P. Osuský, poslanec: (2001-11-28):
1. Navrhujem, aby v § 4 ods. 1 znel: „(1) Verejného ochrancu práv volí Národná rada v tajnom hlasovaní z kandidátov, ktorých jej navrhne najmenej 15 poslancov Národnej rady. Zvolený je kandidát, ktorý získal nadpolovičnú väčšinu hlasov prítomných poslancov.“ Ide o spresnenie pôvodného textu. Ustanovením tajnosti hlasovania sa nadväzuje napríklad na model voľby predsedu a podpredsedov Najvyššieho kontrolného úradu, sudcov, predsedu a podpredsedu Najvyššieho súdu, sudcov Ústavného súdu či vymenovanie generálneho prokurátora. Podmienka získania nadpolovičnej väčšiny hlasov prítomných poslancov zasa implicitne vyplýva z čl. 84 ods. 3 a 4 Ústavy Slovenskej republiky, stanovujúceho, na ktoré rozhodnutia parlamentu je nevyhnutná trojpätinová, resp. nadpolovičná väčšina všetkých poslancov. 2. § 4 sa dopĺňa odsekmi 5, 6, 7, 8 a 9, ktoré znejú: „(5) Ak ani jedného z kandidátov nenavrhne najmenej 15 poslancov, predsedajúci vyhlási opakovaný návrh na voľbu. Návrh na voľbu sa opakuje na nasledujúcich schôdzach dovtedy, kým aspoň jeden kandidát nezíska najmenej 15 hlasov. (6) Ak ani jedného z navrhnutých kandidátov Národná rada nezvolí, vykoná sa druhé kolo volieb. Na druhom kole volieb sa zúčastnia tí dvaja kandidáti, ktorí získali najväčší počet hlasov; v prípade rovnosti počtu hlasov sa na opakovanej voľbe zúčastnia všetci kandidáti, ktorí tento počet získali. (7) Ak ani v druhom kole volieb nedôjde k zvoleniu verejného ochrancu práv, predsedajúci vyhlási nové voľby. Možnosť opätovne navrhnúť v nových voľbách pôvodných kandidátov je týmto vylúčená. (8) Postup podľa odseku 5 a 7 sa primerane použije, aj ak výkon funkcie verejného ochrancu práv zanikne pred uplynutím funkčného obdobia. (9) Podrobnosti o navrhovaní kandidátov, opakovanom návrhu na voľbu, voľbe, druhom kole volieb a o nových voľbách verejného ochrancu práv upraví volebný poriadok, ktorý schváli Národná rada.“ Podrobnosti o spôsobe voľby by podľa dôvodovej správy mala upraviť novela zákona č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky. Návrh zákona o verejnom ochrancovi práv však takúto nepriamu novelu zákona č. 350/1996 Z. z. vo svojich prechodných a záverečných ustanoveniach neobsahuje. Navrhuje sa preto upraviť tento proces priamo prostredníctvom rozšírenia § 4, ktoré som predniesol. 3. Verejný ochranca práv skladá do rúk predsedu Národnej rady tento sľub: „Sľubujem na svoju česť a svedomie, že budem dodržiavať Ústavu Slovenskej republiky, ústavné zákony, zákony, medzinárodné zmluvy, ktoré Slovenská republika ratifikovala a boli vyhlásené spôsobom ustanoveným zákonom, a nariadenia vlády Slovenskej republiky, že sa budem podieľať na ochrane základných práv a slobôd fyzických osôb a právnických osôb pri konaní, rozhodovaní alebo nečinnosti orgánov verejnej správy a že základné práva a slobody budem chrániť v súlade s princípmi demokratického a právneho štátu.“ Rozšírenie sľubu o slová „ktoré Slovenská republika ratifikovala a boli vyhlásené spôsobom ustanoveným zákonom“ je terminologickým spresnením vykonaným v nadväznosti na čl. 7 ods. 2 a čl. 143 ods. 4 ústavného zákona č. 90/2001 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa Ústava Slovenskej republiky. 4. V § 9 ods. 1 sa vypúšťajú slová „podľa lekárskeho posudku, rozhodnutia orgánu štátnej zdravotnej správy alebo orgánu sociálneho zabezpečenia“. Navrhovaná zmena je terminologickým zosúladením citovaného ustanovenia s čl. 151a ods. 4 Ústavy Slovenskej republiky a zároveň elimináciou potenciálnej hrozby zneužitia inštitútu fakultatívneho odvolania z funkcie. 5. V § 12 ods. 3 a 4 znejú: „(3) Kancelária má právo požadovať od orgánov verejnej správy podklady a informácie, ktoré verejný ochranca práv potrebuje na plnenie svojich úloh. Pracovníci kancelárie môžu byť splnomocnení verejným ochrancom práv i na výkon ďalších jeho oprávnení uvedených v § 19 ods. 1 a 2 zákona. (4) Na čele kancelárie je vedúci kancelárie, ktorého vymenúva a odvoláva verejný ochranca práv. Vedúci kancelárie zastupuje verejného ochrancu práv v čase jeho neprítomnosti alebo zdravotnej nespôsobilosti. Za svoju činnosť zodpovedá priamo verejnému ochrancovi práv.“ Za účelom efektívnejšieho výkonu inštitútu verejného ochrancu práv sa dopĺňa oprávnenie ochrancu preniesť prostredníctvom osobitného splnomocnenia možnosť vykonať niektoré úkony na pracovníkov kancelárie. Z rovnakého účelu sa dopĺňa i spresňujúce ustanovenie, podľa ktorého zástupcom verejného ochrancu práv je vedúci kancelárie. 6. V § 14 ods. 1 druhá veta sa vypúšťajú slová „to neplatí, ak ide o osobné údaje“. Ochrana osobných údajov nie je absolútna. Spracúvať, ale i sprístupniť osobné údaje možno (či už na účely štatistiky, trestného stíhania a pod.) napríklad vtedy, ak dá na to súhlas dotknutá osoba alebo ak tak stanovujú osobitné právne predpisy, najmä zákon č. 52/1998 Z. z. o ochrane osobných údajov v informačných systémoch. Navrhuje sa preto zosúladiť režim sprístupňovania osobných údajov so štandardmi stanovenými inými zákonnými normami. 7. V § 14 ods. 2 znie: „(2) Sprístupňovanie informácií o činnosti verejného ochrancu práv sa uskutočňuje podľa osobitného predpisu (odkaz 4a).“ Poznámka pod čiarou k odkazu 4a) znie: „Zákon č. 211/2000 Z. z. o slobodnom prístupe k informáciám a o zmene a doplnení niektorých zákonov (zákon o slobode informácií).“ Ide o zosúladenie s už existujúcim právnym predpisom upravujúcim prístup k informáciám aj pre právnické osoby zriadené osobitným zákonom. 8. V § 15 ods. 4 prvá veta znie: „Ak podnet nemá predpísané náležitosti, verejný ochranca práv bezodkladne vyzve podávateľa podnetu, aby v určenej lehote, ktorá nesmie byť kratšia ako sedem dní, neúplný alebo nejasný podnet doplnil alebo upresnil.“ Zmyslom navrhovanej špecifikácie minimálnej dĺžky lehoty, v rámci ktorej má podnecovateľ možnosť doplniť alebo upresniť svoj neúplný alebo nejasný podnet, je posilnenie princípu právnej istoty. 9. V § 15 ods. 4 tretia veta sa za slová „v určenej lehote“ vkladá čiarka a slová „ktorá nesmie byť kratšia ako tridsať dní“. Rovnako ako v bode 10, ide o posilnenie princípu právnej istoty. 10. V § 16 ods. 4 sa slová „postúpi vec“ nahrádzajú slovami „môže vec postúpiť aj“. Zmena obligatórnej povinnosti postúpiť vec v určitých prípadoch prokurátorovi na fakultatívnu je kompetenčným spresnením vzťahu verejného ochrancu práv a prokuratúry. 11. § 19 ods. 1 sa dopĺňa písmenami e) a f), ktoré znejú: „e) mať v rámci preskúmania rozhodnutí postavenie účastníka konania odkaz 9a), f) konať pred Ústavným súdom Slovenskej republiky v rozsahu vymedzenom osobitným právnym predpisom odkaz 9b).“ Poznámky pod čiarou k odkazom 9a) a 9b) znejú: „9a) § 14 ods. 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok). 9b) Zákon č. 38/1993 Z. z. o organizácií Ústavného súdu Slovenskej republiky, o konaní pred ním a o postavení jeho sudcov.“ Možnosť verejného ochrancu práv mať práva účastníka správneho konania je spresnením čl. 151a ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky a § 13 zákona. Návrhom na oprávnenie verejného ochrancu práv konať v určitom rozsahu pred Ústavným súdom sa sleduje zosúladenie s novelou zákona č. 38/1993 Z. z. (tlač 1238), ktorá sa práve prerokúva v prvom parlamentnom čítaní. 12. V § 21 ods. 2 sa slová „k návrhu opatrení“ nahrádzajú slovami „prijaté opatrenia“. Ide o legislatívne spresnenie. 13. V § 23 ods. 2 znie: „(2) Orgán, ktorému verejný ochranca práv podal podnet podľa odseku 1, musí upovedomiť verejného ochrancu práv do tridsiatich dní o opatreniach, ktoré na základe jeho podnetu vykonal.“ V záujme zabezpečenia princípu právnej istoty sa navrhuje spresniť lehotu na upovedomenie o prijatých opatreniach zo strany orgánu na 30 dní. 14. V § 23 sa dopĺňa nový odsek 3, ktorý znie: „(3) V prípade, že príslušný orgán v lehote podľa odseku 2 neupovedomí verejného ochrancu práv o prijatých opatreniach alebo prijaté opatrenia sú nedostatočné a zároveň nejde o vnútorný predpis vydaný orgánom verejnej správy, verejný ochranca práv postúpi podnet generálnemu prokurátorovi, ktorý podá Ústavnému súdu Slovenskej republiky návrh na začatie konania o súlade právnych predpisov odkaz 10a).“ Poznámka pod čiarou k odkazu 10a) znie: „Čl. 125 Ústavy Slovenskej republiky; § 37 až 41b zákona č. 38/1993 Z. z. o organizácii Ústavného súdu Slovenskej republiky, o konaní pred ním a o postavení jeho sudcov.“ V prípade, že z podnetu, ktorý vybavuje verejný ochranca práv, vyplýva, že zákon alebo iný všeobecne záväzný právny predpis, napríklad všeobecne záväzné nariadenie obce, porušuje základné práva a slobody, navrhuje sa vytvorenie inštitucionálneho mechanizmu zabezpečujúceho prostredníctvom generálneho prokurátora možnosť iniciovať konanie o súlade právnych predpisov podľa príslušných ustanovení zákona č. 38/1993 Z. z. 15. V § 25 ods. 2 znie: „(2) Verejný ochranca práv zverejní správu o činnosti podľa odseku 1 prostredníctvom internetu a periodickej tlače a prípadne aj prostredníctvom ostatných informačných prostriedkov.“ Ide o legislatívne spresnenie. 16. V § 25 sa dopĺňa nový odsek 3, ktorý znie: „(3) Národná rada zohľadňuje výsledky správy o činnosti.“ Doterajší odsek 3 sa označuje ako odsek 4. Ide o legislatívne spresnenie. 17. V § 26 sa dopĺňa druhá veta, ktorá znie: „Súčasťou mimoriadnej správy môže byť aj návrh, aby bola prerokovaná na najbližšej schôdzi Národnej rady.“ Navrhuje sa zavedenie oprávnenia verejného ochrancu práv požiadať predsedajúceho Národnej rady, aby mimoriadna správa bola zaradená na plénum bezprostredne nasledujúceho po jej predložení do parlamentu. Týchto sedemnásť bodov predkladám a už boli rozdané v sále. Dovoľujem si poprosiť a požiadať Národnú radu, aby sa o každom z nich hlasovalo zvlášť. Ďakujem. J. Migaš, predseda NR SR: Ďalej v rozprave vystúpi pán poslanec Gašparovič a po ňom pán poslanec Hoffmann.