Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2013-12-12):
Dobré ráno. Ďakujem za slovo, vážená pani podpredsedníčka Národnej rady Slovenskej republiky, vážený pán minister, spravodajca, kolegyne, kolegovia a dovolím si k tomuto pozdravu, keďže pomerne vysoké percento v tejto chvíli v snemovni predstavujú lesníci, dodať aj tradičný lesnícky pozdrav Lesu zdar. (Hlasy z pléna: “Zdar!”) Tak, aj odpoveď je správna, pani podpredsedníčka. Dobre. Pôdohospodári majú, teda podpredsedníčka nášho výboru, majú pôdohospodári takýto pozdrav? Dobre, nebudeme to teraz rozširovať. Včera sme začali rokovanie o zelenej správe. Ja som si k tomu doniesol dve knihy. Jedna je taká skôr čierna, druhá červená. Obidve do tohto farebného spektra použijem, ale chcem zdôrazniť aj zaujímavú symboliku. Ja mám symboliku rád, že po zákone roka, najhlavnejšom, najdôležitejšom zákone, ktorý snemovňa má česť prerokovávať, prišiel hneď vzápätí nie zákon, ale prerokovanie o zelenej správe a ja viem, že celkom možno to nebude niekomu pripadať ako úplne náležité, ale ja si myslím, že ak zákon o rozpočte je zákonom roka, tak správa o lesnom hospodárstve – zelená správa je tiež správou roka, pretože naozaj to nie je politická správa, ale je to správa o niečom, čo sa nás týka absolútne všetkých, či chceme alebo nechceme. Ale chcem tak trocha pokorne dodať, možnože sme sa dopustili a ja sám prvý, nejakej chyby pri vstupe do rokovania o tejto správe. Tu jednoducho funguje taký vzorec, ktorý možno má svoju politickú logiku, ale myslím si, že nie vždy je dobré ho použiť. Minister príde s materiálom, na to sa hlásime my, poslanci opoziční a nie koaliční, aby som to tak povedal presnejšie. Hľadáme to, čo môžeme skritizovať, potom sa prihlásia poslanci vládni, ktorí už ani nepozerajú na samotný predmet, ale pozerajú a počúvajú to, čo sme povedali. Hľadajú zase to, čo by mohli skritizovať na našich výrokoch a tak akosi, ani keby nám sa niekde stratila tá podstata, ktorá by mala byť nie v tom, že budeme hľadať slovíčka, na ktorých sa môžeme nachytať, ale že budeme hľadať podstatu toho, čo je predmetom rokovania. Ja si myslím, že včera sa udiala taká vec, ktorá možno by mohla byť povedaná ako zaujímavý štatistický údaj. Nevystúpili tu politici vládni a protivládni. Vystúpilo tu niekoľko zaujímavých ľudí. Ja som si tak povedal, je to jeden špičkový slovenský odborný prírodovedec, vedec a ak som dobre počítal, štyria lesníci. Prepočítal som si aj z ich rečí aj z toho, ako ich poznám roky, ktoré odpracovali, odslúžili v prospech slovenských lesov títo piati ľudia, vyšlo mi 116 rokov. Tu včera prehovorilo 116 rokov skúseností, poznatkov, presvedčenia. Však dokonca 4 z tých 5 jedna Alma mater mala. Tí ľudia sa na chvíľočku stali politikmi na pár rokov. Ja to som už nerátal, koľko sú, keby sme rátali politické roky týchto ľudí, tak možno by nám vyšlo nejakých 15 rokov. Zoberte si 116 rokov životného kréda, presvedčenia, profesie a poslania a mizerných 16 rokov v nejakej politike, ktorá je dôležitá, ale ktorá predsa nemôže a tobôž nie v takomto prípade, keď máme na rokovaní nie zákon, ktorý vyšiel z nejakej ideovej dielne, ale správu, ktorá sa nás týka všetkých. No tak táto váha, či nerovnováha, to jednoducho musí byť pomenovaná a ja verím, že všetkých tých piatich, aj tí, čo sa dneska k nim pridali, spája nie politický boj proti pánovi ministrovi. On nie je minister v tejto chvíli, minister vládneho SMER-u, nejaký môj nepriateľ. On je v tejto chvíli môj minister, ktorý hovorí o veciach, ktoré ma bytostne zaujímajú a kde hľadám súvislosti. Apropo, súvislosti. Martin Fecko skončil jedným pekným slovenským porekadlom. Mňa v tej chvíli napadlo, že som mohol začať iným, tiež rýdzo slovenským porekadlom, nie výrokom. Príroda, ten výrok znie takto: „Príroda odhaľuje svoje tajomstvá tomu, kto pozerá, počúva, pozoruje, premýšľa a odhaľuje súvislosti.“ Viete, kto to povedal? Túto krásnu vetu povedal ten pán, ktorý je známejší inou vetou, oveľa kratšou: “Zachovajme lesy potomkom.”. V 18. storočí to bola dôležitá veta, pretože v 18. storočí naozaj banský priemysel víťazil nad lesmi a lesy mizli. Túto vetu povedal v blahej pamäti jeden z najvýznamnejších slovenských lesníkov, ktorého múdrosť potvrdili veky a roky nasledujúce, čierno-balogský rodák Jozef Dekrét Matejovie. Takže Martin, ďakujem, ty si začal, ty si skončil krásnym príslovím a myslím si, že je celkom dobré pokračovať týmto, pretože je veľmi dôležité pre to, čo chcem povedať nie svojim lesníckym kolegom, ktorých nemôžem z toho školiť, pretože tých 116 rokov máme dohromady tých skúseností, ale ktoré treba možno povedať tým, ktorí nemali tú radosť a tú česť stať s lesníkmi. Každý predsa nemôže byť lesníkom a povedať občanom, pre ktorých nie pracujeme, my pre nich slúžime. Lesníctvo je naozaj služba. Takže ja sa ospravedlňujem za ten nešťastný vstup, keď som tiež sa vlastne stal akousi obeťou či pokračovateľom tohto spôsobu, že minister príde a my hľadáme a zase vládni poslanci na nás. Prišiel môj minister môjho životného zamerania, predložil správu, ktorá mi je blízka a ja som predsa aj včera povedal, aj keď mi to potom niekto z vás vytkol, že to nebolo celkom jasné, že ja na tej správe v zásade chybu nenachádzam, že tie fakty, tá štatistika, ktorá tam je uvedená, ja som si to prečítal, ja som nemohol z toho vyvodiť záver, že je tam niečo, čo nejakým spôsobom popiera moje lesnícke skúsenosti, cítenie alebo názory. Dovolil by som si len k tomu takú maličkú vetu, možno trocha to znelo nadnesene, ale veď každý máme právo aj nejakú nad sádzku, že keby som ja sedel na kresle ministra pôdohospodárstva, takže by som svojim úradníkom povedal, že chlapci pozor, dobre, štatistika môže byť, ale ja tam chcem mať aj niečo navyše a práve to bolo predmetom môjho ozaj dobromyseľného vystúpenia, že navyše teda by som tam chcel mať takú záležitosť, ako je práca s verejnosťou. Bolo povedané, že to možno nie je také dôležité a jasné, keď ministerstvo myslí, že to nie je dôležité, že možno zaznamená to, že lesníckym skanzenom prešiel v tom roku 398-tisíci návštevník podľa oficiálnej štatistiky, tak to nie je dôležité. Ale ja som si povedal, tu použijem tú prvú knižku, keďže ja sa cítim byť jeden z priekupníkov v práci s verejnosťou a mal som tú česť a prichádzajú Vianoce. Pán minister, pred chvíľočkou ste odmietli jeden darček tu od jedného kolegu, darček, no výzvu. Ja budem trocha miernejší, nebude to politické. Je to knižka, do ktorej nafotil krásne slovenské lesy tím otca a syna Bartovcov známych slovenských fotografov a ku ktorým ja som mal tú česť napísať texty, ktoré sú istým vyznaním. Nie je v tom žiadna politika, je v tom krása lesníckeho poslania. Tá kniha sa volá Lesy a ľudia a ja vám ju teraz s radosťou venujem. (Odovzdanie knihy ministrovi a reakcia ministra: “Knihy mám rád. Ďakujem pekne.”.) Takže ďakujem pekne pánovi ministrovi, môjmu ministrovi, ktorý pôsobí v oblasti, ktorá ma bytostne zaujíma, že túto knižku prijal a odpúšťam, resp. nevyjadrujem sa, nebol som autorom to, že to tam práve v tejto správe, tá práca s verejnosťou nebola. Nemusí byť. Keď nechceme mať v tej správe, to, čo sa udialo aj minulý rok v oblasti toho boja, to je nesprávny názor, ale tak to vypadá, žiaľ, na verejnosti, medzi táborom lesníkov a ochranárov, ktorý je nezmyselný a ktorého podstatu ešte dnes poukážem, že fakt treba vnímať ako absolútne absurdnú, tak toto je vec, ktorá tiež tam, keď ministerstvo usúdilo, že tam nechce mať povedzme zmienku o tom, že bola tu konferencia vo Zvolene, ktorá povedala, že tu už tie rozpory zaniknú. Dvaja ministri to deklarovali. Mohla tam byť o tom veta. Nádejná silná veta. Ministerskí pracovníci usúdili, že to nemá byť v zelenej správe, že táto dejinná udalosť, ktorá sa prisľúbila, ktorá zabliká aj nádej, nie je toho hodná. Nie som autor správy, nech to tam nie je. Keď ministerskí pracovníci usúdili, že tam nemá byť zmienka o kráľovskej lesníckej disciplíne, o hospodárskej úprave lesov alebo ľudovo nazývanej lesnej taxácii, o jej vážnych problémoch, o jej obrovskom význame, nemusíme ísť do histórie, nemusíme spomínať, ako to vzniklo. Ja som včera už povedal, že pán Hatiar, tvorca modernej zlúčenej zjednotenej taxácie sa možno symbolicky v hrobe musí obracať pri niektorých veciach, ale tu v tejto chvíli možno aj odpoveď pre pána poslanca Lojza Hlinu. Ja som si nedal tú námahu, opäť obdivujem, ako poctivo sa vie pozrieť na súvislosti, ale ktovie či tie problémy s číslami nevyplývajú práve z toho a na tom sme sa aj zhodli, to aj pán spravodajca Lebocký na výbore ma podporil, aj včera Tóno Cicoň, ďalší lesník, proste sme sa zhodli na tom, že v taxácii je dačo zlé. Dačo zlé je v taxácii, ktorá, ako pred chvíľočkou povedal lesník Martinák, je veľmi dôležitá. Tá taxácia je totálne podvyživená. Šéfovia z taxácie z Národného lesníckeho centra spínajú pohľad k nebesiam a hovoria, že družicové prieskumy to vyriešia. Nevyriešia. Ak taxátor nepôjde do lesa s tou priemerkou, ktorú sme spomínali, ak neurobí, keď už nie priemerkou ani naplno, tak aspoň štatisticky významnými spôsobmi, ktoré my dobre ovládame a ktoré jednoducho sú vysokou odbornosťou, tak verubože, budeme mať možno v tých číslach, milý Lojzko, ešte väčší neporiadok, pretože taxátory dnes hovoria a to vnímajte, myslím, že kolujú po Slovensku petície, myslím, že tu je vysoká nespokojnosť, pretože pred časom sme urobili jednu veľkú chybu, že sme ich vytvorili ako súkromníkov, osudovú chybu Národného lesníckeho centra, že sprivatizovalo taxačnú službu a dneska tých taxátorov, ktorých sme sprivatizovali s cenou 12 euro za hektár, aby robili plány, aby chodili s tými priemerkami, aby prešli tie 2 milióny hektárov lesov, tak ako sa prejsť majú za tých 10 rokov, dneska im hovoríme, že im na to netreba už 12 eur za hektár, ale im hovoríme, že to musia robiť za 6 bez DPH. Neurobia to za tie peniaze, to som si len považoval za potrebné na vystúpenie pána poslanca Hlinu povedať, že jedna z príčin je tá, že spíname oči k družiciam a hovoríme o družicových prieskumoch, ktoré nikdy nenahradia poctivú prácu lesného taxátora, ktorý si to musí odšliapať a ktorý musí stráviť na lesohospodárskom celku, pre ktorý robí program starostlivosti o lesy, ako teraz nazývame lesné hospodárske plány a musí tam stráviť pekných pár mesiacov terénnych prác v lete, aby v zime tento plán urobil. Áno, taxácia je kráľovská disciplína a taxácia ako kráľovská disciplína jej padá koruna z hlavy. Ja budem poobede v jednej konkrétnej interpelácii práve o tomto rozprávať. Takže, keď ministerskí pracovníci usúdili, že v zelenej správe kráľovskej disciplíny netreba, netreba jej venovať ani riadok, je to opäť ich právo, ja to naozaj nemyslím ironicky, v tej správe jednoducho nemôže byť všetko a autor je autor, ten sa vždy rozhodne, čo áno a čo nie a je to vec niekedy náhody, niekedy možno aj konkrétnych pracovníkov. Nekritizujem, len pripomínam. Ak mi chýbal aj nejaký informačný odstavec o tom, že čo sa udeje, alebo čo sa udialo s 5 miliónmi eur odvodu do štátneho podniku Lesy Slovenskej republiky, no tak mi to chýbalo, lebo už som to včera pripomínal, že tie odvody sú nesystémové, že tam, kde by sme mali dávať, tam berieme, že tým podpisujeme sa pod istú krátkozrakosť, síce stvrdzujeme svoju 4-ročnú politickú orientáciu orientovanú na najbližšie voľby, ale popierame to, že sme tu predovšetkým občania, ktorí chcú, aby ich deti po nás žili v dobrej krajine. No ak to takýmto spôsobom vidíme, tak potom môžeme z tých lesov zobrať tých 5 miliónov aj tomu Uliču, ako som včera spomenul, tých tristotisíc. Tej hladovej už skôr ukrajinskej ako slovenskej doline, no zoberme tých tristotisíc, veď čože, je tam jediný podnik, ktorý ako tak ešte zamestnáva posledných pár ľudí, nech dajú tristotisíc do Bratislavy. Kruté, nesociálne, to sme ako dali, to už je inak pridaná hodnota, už nám nestačí 5 miliónov len z Lesov Slovenskej republiky, čo ja vravím, keď pánovi generálnemu riaditeľovi Határovi povedia 50 miliónov, tak ich dá, verte tomu. Len hospodárenie v lesoch, ja to zdôrazňujem a prosím a prosím pána Pellegriniho a všetci, čo majú takýto pohľad na financovanie štátu, že na lesy sa nemožno pozerať týmto spôsobom. Ale opäť, nebudem do šírky, tieto veci sú známe, ale možno treba občanom povedať, že tu naozaj prebieha istý boj o budúcnosť Slovenska v 21. storočí. Lesy budú základným predpokladom toho, ako táto naša spoločnosť bude vypadať. Tá polovica krajiny je lesa, každý druhý meter štvorcový je, patrí lesu na Slovensku. Musí nás to zaujímať a musíme si vedieť povedať, či máme do tých lesov investovať, aby deti žili v dobrej krajine, alebo ich máme v rozpočte pre rok 2013 podojiť, lebo napokon veď oni to dajú, dajú aj z toho Uliča, tých tristotisíc pošle riaditeľ. Možnože nebude mať na základné veci, ale ich pošle, lebo politické nominácie, respektíve lebo spôsob riadenia lesníctva je, žiaľ, aj takýto. Ak sa rozhodli ministerskí pracovníci, že tam nedajú informáciu o jednej z najdôležitejších vecí, ktorá sa týka efektívnosti práce a budúcnosti lesného hospodára, o stave lesných ciest, tak ju tam nedali. Ja som už to povedal a musím to povedať, to je základná vec, ktorá rozhoduje o tom, ako môžeme kvalitne pracovať. A možno aj o tých požiaroch, Martin, ako vieme rýchlo zasiahnuť a možno v prípade nejakých mimoriadnych udalostí, ako vieme zachrániť ľudské životy. Že majú Švajčiari 40 metrov na hektár a my len desať? Toto sú Švajčiari. No dobre, veď už sme hovorili o tom, že Slovensko bude Švajčiarskom, mali sme také bilboardy za Mečiara, že ich vo Švajčiarsku nafotili a povedali sme, že to sme my. Tak viem, nie sme, ale mali by sme si povedať a tí ministerskí pracovníci to tam mohli zapracovať, no urobme z toho aspoň meter navyše, na ten hektár, že keď aspoň jeden meter sa priblížme k tomu Švajčiarsku, ktoré nás prevyšuje štyrikrát. A Rakúšania tri a pol krát. Chýba mi to tam, ministerským pracovníkom to nechýbalo, majú na to plné právo. Mne to tam chýba a dovolím si na to naozaj dobromyseľne upozorniť, že ja by som im to nedovolil, aby to tam nedali. Aby nedali aj víziu, čo sa má udiať, pretože zelená správa nie je len o stave, ale aj o tom, čo sa má udiať. Ak je tam ani nie slovíčko o hradení bystrín, o tom, že povodne sú vážnym problémom Slovenska a že povodne nevyriešia železné zátarasy pri Devíne, tie riešia dôsledok. Len múdry lekár a lesníci sú múdrymi lekármi krajiny, tí riešia príčiny a príčiny povodní vznikajú na horných tokoch našich bystrín a to je v lesoch. Kedysi, moji kolegovia to vedia, lesníci študovali to, jeden celý semester pracovali v teréne a nad rysovacími súpravami na predmete hradenie bystrín a mali z toho skúšku. Leoš Skatula významný, síce český, ale na Slovensku pôsobiaci lesník. Ešte dodnes v horno-horehronskej doline sa môžete pozrieť na diela z 20. rokov, ktoré založil. Ale nejde len o Leoša Skatulu, množstvo proste absolventov lesníckej fakulty ovláda profesiu hradenia bystrín, akurát to vyznieva tak ako streľba so slepými nábojmi, že naučiť sa to naučili, len štát na túto oblasť nedáva takmer nič. A potom prichádzajú novopozvaní mesiáši, ktorí hovoria, že to vedia vyriešiť. Ja sa z toho nevysmievam. Ja viem, že každá kvapka zadržaná v krajine je dôležitá aj z hľadiska hydrológie, aj z hľadiska bezpečnosti krajiny. Len chcem zdôrazniť, že lesníci to vedia, že majú na to spôsoby vysoko odborné, a že by bolo dobré, keby zelená správa na túto našu schopnosť upozornila a keby aj povedala možno aj ostatným kolegom pána ministra vo vláde, že síce vieme, že každý natŕča ruku a každý pýta, nech je minister financií modrý, červený alebo zelený, a že ten nemá možnosť dať každému, ale že je potrebné, ak chceme tie povodne mať pod kontrolou, tak nestavať len železné múry pri Devíne, ale stavať aj HB-čky, to je lakonický názov hradenie bystrín na horných tokoch, ktoré len Lesy Slovenskej republiky, štátny podnik spravuje, 19 800 kilometrov, polovica rovníka. Nechýbalo to ministerským pracovníkom, mne by to tam chýbalo. Ak ministerstvo nechcelo vyhodnotiť poznatky svojich pracovníkov zo štátnej správy, ktorí sú priamo podriadení na lesných úradoch bývalých, ktorí majú poznatky, že kalamita naozaj nie je vždy kalamitou, a že kalamita prírodná je mnohokrát doplnená aj kalamitou v ľudských svedomiach a ja to viem od tých úradníkov, ktorí sa možno logicky nemôžu odvážiť to tak nahlas povedať, ale ja viem, že tie skúsenosti, poznatky a kritika dochádza aj do tých vysokých miest bratislavského ministerstva na Dobrovičovej. Je to škoda, že to nepovieme, pretože by to bolo dobré tým ľuďom, ktorí majú problém s tým a trápi ich to, povedať. Vieme o tom, chceme to riešiť. Kalamita je vážny problém, ale vravím, nie je to len problém prírodných živlov, ale aj problém ľudského svedomia. Ak sa ministerstvo rozhodlo nedať tam takú správu ako, že v lesoch pribudol ďalší laureát ceny Jozefa Dekréta Matejovie, ktorú som mal česť kedysi iniciovať, navrhnúť lesníckej komore aj lesom, a ktorá každoročne sa udeľuje na moje veľké potešenie a vďaku. Škoda, mohlo tam zaznieť meno, že máme významnú cenu, každý rok ju udeľujeme a dostal ju ďalší lesník. Možnože ju v budúcnosti dostane aj nie lesník, napokon už som spomínal tie rozdiely medzi takým významným profesorom, ako je tu prítomný náš kolega poslanec Huba a lesníkom viete, keď budeme hľadať zákopy, nuž nájdeme, ale keď budeme vidieť les, tak si môžeme podať kedykoľvek ruku. No a skončil som možno včera tým a opäť, no ak, ak europortál ako služba, ktorá mala slúžiť lesníkom v období, ktoré končí o dva týždne, no ak tam tá zmienka nie je o tomto významnom europortáli, ja viem, no asi je to boľavý prípad, ale bol by som taký chlap, povedal by som, a dáme to tam. A nech, keď ten Mičovský toľko vykrikuje, nech vie, že je to funkčné, je to dobré a bude to slúžiť. Ja viem, čo napísala finančná správa, nemohla uznať argumenty národno-lesníckého centra, lebo povedala, ale páni, veď to mal byť program, ktorý mal slúžiť ľuďom do roku 2013 do 31. decembra. Čo tu hovoríte o tom, že vy tu ešte dobehnete, vy to ešte urobíte? Aj pán minister dal príkazy, musíte. Áno len 2009, 2010 je už za nami. Otázka je, čo by sa dialo, keby sa nedialo nič z našej strany? Ale dobre. Ostaňme v tom tóne, že to sú veci, ktoré naozaj pán minister a jeho ľudia sa rozhodli a majú plné právo dať alebo nedať a ani v Biblii nie je všetko, prečo by malo byť v zelenej správe? A ja naozaj, ak som vniesol do toho ten tón taký, že je všetko zlé, nie, ja som to povedal málo jasne, ja nemám problém so zelenou správou, s tým čo je tam napísané, určite pribudne zase do môjho radu kníh, ktoré mám v knižnici a kde všetky zelené správy o stave lesného hospodárstva si nielen ukladám, ale často sa do nich aj zapozerám a listujem si v nich, lebo ja som klasik, pre mňa internetové texty nie sú tak vzácne, ako papierové. A pri tejto takej istej pokornej ospravedlňovačke za to, že som to možno nepovedal tak jasne, a že som si dovolil len povedať, že niektoré veci mi tam chýbali, chcem poprosiť pracovníkov ministerstva a pána ministra, ktorý im to môže prikázať, aby ak toto všetko, čo som spomenul nebude aj v budúcoročnej zelenej správe, nech to tam nie je, uznávam, autorské práva aj v tomto smere. Pán minister, ale veľmi vás prosím a viem, že tam to nemusí byť problémom, lebo je to rýdzo odborná vec pre 21. storočie a pre každého občana v našej krajine. Tu jednu vec, veľmi vás prosím, mi do zelenej správy, čože mne, občanom Slovenskej republiky a lesníkom za rok 2013 už dajte, hospodársky spôsob, to ako tí lesníci, aké nástroje, akú páku, aký ten princíp pri správe lesného majetku pri tých dvoch miliónoch hektároch použijú. Včera som prebehol letom svetom od devastácie, ktorá nemala žiadne dôsledky, cez holoruby, podrastovia, ako sa to prudko mení, že to, čo sa voľakedy menilo stáročia, sa teraz už mení za desaťročia a dokonca teraz sa to mení pomaličky už za roky. My vieme, že výberkový hospodársky spôsob nie je použiteľný úplne všade, aj minule som mal možnosť s pánom ministrom prehodiť, že mu niekto povedal, že 18 %. Pán profesor Saniga hovorí: „určite viac ako 50 %“, mňa voľakedy učili, že len 2 %. Nie je to otázka percent, aby sme si tu hovorili, je to otázka tá, že musíme občanom jasne povedať, že lesníci pri svojej službe sú povinní, to nie je dobré slovo, s radosťou to vykonajú, len ich treba k tomu možno aj usmerniť aj prostredníctvom zelenej správy a tým, ktorí bojujú na tomto fronte, povedať, dobre robíte. Že tento spôsob hospodársky, ten, tá najvyššia lesnícka pilotáž, dokáže malé zázraky, dokáže stabilizovať krajinu bez toho, aby sme museli do nej dávať peniaze. Ľuboš, to nie je otázka, že potrebujeme zalesniť 19-tisíc hektárov ako v zelenej správe a tešíme sa, že 37 % z toho máme prirodzenú obnovu, ale nám toto percento nejako stagnuje. Hej voľakedy, keď sme my boli v Medzilaborciach, tak sme mali ani nie 10 % prirodzenej, takže 37 bolo percentom snov. Tu treba povedať, že vôbec nebude treba žiadnu obnovu prirodzenú ani neprirodzenú, respektíve zamýšľať sa nad obnovou ako takou, pretože výberkový les sa obnovuje sám. To treba občanom povedať, že ten les bude rovnako krásny, že poriadne ani nezbadali, že sa v ňom hospodári, ďalší malý zázrak. Tu treba povedať našim drevárom, že im dáme tú istú hmotu, ale ešte kvalitnejšiu, ale v tom istom množstve. Tento zázračný spôsob to jednoducho má v sebe zakódované. Tu treba povedať našim ekonómom, že tento spôsob nie je drahší ale je lacnejší, nebudeme robiť zalesňovanie, nebudeme, tam kde sme zalesňovali 300 hektárov, bude treba možno tri niekedy pomôcť. Takže ekonomika je tu zázračne naštartovaná smerom takým, že pán minister Kažimír, keď by sme ho chceli prevrátiť na nejakú lesnícku nôtu, tak, tak musí tomuto spôsobu tiež zatlieskať. Tu treba povedať, že stabilita krajiny bude úplne taká, že problém s lykožrútom a problém medzi lesníkmi a ochranármi, ktorých som už nazval, že je umelý, vôbec nebude existovať, pretože výberkový les má v sebe silu, ktorá sa jednoducho prejavuje tým, že lykožrút tam nikdy nezvíťazí. Verte tomuto, nie sú nejaké výmysly Mičovského, ktorý sem príde pred vás v zelenej uniforme a rád vám stále opakuje svoje pravdy. Ja sa hlásim k tomu, že som lesník, ktorý sa na chvíľočku stal politikom, ale to je vec nad veci. To je vec, ktorá naozaj pomôže všetkým a je to úplne jedno, kto bude vládnuť a ak táto krajina potrebuje múdru lesnícku budúcnosť a ja chcem teraz zdôrazniť to, že toto je a to možno preto prosím, aby to v tej správe bolo, to je ako každá veľká vec, ako každá novinka, vždy najprv má veľa kritikov. Mohli by sme sa staviť tu o mnoho vecí a rôznym spôsobom, dám svoju hlavu na to, že výberkový hospodársky spôsob je v 21. storočí rozhodujúcim spôsobom ekologickej, ekonomickej, občianskej, sociálnej, klimatickej a ešte si dajte k tomu, aké chcete dovetky, stabilizácie krajiny, krajiny pre všetkých, pre všetkých, ktorých táto sto päťdesiatka zastupuje a pre všetkých, ktorých ďalšie sto päťdesiatky budú zastupovať. A tým by som rád aj toto možno ukončil, aj celý svoj vstup, ktorý som včera tak voľáko nemal celkom premyslený a zamrzelo ma, že niektoré veci ste vyhodnotili, kolegovia lesníci, tak ako ste vyhodnotili a chcem teda jednoducho poprosiť, že potrebujeme vniesť pre kolegov, ktorí v rámci PRO SILVA naozaj zázračným spôsobom bojujú za tento spôsob, ktorému uverili, ja ich nebudem menovať, ale to už je množstvo lesníkov. Len možnože to je ten paradox, že zospodu sa to tlačí, zospodu táto lesnícka, ozaj doslova zelená nádej vyrastá naplno, objekty pribúdajú a ja veľmi prosím, aby aj zhora, cez ministerstvo, táto snaha, ktorú niekedy máme, pán minister, také lesné správy, kde to robia lesníci tak skoro potajme, aby ich niekto neskritizoval, že ty sa tu nehraj na ochranára, ty dávaj kubíky. Áno, treba to otvorene povedať, toto niekedy funguje. Aj to funguje, že bielu farbu nepoznáš, ale dobre, to je tá každá štatistická veličina, každý štatistický súbor má svoje plusové, aj mínusové hodnoty. Ale ja chcem povedať o tých pozitívnych, máme ľudí, ktorí to robia, ktorí tomu veria a verte tomu, že je čomu veriť, len možno treba k tomu tú podporu. Ja verím, že sa dopátrame k tejto podpore aj tou malou zázračnou vetou, o ktorej budeme rozprávať v zákone o lesoch v januári, dajbože, budúceho roku. Chcel som použiť vo svojom vstupe dve knihy, čiernu som už použil, o zelenej správe som rozprával, tak použijem ešte tú červenú. Včera vznikla pri rozprave o štátnom rozpočte taká zaujímavá diskusia medzi mnou a pánom poslancom Blahom, ktorý rád cituje niekedy marxistických autorov a ja som si jedného marxistického zobral, resp. zobral som si ekonomickú demokraciu dnes, ktorá je knižkou, ktorá má, v radoch SMER-u požíva veľkú úctu a pán Blaha mi to vlastne aj pripomenul, áno, že ten pán Schweickart je marxista, prečo nie, ja nemám to videnie sveta, že všetci sú len čierni a bieli. Ak ten pán Schweickart napísal, že, a ja si to teraz, tú vetu dovolím rozšíriť, včera som použil tú časť, ktorá mi pasovala pre štátny rozpočet a teraz možno, ona má skutočne dôvetok, ktorý som neprečítal, ktorý pasuje pre túto tému dnes. Takže pán Schweickart povedal vetu, ktorou by som rád skončil: „Obnoviť funkciu ekonomických hraníc štátov znamená predovšetkým obnoviť dôstojnosť človeka a pridať neovládateľnému hospodárskemu rastu a vyčerpávaniu prírodných zdrojov hodnotu udržateľnosti.“ To je podstata všetkého, o čom som sa tu snažil rozprávať, že v zelenej správe môže chýbať všetko, keď to tam autori nedajú, ale udržateľnosť, ktorá je vyjadrená práve hospodárskym spôsobom, ktorý mi tam chýbal a ľudská dôstojnosť, ktorá je daná tým, že ľuďom, ktorí bojujú za tento spôsob hospodárenia, treba uznať, že teda sú hodní vďaky a dôstojnosti a nie kritiky, tak tu by som chcel, na tomto mieste poďakovať marxistickému autorovi Schweickartovi, na ktorého výrok som sa v tejto chvíli mohol oprieť kvôli tomu, aby som chcel ukázať, že mi ide o vec a nie o to, že z ktorých literárnych prameňov čerpáme. Lebo nie je dôležité, kto hovorí, ale čo hovorí, takže prečo nie. Ďakujem pekne za pozornosť.