B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-03-21):
J. Benčat, poslanec: Vážený pán predsedajúci, panie ministerky, páni ministri. Ťažko sa mi vystupuje teraz, po tak excelentnom vystúpení kolegu, ale pokúsim sa nejakým spôsobom ho napodobniť. Pokúsim sa hovoriť nie rétorikou pána predsedu vlády a urážaním, pokúsim sa hovoriť číslami a faktmi o tom, čo sme tu vlastne prezentovali v úvodnom vystúpení pána Kozlíka. Pôvodne som nechcel hovoriť k ekonomickým záležitostiam, chcel som sa dotknúť pár slovami rezortu výstavby a regionálneho rozvoja, ale nedá mi zopakovať čísla, pretože stále tu počúvame z vašej strany nejaké veľké chvály a musím tu pripomenúť, že súčasný stav našej ekonomiky, žiaľbohu, podľa štatistických údajov, podľa Štatistického úradu, Národnej banky Slovenska a NVK, ako aj rezortné údaje tvrdia, že sú trošku iné, než sa prezentujú vládou. Tieto údaje, naopak, hovoria o úplne nezvládnutej makroekonomickej rovnováhe, ba až likvidácii spolu s mikroekonomikou a následnou katastrofálnou nezamestnanosťou 21 %. Táto nezamestnanosť, ako dobre viete, nás stojí okolo 50 miliárd ročne. A to sa týka práve toho, čo chcem hovoriť k investičnému procesu, prečo by sme z týchto 50 miliárd ročne vyplatených peňazí nemohli nejakým spôsobom nájsť cestu k investičnému procesu a znižovaniu stavu nezamestnanosti. Ale prv než k tomu prídem, chcel by som ešte pripomenúť niekoľko citátov alebo budem citovať niekoľko sľubov, ktoré tu boli pred voľbami. Citujem: „Urobíme zo Slovenska krajinu, v ktorej sa bude ľuďom dobre žiť. Zbavíme štát a spoločnosť klientelizmu a korupcie. Vláda zabezpečí sociálnu spravodlivosť.“ Výborne, to znamená, že toto sú citáty, skutok je trošku iný. Aká je teda skutočnosť. Vláda a jej oddané servilné médiá však nehovoria o skrytej zadlženosti v podobe obmedzovania investícií. Štátny dlh za roky 1998 až 2000 sa zvýšil o 250 % zo 170 miliárd na 430 miliárd Sk. Verejný dlh sa v rámci roku 2001 zvýšil takmer o 100 %. Tieto parametre hovoria o hlbokej finančnej kríze Slovenskej republiky. K tomu všetkému je potrebné prirátať štyri skrachované banky a nevyjasnenú aféru okolo Devín banky, pritom vládny kabinet sa tvári, že ide o štandardnú situáciu. Už uvádzaný stav nezamestnanosti - 21 % potvrdzuje hlbokú krízu slovenskej ekonomiky. Tu sa nedá diskutovať o ničom, aj silnejšie štáty, bohatšie štáty pri takomto čísle by mali, ostražitejšie by si riadili ekonomiky a by sa zamýšľali nad tým ako z toho von. K tomu všetkému treba uviesť aj novoročné darčeky vo forme rastu cien pri súčasnom poklese sociálnych miezd zhruba o 8 % v rokoch 1999 až 2001. Ak si pripomenieme stav za Mečiarovej vlády v rokoch 1995 až 1997, vtedy rast reálnych miezd dosahoval takmer 21 %. Súčasný vládny kabinet hádže slovenskej ekonomike polená pod nohy v podobe neuveriteľných trojnásobných deficitov. Predovšetkým ide o deficity za rok 1999 - 15 miliárd, za rok 2000 - 28 miliárd, za rok 2001 - 44 miliárd a očakávaný deficit na tento rok je pravdepodobne okolo 45 miliárd. Zahraničnoobchodná bilancia v roku 2001 dosiahla rekordnú hodnotu 103,2 miliardy korún, a to všetko pri takmer 50-percentnej devalvácii slovenskej koruny. Do tretice je to aj deficit platobnej bilancie, ktorý k augustu 2001 predstavoval 11 miliárd Sk. A aby výpočet dobrých správ pre občanov Slovenska bol úplný, treba uviesť stav zahraničnej zadlženosti, ktorý predstavuje 10,8 miliardy USD, čo je zhruba asi 2-tisíc dolárov na hlavu obyvateľa. Veľmi zaujímavý je stav vo vnútornej zadlženosti, kde napríklad medziročná zadlženosť vzrastala z 300 miliárd Sk v roku 1997 na 600 miliárd Sk v roku 2001. Zadlžené sú mestá, obce, rezorty, zdravotné poisťovne, sociálne poisťovne, školstvo a tak ďalej. Už tieto fakty stačia na to, aby v skutočných demokratických krajinách vláda dobrovoľne odstúpila pre svoju odbornú nespôsobilosť. A teraz pár poznámkami k spomínanému rezortu výstavby a regionálneho rozvoja. Nebudem opakovať slová, ktoré tu prečítal alebo uviedol v úvodnom prejave poslanec Kozlík, chcel by som k tomu zopár poznámok do diskusie snáď, ale zakladajú sa na skutočných cifrách, na skutočných číslach, ktoré nám poskytuje štatistika a život, ktorý teda sledujeme v stavebnej oblasti. Je faktom, že od roku 1998 stavebné firmy produkujú stále menej a menej percentuálneho podielu na HDP. V roku 1998 to bolo okolo 6,4 % a v roku 2001 už len 4,5 %. Ak si pripomenieme stav, ktorý tu bol tesne po revolúcii, v roku 1990 to bolo okolo 11 až 12 %. Darmo budeme operovať s nejakými číslami, toto nepustí. Tieto čísla majú za následok totálny rozpad niektorých stavebných firiem, pretože v podstate niet investícií a pri takejto produkcii nezostáva nič iné len rozpustiť firmu a ísť do bankrotu. Ak sa porovnáme s vyspelými krajinami Európy, tak tam je stavebná produkcia okolo 8 až 12 % z HDP daného štátu, ale pri rozvinutej infraštruktúre a pri oveľa vyššom počte bytov na tisíc obyvateľov ako u nás. U nich sa pohybuje zhruba okolo 450 bytov na tisíc obyvateľov, u nás je to okolo 300 alebo pod 300. Takže to by bol jeden fakt. Ďalší fakt je, čo sa týka počtu bytov. Bolo tu už hovorené o tých 56-tisíc bytoch. Samozrejme, že za všetko nemôžeme viniť len rezort, ide tu o filozofiu, ide tu reštruktívna politika, ide tu o celkový prístup celej vlády. Čiže tých 56-tisíc bytov sa nemôže splniť v žiadnom prípade, keďže do dnešného dňa je okolo 34-tisíc bytov postavených. Za jeden rok nie sme schopní 22-tisíc bytov urobiť, to nejde, darmo sú aj rozostavané nejaké byty, tá rozostavanosť bola v roku 1968 okolo 16 800 bytov, dnes je okolo 11-tisíc bytov rozostavaných a na dokončenie, som pesimista, i pri všetkých snahách rezortu, umožniť dostup k peniazom mladým ľuďom, pri všetkých snahách pomôcť obciam, už to nejde. Tieto veci sa mali urobiť v roku 1998, 1999, nie dnes, keď máme pol roka pred voľbami. Toto považujem ja osobne za predvolebný akt alebo trik, pretože teraz sa začínajú uvoľňovať všetky bariéry, ale tam ťah na bránu, ktorý by tu mal byť, nie je. Pretože viete dobre, aká bola snaha obmedziť prémiu na stavebnom sporení, to sú rany pod pás, pretože stavebné sporenie využíva asi 87 % všetkých stavebníkov, ktorí realizujú bytovú výstavbu. Je tu snaha zrušiť, dúfam, že sa to neuskutoční, Štátny fond rozvoja bývania. Tento fond sme my považovali za akcelerátor bytovej výstavby. Dúfajme, že sa to tak nestane a myslím si, že ten istý poznatok potvrdí aj rezortný minister, že tento fond je užitočný a pôsobil veľmi, veľmi akcelerujúco pri výstavbe bytov. Takže ide hlavne o nasledovné veci, ktoré by som ešte pripomenul, ktoré spôsobili tento neutešený stav, ktorý tu je. Veď tento stav je - okolo 30-tisíc ľudí za tri roky stratilo zamestnanie práve v stavebníctve a už nespomínam ani diaľnice, kde kumulujem tento počet do hromady. 33-tisíc nezamestnaných ľudí viaže na seba ďalších možno že 70 - 80-tisíc ľudí pri multiplikačnom efekte stavebníctva. Čiže treba vyrábať komponenty pre komplexný produkt, teda stavbu, či už diaľnicu alebo byt, dom, alebo priemyselnú halu. Vytýkame štátu alebo tejto vláde neprijatú strednodobú, respektíve dlhodobú hospodársku politiku, zásadné a nevyspytateľné zmeny pri výmene vlád. Veď to, čo sa stalo pri výmene poslednej vlády našej teda novou vládou zásadnými reštiktívnymi opatreniami spôsobili to, čo bude musieť naprávať ďalšia vláda. Nestabilná legislatíva a s jej permanentnými zmenami. Nedostatočne finančné krytie na rozostavané stavby plánované na dokončenie. Vymožiteľnosť práva je minimálna so značným časovým posunom, nízka kúpyschopnosť obyvateľstva, to asi zrejme asi ten najväčší problém aj mladých ľudí pri tak výhodných ponukách, ktoré dostávajú tento rok, že nestavajú alebo neberú si pôžičky, jednoducho na to nemajú. Pokiaľ bude ekonomika v tej podobe, aká je tu prezentovaná touto vládou, mladí ľudia ani nemôžu začať stavať, jednoducho nemajú finančný potenciál, aby mohli začať stavať. Celý problém je v stave ekonomiky tohto štátu. Neprijaté podporné formy nepriameho investovania pri hlbokej podkapitalizácii slovenských podnikateľov z tých subjektov a nerovné postavenie na trhu zahraničného a slovenského investora neprispievajú danému stavu. Veď táto vláda dáva zahraničným investorom rôzne daňové úľavy, vo všetkých smeroch podporuje vstup zahraničného kapitálu, ja som za to, ale nech ten vstup nie je z privatizácie, ale nech sem niekto zainvestuje ozaj takým spôsobom, že to je mienené dobre pre slovenskú komunitu a že tento vstup bude rozvojovým vstupom. Sem sa zatiaľ sa dostáva kapitál väčšinou z peňazí, ktoré sa získavajú z privatizácie, až na obchodné reťazce, ktoré sú financované z iných štátov, teda z iných oblastí Európy. Mestá a obce majú nedostatok finančných zdrojov na základe vyčlenenia prostriedkov zo štátneho rozpočtu. V prevažnej miere nedostatočne sa využíva majetok obcí a miest v bytovej výstavbe. V oblasti priemyslu je veľmi nízka miera investovania do rekonštrukcie a modernizácie. Po privatizácii a deetizácii fabrík, často nevysporiadané majetkové vzťahy, nejasné a nepodložené rozvojové programy vo väzbe na odbytové možnosti bránia procesu investovania. Veľmi, veľmi sme poklesli, a to s a priznáva aj v správe predloženej pánom premiérom, v aktivitách na zahraničných trhoch. Podkapitalizované slovenské spoločnosti nie sú schopné vstúpiť do vážnejších, väčších obchodných vzťahov, príprava stavby, prvý vstup a garancie sú značnou prekážkou vzhľadom na finančnú náročnosť. Ochrana finančného trhu v zahraničí je výraznejšia ako na Slovensku. Pretrváva tam výrazná recesia v stavebníctve, to ale naša vláda nemôže ovplyvniť a o obsadení trhu v tej ktorej krajiny rozhoduje ten, kto zabezpečuje financovanie, veď naše veľké firmy sa v podstate atomizujú a nemajú ani garančný kapitál, ktorý by im zabezpečil vstúpiť do výberového konania. A čo sa týka domáceho trhu, podstatne ekonomicky silnejšie a vyspelejšie krajiny majú prijaté pravidlá na ochranu vlastného trhu. Slovensko nemá žiadne, ani sa nepripravujú žiadne opatrenia v tomto čase, aspoň nie je mi to známe. A ako som už hovoril, výrazný prepad prílevu zahraničných investícií, je evidentný, to je jasné. Čím je to zapríčinené. Nedeklarovanou dlhodobou hospodárskou politikou štátu, trvalými problémami koaličných partnerov vo vláde, nestabilitou politickej scény, nejasnou legislatívou s permanentnými zmenami a minimálnou vymožiteľnosťou práva. To sú príčiny, naposledy citované, ktoré bránia zahraničnému kapitálu, zahraničným investorom vstúpiť na náš trh, do našej investičnej činnosti. Ešte pár slov by som povedal k bytom a bytovej výstavbe ako doplnok k uvedenému. Počas týchto troch rokov boli vytvárané nedostatočné finančné zdroje, až na posledný rok, to musím priznať, že v tomto roku, a povedal som, že to je predvolebný akt, zrejme sa určité páky uvoľnili tok peňazí a aj podmienky na ich získavanie sú oveľa, oveľa priaznivejšie než na začiatku. Ale to je nesystémové. Ak sa teda malo niečo robiť, tak sa malo robiť systémovo tri roky. Stavba sa nestavia pol roka, stavba sa realizuje od projektu po odovzdaní po kolaudáciu jeden až tri roky podľa náročnosti. Samozrejme ďalším nedostatkom je nedostatočné a nevyjasnené investovanie do technickej infraštruktúry. Súčasný stav je demotivujúci pre investorov. Nie je vytvorený motivačný a transparentný legislatívny rámec týkajúci sa celého procesu výstavby bytov. Nie je vytvorená inštitucionálna štruktúra riadenia sektoru bytovej výstavby. Štátna regulácia nájomného je jednou z hlavných príčin úplnej stagnácie výstavby, i keď sa už tu podnikajú určité kroky. Chýba potreba legislatívy týkajúcej sa stavebných pozemkov, majetkovoprávne aspekty k pozemkom, hospodársky pôdny fond a tak ďalej. Neexistuje strategická politika investovania do pozemkov. Na miestnej úrovni mestá a obce majú reštriktívne rozpočty a nemajú finančné prostriedky na investície do infraštruktúry. Pokračuje prepad stavebných výkonov s negatívnym dopadom na konsolidáciu a stabilizáciu stavebných firiem a voľných finančných zdrojov. O nezamestnanosti som už hovoril a z tohto titulu sa už nebudem ďalej toho problému dotýkať. Samozrejme, že aj v oblasti regionálneho rozvoja, máme určité výhrady a myslím si, že sú podložené skutočnosťou a sú pravdivé. Čo by som zdôraznil. Je to oneskorená tvorba legislatívy a inštitucionálneho zabezpečenia regionálnej politiky. Ďalšia veľmi vážna vec, ktorá už bola spomínaná, je nekompetentná a zdĺhavá príprava reformy verejnej správy, ktorá nakoniec vyústila iba do stanovenia počtu VÚC bez sprievodných potrebných zákonov. Veď dnes stav vo VÚC vidíte dobre, ktorí máte kontakt, aký je tam stav. Za dva alebo tri roky Nižňanského pôsobenia, alebo prípravy sme nakoniec zistili, že kráľ je nahý a nič sa nevykonalo okrem toho, že sa stanovil počet osem územných celkov, a to je všetko. Je toho tu viacej, čo sme spomínali, ale zvlášť by som zdôraznil, že v nadväznosti na koncepciu reformy verejnej správy nebola určená nová štruktúra finančných nástrojov pre regionálny rozvoj. Veď bytová výstavba sa bude, alebo výstavba menšieho rozsahu okrem diaľnic, sa bude realizovať pod určitou ingerenciou regiónov. A nakoniec treba zdôrazniť to, čo sa tu často zamlčuje - netransparentnosť a zlá kvalita procesov pri príprave a predkladaní projektov PHARE, ISPA, SAPARD alebo PHARE PLUS, samozrejme, toto vyústilo do krízy vo vláde a k pozastaveniu čerpanie prostriedkov z Európskej únie. Ja si myslím, že túto skutočnosť netreba zabúdať a personálne zmeny, ktoré vznikli vo vláde, vlastne boli dôkazom toho, že mám pravdu a Európska únia naliehala na Slovensko, aby z urobilo v tomto nápravu. Pepáčte mi, že som vás unavoval tak dlho, ctené kolegyne, kolegovia, končím a ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem. S faktickou poznámkou sa prihlásil jeden poslanec. Končím možnosť podania ďalších prihlášok. Pán kolega Slafkovský, nech sa páči, máte slovo.