Danko, Andrej, predseda NR SR (2018-11-21):
Ani sa tým na tlačových konferenciách netají. Opakovane vyhlasujem, že som všetko v roku 2000 v Banskej Bystrici absolvoval. A poskytnem dnes dôkazy aj na tejto schôdzi, aj novinárom. Ale poďme k vývoju tejto kvázi kauzy. Najprv sa moja rigorózna práca v jednom kuse stratí, potom je záhadne evidovaná v počítačovom systéme pod iným menom. A, áno, dnes sa významným ľuďom v tomtom štáte strácajú diplomové práce a záverečné práce. Keď som sa pozeral do archívov, nedá sa dostať k niektorým prácam, k úplnému zneniu práce pána Sulíka, pána prezidenta, mnohých docentov v tejto sále. A verte, že to, čo ste otvorili, spustí procesy voči mnohým z vás. Pretože ani nacistické režimy, ani komunisti, ani po ´89. roku nikto spätne nehodnotil obdobie, ktorému nemôže rozumieť. Osemnásť rokov dozadu spočívala v dobromyseľnosť v spracovaní textu. Klamete, ak hovoríte, že nemám pod riadkami uvedené zdroje a súčasne ale aj v technických možnostiach. Samozrejme, že som požiadal o to, a zdôrazňujem, nie o utajenie práce, ale o to, aby sa táto práca nestratila a bola v osobitnom režime. Aby sa skontrolovali všetky doklady o tom, že som riadne na tej skúške bol. A nestačilo vám, ani keď som potom dal súhlas na sprístupnenie práce. A znova došlo k porušeniu mojich práv, keď miesto knižničného systému nahliadnutia sa niektorí to pokúsili fotiť. A keď som prácu odtajnil, ako to hovoríte vy, ja hovorím, sprístupnil do bežného režimu, v ktorom bola 18 rokov, 18 rokov tam bola, tak vám zase mediálne nevyhovovalo, že sa objavila vlastne práca po mne v roku 2001. A znova tie články boli písané spôsobom, že nakoniec som zlý ešte aj za niekoho iného. Ale ja nemám problém s tým, ak niekto moju prácu použil. Mám problém s tým, že keď vám vysvetlím jedno, dostanem facku za druhé. Keď vám vysvetlím tretie, vymyslíte si ďalšie. A ja viem, že dnes tento problém neskončí. Ale tento problém sa netýka Danka. Tento problém sa týka toho, že náš právny systém nepamätá na riešenie takýchto problémov. Toto je problém postkomunistických štátov. Tak ale poďme k tej mojej skúške. Pani Nicholsonová, šesť rokov som chodil poctivo na Univerzitu Komenského. Poctivo som absolvoval všetky skúšky, desiatky skúšok. Trikrát štátnice a okrem spomínaného titulu JUDr. mám titul magister. Áno, aj pani Žitňanská, aj Kresák ma učili. V každom prípade som si svoju školu oddrel. Oddrel. Chcel by som však povedať, že v roku 2000 som v rigoróznej práce zdroje uviedol. Môj hovorca po skončení môjho vystúpenia dá niektoré pasáže z tej práce novinárom. Denník N klamal! V odsekoch sú uvedení autori. Ak chcete hovoriť o práci, musíte vedieť rozoznať charakter práce. Záverečnú prácu na titul magister po 6 rokoch som absolvovať nemusel. Rigorózna práca nemá parametre vedeckej práce. Rigorózna práca zabezpečí len stavovský titul a môže byť robená aj metódou kompilácie. Skúste si to napísať: Kom-pi-lá-cie. Pri tomtom spracovaní textu, ktoré bežne používajú vysokoškolskí pedagógovia na nove skriptá, je možné takto konať. Poďme do dnešnej doby. Mnoho ľudí si mýli typy práce. Je iná práca technická, iná právna, sociálna. Obraciam sa najmä na mladých ľudí, pretože dnes je aj stanovené percento vedeckej činnosti a teoretickej časti tejto práce. Dnes musia odovzdávať tieto práce v digitálnej podobe a majú možnosť sa obrátiť na špeciálny systém, ktorý im to skontroluje. No, prepáčte, v ´98, ´99, ak ste dostali pár A štvorok, ak ste dostali zadanie pedagóga, ak ste dostali literatúru, odpustite mi, také možnosti neboli. A verte tomu, že ak by mi predpísali 40 % vlastného textu, nemám najmenší problém ho napísať. Ja som absolvoval rigoróznu skúšku a žasnem, ako sa odborníci, ktorých si niektorých aj vážim, vyjadrujú vlastne k práci toho, kto písal prácu po mne a ešte ani nevideli moju prácu. Pretože jeden šikovný český novinár sa vás pýtal predvčerom, že čo to vlastne robíte, z Českej televízie, že vlastne vy hodnotíte moju prácu podľa nejakej inej práce z roku 2001 a konštatujete bohorovne, že podvodník, plagiát. Neviem, ale myslím si, že také tvrdé slová by mali zaznievať, ak o tom rozhodne súd. No ale poďme k tej druhej časti, ktorú si zase dedukuje Denník N, morálna autorita, že som na skúške nebol. Tak znova po mojom vystúpení môj hovorca sprístupní písomnú prípravu z ústnej skúšky v starých skriptách v medzinárodnom práve verejnom, myslím, že to bol Tomko a kolektív, som našiel sedem strán ručnej prípravy z roku 2000. Takže ak ešte niekto bude hovoriť, že som tam aj nebol, myslím si, že väčší dôkaz už nedokážem predložiť. Samozrejme, že je dôležité, aby škola skontrolovala zápisnice, aby skontrolovala, že tam boli docenti, profesori, ale prosím, prosím vás o elementárnu slušnosť. Hádam si nemyslíte, že 24-25-ročnému chlapcovi, možno je to smiešne, z dediny, ale ja sa za to nehanbím, niekto v tom období by titul len tak daroval. Bol som v tom období ako jeden z mnohých desaťtisíc ľudí. A v čom bol problém, ak sa niekto tej problematike rozumie, tak po ´89. roku sa prestali dávať tituly. V ´98-9 sa obnovili a všetky zadania boli, odpustite, v plienkach. Ľudia sa báli, že po ´89, aby to nevyznelo znova pátosne, že sa tie komunistické tituly potrebovali očistiť. Áno, aj v mojej rodine veľa ľudí študovalo v komunizme, žilo v komunizme, tak veď taká bola doba. Ale neboli podmienky stanovené na kvalitu práce. To, čo dneska splietate s dnešnou dobou, odpustite mi, to nie sú porovnateľné parametre. Podstatným parametrom je aj technická možnosť, vyspelosť, možnosť digitalizácie, ale aj dobromyseľnosť toho, kto koná. A tí ľudia, ktorí so mnou pracujú roky, vedia, aký som. Áno, viem byť bezprostredný, ľudský a viem byť aj tvrdý. Ale nikdy som ženu neurážal, to ste si len vy vymysleli, keď ste na mňa pripravovali ďalšiu mediálnu kauzu, z ktorej ešte ja trestnoprávnu zodpovednosť vyvodím. Vtedy, keď ste na mňa hrali divadlo a kedy ste postrčili do Parlamentných listov sekvenciu videa. Ukazujete, že pohŕdate národnými, štátnymi záujmami. Ja robím hanbu Slovensku v zahraničí? Som jediný predseda parlamentu, ktorému dovolili vystúpiť v ich parlamentoch. V ruskej Dume som bol za desať rokov štvrtý politik, v srbskom parlamente piaty, v českom po Ryanovi a Jeľcinovi tretí. To všetko je však zatienené tým, čo mi robíte, keď som v zahraničí. Keď som sa vrátil a mal som tu V4 plus francúzsky a nemecký šéf parlamentu prvýkrát v histórii, znova ma naháňali kamery k veciam, ktoré údajne napísal Denník N. Mňa tento politický denník nezaujíma. Ja nežijem v ich matrixe. Ale poďme sa baviť o tom, aký je dnešný stav v zákonoch Slovenskej republiky. Poďme sa baviť o tom, ako poslanci, je to naša úloha, ako toto právne vákuum v Slovensku vyriešiť. Dnes je naozaj situácia, že akademické senáty a vysoké školy nemajú nástroje na zasiahnutie v prípade, že sa preukáže akékoľvek klamstvo pri získaní titulu. Takéto problémy mala aj Česká republika, Maďarsko a Poľsko. A skúste teraz sa odosobniť a počúvať, čo hovorím. Aj tam sa krágľovali ľudia, politici a začali súdne procesy. Aj v Čechách sa spustila nevraživosť kolegov na školách. V rámci politických bojov sa začali zneužívať tieto témy, pretože vyspelé demokracie majú svoje zákony o plagiátorstve, autorské zákony na oveľa väčšej úrovni, ale šikovní novinári veľmi dobre postrehli, že Slovenská republika má túto legislatívu a tieto veci len v plienkach. Čo je však úloha nás politikov, je tieto problémy riešiť. Takže máme tu problém, ktorý vzniká z toho, že nie je jasná definícia plagiátorstva vo vysokoškolskom zákone. Že nemáme správny typ konania, správne konanie, v ktorom by mohla škola začať takéto preverovanie, že tu nemáme lehoty, že tu nemáme právnu istotu. A o tom sa majú baviť poslanci. Takže som požiadal ministerku školstva, keďže sme ako Slovenská národná strana zodpovední za túto oblasť, aby vytvorila z rektorov a predstaviteľov vysokých škôl komisiu a aby predložili v januári, februári, ideálne podľa vzoru Českej republiky, aby ste nás zase neobviňovali, že to robím pre seba zákon, ktorý zabráni krágľovaniu v rámci katedier, v rámci boja o dekana, o rektora, v rámci ľudovej tvorivosti, v rámci nevraživosti medzi ľuďmi, pretože ja nechcem, aby ľudia sa začali medzi sebou nevraživo správať, pretože majú dosť svojich dennodenných problémov, ako pozerať na takéto schôdze. Ich zaujíma, akú budú mať daň, ako vyriešime ich život. Nie hašterenie a zloba, ktorú vy dávate v tejto spoločnosti. Preboha, ľudia, ako sa to správate?! Mám sa ja pozrieť na diplomovky vás, pani Blahová, Cigániková? Veď som videl. Včera som čítal lídra Slobody a Solidarita, kde má vulgarizmy na 20. strane, dnes o tom píšu médiá, kde nemá odkazy na zdroje. Viete čo, Richard Sulá..., Sulík je plagiátor vo svojej, vo svojej... Vidíte, čo je to, keď sa v emócii nadchnem a poviem zlé meno. Je vám to smiešne. No mne bolo smiešne, keď ste tu jedli keksíky a naučil som vás, že ich nesmiete jesť. (Reakcia z pléna.) A však jasné. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)