Beblavý, Miroslav, poslanec NR SR (2015-03-11):
Vážené kolegyne, vážení kolegovia, vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, dovoľte mi vystúpiť k návrhu zákona o odbornom vzdelávaní. A máme tu nového ministra školstva, máme tu nový zákon, ale v realite ten zákon je starý, ako sa k tomu o chvíľku dostaneme, aj tie myšlienky v ňom obsiahnuté nie sú až také nové. A nie sú ani veľmi dotiahnuté. Máme dnes situáciu, kde zostáva dvanásť mesiacov do parlamentných volieb, a ak by v niečom mohla existovať a myslím, že aj existuje široká politická zhoda naprieč touto snemovňou, tak je to to, že naše stredné školstvo, osobitne stredné odborné školstvo nie je v dobrom stave a kroky, ktoré táto vláda zatiaľ podnikla v oblasti zlepšenia kvality stredného odborného školstva a zlepšenia uplatniteľnosti absolventov, nepriniesli zatiaľ merateľné výsledky. Je preto pochopiteľné, že v tak významnej oblasti, z ktorej ročne vyjdú desaťtisíce mladých ľudí, ktorá sa týka desaťtisícov učiteľov a kumulatívne státisícov rodín, je snaha pred voľbami prísť s niečím, čo je možné onálepkovať ako riešenie. To je koniec koncov v politike aj úplne normálne. Pre krajiny je to však prospešné len vtedy, keď to naozaj riešením je. Ak politici pod tlakom blížiacich sa volieb schvaľujú veci, ktoré skutočne zmenia krajinu k lepšiemu, tak to môžeme len privítať. Mnohí sme si všimli, ako v mesiacoch pred komunálnymi voľbami sa zrazu na Slovensku v slovenských mestách a obciach diali veci nevídané a mnohí sme si priali, aby komunálne voľby boli pokiaľ možno každý mesiac. Takisto ak by blížiace sa parlamentné voľby viedli k tomu, že by sme schvaľovali konečne kvalitnú, premyslenú legislatívu meniacu zásadné oblasti k lepšiemu, bolo by to možno len privítať. V tomto prípade to však, bohužiaľ, tak nie je. Dovoľte mi prečítať tlačovú správu, ktorú prevzala Tlačová agentúra v súvislosti so zákonom o odbornom vzdelávaní. Nie je to dlhé, ale minútku to potrvá. „Prepojiť odborné vzdelávanie s trhom práce a zapojiť do procesu vzdelávania aj zamestnávateľov má zákon o odbornom vzdelávaní a príprave z dielne ministerstva školstva, ktorého návrh dnes schválila vláda.“ Teda, to jest dňa, keď to bolo schválené vládou. „Zákon sľubuje daňové stimuly pre zamestnávateľov, ktorí preukázateľne vynaložia prostriedky na odborné vzdelávanie. Zamestnávateľ by sa mohol podieľať na príprave a určovaní požadovaných vedomostí, zručností či pracovných návykov potrebných pre prax. Zákon by tiež umožnil, aby sa žiakovi strednej odbornej školy mohlo poskytnúť finančné zabezpečenie, ktorým by bolo motivačné štipendium a odmena za produktívnu prácu. Daňové stimuly pre zamestnávateľov by mali byť zamerané na zohľadnenie výdavkov zamestnávateľa, ktoré preukázateľne vynaložia do oblasti odborného vzdelávania. Zákon tiež predpokladá zriadenie rád, ktoré by sa vyjadrovali k sústave odboru vzdelávania a k obsahu odborného vzdelávania a prípravy.“ Veľmi pekné zámery týkajúce sa tohto zákona, o ktorom dneska rokujeme. Táto agentúrna správa však pochádza zo 17. decembra 2008; 17. decembra 2008 prvá vláda Roberta Fica schválila návrh zákona o odbornom vzdelávaní, po ktorom na tlačovej besede slávnostne vyhlásil vtedajší minister Mikolaj tieto slová. To, že ste nevedeli počas toho textu prísť na to, že to nie je text spred mesiaca, keď návrh zákona slávnostne schválila druhá Ficova vláda, nie je náhoda. Ten zákon je totiž len marketingovým prebalením starých politík, ktoré tu za päť rokov nefungujú a nefungovali. Tento zákon, ktorý bol aj minule schválený v tomto parlamente len o niečo viac ako rok pred parlamentnými voľbami a potom nič nepriniesol, je dnes nahradzovaný novým zákonom, ktorý schvaľuje menej ako rok pred parlamentnými voľbami a ktorý toho tiež veľmi málo prinesie. Pán poslanec Fronc pred chvíľkou sa pýtal na osud neštátneho Fondu na podporu rozvoja odborného vzdelávania. Ja mu môžem odpovedať za pána ministra, áno, tento fond nikdy reálne nefungoval, hoci sa ním veľmi vtedajší minister chválil. Nový návrh zákona obsahuje znovu tento fond. Znovu s početnými paragrafmi o orgánoch a možných príjmoch. To, čo máme dnes pred sebou, je stará politika a staré víno zabalené do nového zákona nového ministra. Pokiaľ nebudeme mať novú politiku a nový obsah, tak ani vzdelaná sympatická tvár nového ministra na tom nič nezmení. A to je hlavný problém týchto, zákona. Dovoľte mi okrem toho sa vyjadriť k dvom ďalším konkrétnym veciam. Jedna sa týka úlohy vyšších územných celkov. Máme tu dnes dvoch županov, pán Blanár tu aj je, pozerám, či je tu aj pán Baška, asi medzitým odišiel. Vážim si, že pán župan a poslanec tu poctivo sedí počas celej diskusie. No ale dovoľte mi trošku sa vrátiť k tej otázke, ktorá tu bola o tom, že ako reformujeme naše stredné školstvo a naše stredné odborné školstvo. Dlhé roky nám vyššie územné celky, najmä pán poslanec Blanár ako župan jedného z nich a ako poslanec Národnej rady, rozprávali o tom, že problém toho, prečo nie sú peniaze v strednom odbornom školstve, prečo je tam priveľká sieť, je v tom, že verejný sektor, konkrétne VÚC-ky robia tvrdé upratovanie. A len tí zlí súkromníci a tí zlí cirkevníci len stále vydávajú a stimulujú nové školy, ktoré navyše berú všetkých tých štvorkárov a päťkárov. Inak je pomerne zaujímavé, páni kolegovia tu citovali štatistiky niektorých tých škôl, ktorým nie sú umožnené otvorené, otvorenie prvých tried, a bolo zaujímavé, že v externej maturite, ktorá objektívne porovnáva výsledky, mali lepšie výsledky mnohokrát, ale to je bokom. Ten príbeh, ktorý tu rozprávam, je o dobrých VÚC-kach, ktoré upratujú tvrdo, bolestne, znižujú počty škôl, a zlom súkromnom sektore a cirkvách. Tak pozrime sa do Žilinského samosprávneho kraja. Od roku 2003, odkedy tie štatistiky, ktoré máme, sú porovnateľné, Žilinský samosprávny kraj znížil počet škôl, stredných, o 21,5 percenta. To znie celkom slušne, aj keď treba povedať, že počet žiakov im klesol o 31,5 percenta. Ale aj to zníženie počtu škôl je krásna marketingová ilúzia, na ktorú sa SMER tak špecializuje, a dovoľte mi vysvetliť prečo. Škola je virtuálny organizmus. Škola je niečo, čo je zaradené do siete. Vy môžete zobrať tri školy, zlúčiť ich do jednej a nič nezmeniť, nechať ten istý počet učební, ten istý počet žiakov. Ale môžete argumentovať, znížil som počet škôl. Aby sme vedeli, či to znižovanie počtu škôl, stredných, v reakcii na demografickú zmenu, akú robí napríklad Žilinský samosprávny kraj, je skutočné, alebo len marketingové, dá sa pozrieť na iný ukazovateľ, ktorým je počet učební, lebo učebne sú fyzické triedy. S tými sa dosť ťažko dá hýbať. Takže za rovnaké obdobie, za ktoré Žilinský samosprávny kraj oficiálne zníži o 21,5 % počet škôl, počet učební v jeho správe narástol o 0,1 percenta. Inými slovami, zostal prakticky nezmenený. Prečo to spomínam? Spomínam to preto, že každá tá učebňa vyžaduje nielen občasné natretie a úpravy, ale hlavne vyžaduje každodenné vykurovanie. Minimálne teda, keďže sme v Žilinskom kraji, päť mesiacov v roku? Šesť mesiacov v roku? Pán župan to určite vie najlepšie. Vyžaduje upratovačku, ktorá to tam príde každý deň upratať, alebo v iných intervaloch, ktoré určí zamestnávateľ. A koniec koncov spolu tie učebne tvoria budovu, ktorá vyžaduje údržbu a opravu, nehovoriac o strážení a iných veciach. To znamená, to znamená, že ak znížime oficiálne počet škôl o 21 %, ale počet učební nám narastie o 1,5 %, tak sme nič neušetrili, len sme premaľovali nejaké fasády. Pardon, ušetrili sme. Ušetrili sme 16 riaditeľov. Strašná to úspora! Úspora, na ktorej stojí stredoškolský systém Žilinského samosprávneho kraja, pán župan. Takže keď najbližšie budeme hovoriť o tom, ako dobrá VÚC-ka, napríklad Žilinská, si odsekla ešte aj nohu v záujme úsporného stredoškolského systému, ktorý tie peniaze vie potom orientovať naozaj na žiakov, ktorý im vie kúpiť nové stroje, ktorý vie lepšie platiť učiteľov, keď pán župan niekedy najbližšie v televízii odkáže niekomu inému, aby mu do toho nehovoril, lebo to v praxi nezažil, tak rád mu pošlem tieto čísla, ktoré sú z oficiálnych štatistík ÚIPŠ-u, aby sa o nich, aby sa o ne mohol oprieť. Posledný bod môj vystúpenia mi dovoľte venovať pozmeňujúcemu návrhu k tomuto zákonu, o ktorom dnes rokujeme. Hlavným deklarovaným cieľom tohto zákona je, aby sa viac žiakov odborných škôl dostalo už počas štúdia do praxe. Pre tých, ktorí sa odbornému školstvu nejako nevenujú, pripomínam, že aj to je dnes oficiálna požiadavka. Dnes, ak ste v odbornej škole, mali by ste mať odbornú prax, má rôzne formy, ale aj dnes sa tvárime, že týmto žiakom, našim deťom poskytujeme odbornú prax. Samozrejme v praxi je to veľmi, veľmi málokedy, takmer neexistuje tá prax u skutočných zamestnávateľov, a, naopak, sa deje v škole. Mohli by sme mať zaujímavú lingvistickú debatu o tom, či prax, ktorá sa deje v škole, je praxou, alebo nie je, ale nemusíme, lebo myslím, že naprieč politickým spektrom sme sa zhodli, že určite je oveľa lepšie, ak sa tá prax deje u skutočných zamestnávateľov. A to je aj hlavným cieľom tohto zákona a na tom je, myslím si, absolútna zhoda. Tá otázka, ktorá pred nami stojí, a tu sa vraciam na začiatok, je, že toto bol jeden z hlavných cieľov zákona aj v roku 2009, ale nič sa nestalo. Dokonca aj tam boli daňové úľavy pre zamestnávateľov, ktoré mali motivovať. Tam bola možnosť zamestnávateľov vstupovať do osnov, dávať motivačné štipendiá, o ktoré sa napríklad píár tohto dnešného návrhu opiera. Ale nejako, nejako to nezabralo. Nejako to nefungovalo. Čiže otázka je: prečo? A tých dôvodov je určite viac, ale jeden z hlavných je nízka motivácia samotných škôl. Ak ste dnes riaditeľom strednej odbornej školy, máte normatív na žiaka. Ten normatív sa líši podľa náročnosti toho, čo sa vzdeláva, a ten normatívny systém dneska často vedie k tomu, že poloprázdne školy produkujúce nezamestnané deti majú najvyššie normatívy, lebo tak sa to historicky zdedilo. A to je téma, ktorú tento zákon nerieši. Ale čo je možno ešte dôležitejšie, je, že nieže nerieši, ale negatívne rieši motiváciu škôl sa konečne do systému duálneho vzdelávania zapojiť. Takže podľa návrhu zákona, ak škola pošle, alebo teda sa dohodne so zamestnávateľom na tom, že časť vzdelávania, časť toho času budú deti tráviť u skutočného zamestnávateľa, čo si všetci prajeme a čo všetci podporujeme, aspoň pokiaľ som zachytil aj debatu, tak škole okamžite klesne normatív. To znamená, riaditeľ bude v situácii, kde ak bude vybehávať, ak náhodou nemá toho jedného veľkého zamestnávateľa, ktorý mu stojí pri dverách a tlačí sa mu tam, ale bude musieť vybehávať, bude musieť obiehať malé, stredné podniky, bude musieť možno aj živnostníkov oslovovať, či by nezobrali deti do praxe, tak čím bude úspešnejší, tým menej peňazí jemu zostane. Ono to má určitú úradnícku logiku a tá logika je v tom, samozrejme, že on aj bude mať, menej času potrebovať sa tým deťom venovať, keďže budú viac času tráviť v praxi. To nie je o tom, že by to bol úplný nezmysel, nepochopiteľný, úradnícku logiku to má. Len predstavte si, že zavádzate nový systém, po dvadsiatich piatich rokoch sa snažíte niečo naštartovať, chcete, aby tie školy do toho išli v čo najväčšom počte, nielen tých pár desiatok, ktoré sú preddohodnuté už s tými zamestnávateľmi a ktoré povedzme aj dostávajú špeciálne štátne granty, a chcete, aby sa do toho išlo široko, aby sa to naozaj dotklo veľkej časti tých 10-tisícov detí, ktoré každý rok vyjdú zo stredných odborných škôl, a ako motivačný nástroj poviete riaditeľovi, že čím bude úspešnejší, tým viac svojich učiteľov bude musieť prepustiť, a to hneď. Riaditelia nie sú hlúpi a nie sú masochisti a nie sú ani sadisti, väčšinou, voči svojim kolegom. To znamená, že akokoľvek im záleží na dobre ich detí, proti tomu bude pôsobiť jeden veľmi silný protiimpulz, ktorý bude znamenať okamžitú finančnú stratu. A povedzme si úprimne, naozaj hovoríme o prepúšťaní, lebo dneska v máloktorých stredných školách majú toľko peňazí, že si platia také veľké platy, že stačí, keď povedzme zosekajú o niečo osobné príplatky. Väčšinou tá situácia je taká, že ak nemám peniaze, ak mi významne klesnú, musím prepúšťať. Otázka je, ako, čo s tým? Pán minister môže argumentovať a myslím, že aj argumentoval v minulosti, že budú iné snahy pomôcť tým školám. Jednak sú v eurofondoch granty, ktoré sa môžu použiť najmä na aj materiálnu výbavu, čiastočne aj na niektoré iné typy výdavkov, len ono to stále nerieši, že to základné, to garantované, to, na čo sa musí spoľahnúť zamestnáva..., pardon, každý riaditeľ, čo je normatívne financovanie, ktoré je predvídateľné a stabilné, mu má okamžite klesnúť. Preto si dovoľujem predložiť pozmeňovací návrh, ktorý by vytvoril päťročné prechodné obdobie, počas ktorého by sa to krátenie neuplatňovalo. Tým pádom by riaditelia mali motiváciu do toho ísť, pretože peniaze by im zostali, žiakom by zabezpečili lepšiu prax a mohli by sa postupne dôsledne pripraviť na ten nový, nový, možno aj štíhlejší režim a mohla by takáto zmena byť súčasťou širšej reformy stredného odborného školstva. Preto mi dovoľte predložiť doplňujúci návrh poslanca Národnej rady Miroslava Beblavého k vládnemu návrhu zákona o odbornom vzdelávaní a príprave a o zmene a doplnení niektorých zákonov, podľa ktorého sa v čl. I v § 54 doplní ods. 5, ktorý znie: „(5) Ustanovenie § 10 ods. 5 sa prvýkrát použije v školskom roku 2020/2021.“. Opozícia nemá veľmi šancu zásadne ovplyvňovať vládnu legislatívu, ale možno by stálo za diskusiu aspoň takýto menší korektív, o ňom hovoriť a ho prijať, ale to už nechám na vládnu väčšinu. Na záver mi dovoľte vrátiť sa k tomu, čo povedal pán kolega Daniš, a je tu, vo svojej faktickej poznámke, že Slovensko urgentne potrebuje tento zákon, a preto nesúhlasí s návrhom pána poslanca Fronca, aby sa ten zákon vrátil na dopracovanie. A hoci nechcem pánovi kolegovi Danišovi vstupovať do mozgu, verím, že to myslel úplne úprimne. Verím, že to bola úprimná výzva človeka, ktorý má za sebou aj, ak sa nemýlim, dlhoročnú podnikovú prax, a ktorý by chcel našim deťom pomôcť. Len ten návrh pána poslanca Fronca v skutočnosti má svoj hlboký zmysel. A ten hlboký zmysel je v tom, že ak tu dneska schválime tento zákon, slávnostne, alebo teda možno zajtra, ale asi už skôr dnes, tak budú síce predvolebné body. Už bola jedna tlačovka premiéra k tomuto zákonu, možno bude ešte ďalšia, možno aj dve. Tých niekoľko škôl, ktoré hovorím, sú preddohodnuté, nagrantované, do toho od 1. septembra vstúpia, takže pred voľbami budú dobré, foto, to, čo sa v angličtine volá Foto Oppy, takzvané fotografické príležitosti v predvolebnej kampani, ale pre tých niekoľko sto tisíc žiakov, ktorí sú dokopy v odbornom vzdelávaní vo všetkých ročníkoch, to nebude znamenať zmenu, ak sa tá zmena dotkne len jedného percenta, dvoch percent z nich. A tento zákon, keďže je len naozaj prebalením starého vína do nových fliaš novým ministrom a keďže už nehovoríme hypoteticky, lebo už sme to raz za predchádzajúcej Ficovej vlády takto vyskúšali, neprinesie v dnešnom znení skutočnú zmenu. A preto si myslím, že v skutočnosti návrh pána poslanca Fronca vrátiť to na dopracovanie a schváliť to povedzme o tri mesiace, je návrh, ktorý je pre slovenské deti lepší, pretože ďalší zákon, ktorý nič nezmení, tu už naozaj nepotrebujeme. Ďakujem veľmi pekne.