vo volebnom roku. Aj spolu s riešením dlhu penzijného systému, ktorý by sa dal po vyschnutí zdrojov z privatizácie energetických podnikov sanovať z ďalších privatizačných peňazí napríklad z bratislavského letiska alebo Carga. Dnes si chcem všimnúť oblasť, o ktorej sa v posledných rokoch veľa nehovorí. Verejné financie nie sú len štátny rozpočet, Sociálna poisťovňa či Diaľničná spoločnosť. Verejné financie sú aj samosprávy, mestá, obce, vyššie územné celky a ich rozpočty ovplyvňujú celý štát. Ak sa vyvíjajú dobre, prispievajú k stabilite, ak sa vyvíjajú nepriaznivo, volajú na tlak na záchranu zo strany bratislavskej vlády, ako sme toho boli už viackrát svedkami v minulosti. Fiškálna decentralizácia bola jednou z nosných reforiem predchádzajúcej vlády. Cieľom bolo kompetenčne i finančne posilniť obce a župy. Zámer sa vydaril, o tom dnes nepochybuje nikto. Prerozdelením výnosov jedného druhu dane medzi samosprávy na základe jednoznačného, od vlády nezávislého kľúča sa dosiahlo výrazné finančné osamostatnenie samospráv. Spočiatku boli pochybnosti, či samosprávy neprídu o peniaze. Dnes už každý vie, že opak je pravdou. Na vlne nevídaného hospodárskeho rastu so štátom sa vezú aj samosprávy, pretože výber dane z príjmu fyzických osôb rastie. Aj preto si mohlo ministerstvo financií v marcových východiskách dovoliť zdvihnúť predpokladané príjmy obcí a žúp v roku 2008 o 3 mld. Sk. Mestá, obce a vyššie územné celky sa, samozrejme, nesťažujú, ak im rastú príjmy. Každý, kto pracoval v tejto oblasti, vie, že prostriedkov ešte dlho nebude dosť, či sa už pozrieme na chátrajúce školské budovy alebo na chýbajúce kanalizačné systémy. Preto nie je div, že samosprávy hľadajú nové zdroje a nachádzajú ich nielen vo fondoch, ktoré prichádzajú z Bruselu, ale aj v obyčajných bankových úveroch. A tu už prichádzam k jadru veci. Neexistuje presný prehľad, koľko si obce a župy napožičiavali v minulom roku. Verím, že sa to dozvieme zo štátneho záverečného účtu. Určite však nepôjde o milióny, ale o miliardy korún. Nemôžeme si povedať, že ide len o problém samospráv. Ich hospodárenie je súčasťou celého verejného systému a má naň vplyv. Zároveň vplýva na centrálnu vládu v Bratislave, ktorá ostáva pre nezodpovedne hospodáriace mesto či dedinu poslednou záchranou. Stačí sa pozrieť do minulosti, ako sa napríklad museli riešiť problémy zadlžených Košíc, koniec koncov, aj Banskej Bystrice. Práve preto, aby predchádzajúca vláda zamedzila podobným nežiaducim javom, zmenila zákon tak, aby sa samosprávy nemohli zadlžovať nad rámec svojich možností. Od roku 2005 platí predpis, podľa ktorého celková suma dlhu obce nesmie prekročiť hranicu 60 % bežných príjmov a výška ročných splátok nesmie presiahnuť štvrtinu bežných príjmov. Obávam sa, že toto je jedno z posledných reálnych opatrení na zamedzenie expanzie zadlžovania samospráv. Práve s vidinou stále rastúcich príjmov, v čom sa odzrkadľuje rekordný hospodársky rast celého štátu obciam a župám, stále viac rastie odvaha pri čerpaní úverov. Ťažko polemizovať o tom, či si v jednotlivých prípadoch radní alebo poslanci poradia so splácaním dlhov, to závisí od kvality a od riadenia jednotlivých úradov. V každom prípade však treba hovoriť o tom, či si tieto kroky dostatočne všíma centrálna vláda. Keď už pre nič iné, tak na prijateľné udržanie schodku verejných financií, či dokonca na jeho zlikvidovanie. Vyzerá to tak, že ministerstvo financií sa iba pasívne prizerá, čo sa deje na samosprávnych úrovniach. V správe o makroekonomickom vývoji a vývoji verejných financií za tri štvrte roka 2007, ktorá sa stala podkladom pre aktuálne marcové východiská rozpočtu verejnej správy v roku 2009 až 2011, ministerstvo priznáva, že ide o problém. V závere minulého roka pripustilo, že vyššie územné celky zvyšujú svoje úvery oproti pôvodnému predpokladu o 2,3 mld. Sk, čo vyvolá nepredpokladaný schodok rovný polovici tejto sumy. A to nemusí byť konečné číslo. Ako to je na úrovni miest a dedín, o tom ministerstvo nehovorí nič. Vývoj bude pravdepodobne rovnaký a nevedno, ako to bude tento rok. O tom, že nejde o zanedbateľné čísla, svedčia porovnania. Vlaňajší verejný dlh predstavoval podľa posledných prepočtov ministerstva 40 mld. Sk, miliarda, dve, tri z kasy samospráv môžu s týmto číslom pohnúť o nemalé percentá. Ale inými slovami, to, čo ministerstvo pripustilo ako nový vyprodukovaný dlh vo vyšších územných celkoch, je približne toľko, ako dosiahla vlani prebytok Sociálna poisťovňa. Župy prebytok vymazali. Nedivme sa tomu, že samosprávy naberajú na sebavedomí a sú stále viac ochotné zadlžovať sa. Bohatnutím našich dedín a miest a žúp bude odvaha len rásť. O efektívnosti využitia týchto prostriedkov sa dá diskutovať, ale samosprávam takisto nemožno zazlievať. V čase ekonomiky chcú rozbiehať svoje investičné programy. Kvalitu rozhodovania nevyrieši kontrola z Najvyššieho kontrolného úradu, ktorý sme nedávno pustili do kancelárií samospráv. Tieto rozhodovacie procesy si musí všímať vláda, tejto zodpovednosti ju nezbaví nikto. Nestačia konštatovania ministerstva financií z vlaňajšej správy, ktorú som už citoval, že hospodárenie vyšších územných celkov sa zhoršuje. Treba konať. Ak dnes hovoríme o miliardách korún nových dlhov, aby sme o rok, o dva nehovorili o desiatkach miliárd korún, čo už bude vážny problém. Preto moja otázka pre pána ministra financií znie: Ako bude ministerstvo financií postupovať pri strážení verejných financií v prípade neúmerného zadlžovania sa samospráv? A má na to pripravené scenáre? A na záver sa aspoň jedeným konkrétnym príkladom zastanem obcí. Vláda cez rozhodnutie spriaznených poslancov Národnej rady sa rozhodla ponechať regulované nájomné v reštituovaných domoch. Finančné povinnosti vyplývajúce z kompenzácií však nechala na obciach. Divíme sa potom, že obce zháňajú prostriedky, kde môžu? Ministerstvo financií to v takejto situácii určite nemá ľahké. Ale jeho vrcholný predstaviteľ tiež sedí vo vláde, ktorá v tomto prípade strčila hlavu do piesku. Ďakujem pekne za pozornosť.