D. Lipšic, poslanec: (2008-04-08):
Pán minister, včera nám pán premiér odkázal, myslel tým asi opozíciu, že ak prejde tlačový zákon teda v takejto podobe, to už ste dohodnutí, a Lisabonská zmluva neprejde, bude to mať politické konzekvencie. Odkážte pánovi premiérovi, že sa vydierať nenecháme a budeme postupovať slobodne aj pri tlačovom zákone, aj pri Lisabonskej zmluve. (Ruch v sále.) Pán podpredseda, nech sa páči. (Reakcia z pléna.) Dobre. Aký je motív predloženia tlačového zákona do parlamentu? V tomto budem vychádzať z vyjadrení vášho premiéra, ktorý povedal: „Aj preto treba prijať nový tlačový zákon na Slovensku a budeme trvať na prísnom tlačovom zákone, pretože to, čo si niektoré médiá dovoľujú vo vzťahu k vláde, je neakceptovateľné.“ Pán poslanec Senko povedal v prvom čítaní, čo si dovoľujú médiá k vládnym poslancom, že ich označujú za „hňupov“. Toto je motív predloženia návrhu tlačového zákona, motív škodlivý, zlý, ohrozujúci slobodu tlače a prejavu na Slovensku. Dovoľte mi uviesť dve poznámky predtým, ako prejdem k právu na odpoveď, poznámky, ktoré produkujete pomerne často. A považujem ich za minimálne pravdu skresľujúce. Prvá poznámka je, že tvrdíte, že veď predsa pokuty tu boli aj doposiaľ a že dokonca boli vyššie. Áno, ale zamlčíte úmyselne jednu podstatnú skutočnosť, že v § 6 stále navrhujete, aj keď je návrh to vypustiť, pomerne veľké rozšírenie tejto skutkovej podstaty tohto deliktu, aby sa týkala aj nenávisti na základe politického zmýšľania. To ste nikdy nepovedali. To je ohrozenie politickej diskusie, pretože ak niekde sloboda prejavu má svoj význam, je to práve v parlamente a je to práve v oblasti politickej diskusie. Druhá polopravda, ktorú podsúvate, je, že podobné ustanovenia obsahoval aj návrh zákona, ktorý bol pripravovaný na ministerstve kultúry za minulej vlády. Bol pripravovaný, nikdy nebol predložený, nikdy nebol v legislatívnom procese. O čom to svedčí? Svedčí to o tom, že vtedajšia vláda s iniciatívou úradníkov vášho ministerstva zjavne nesúhlasila. To svedčí o opaku toho, čo sa snažíte verejnosti podsúvať. Ale teraz k tomu právu na odpoveď. Ja už som v prvom čítaní aj vo výbore povedal a som ochotný to kedykoľvek zopakovať, že právo na odpoveď sa z 95 % prípadov bude týkať politikov a osôb podozrivých z trestnej činnosti. Preto aj predložím konkrétny pozmeňujúci návrh. Vy hovoríte, že právo na odpoveď posilňuje pluralitu názorov. V piatok a vo štvrtok, keď sme rokovali o poslaneckej imunite, tak pán predseda parlamentu tu mal taký pokus s logickými sylogizmami. A ja teda ten pokus prevezmem. Najskôr spomeniem sylogizmus v oblasti plurality politických strán. Prvá premisa sylogizmu znie: „Pluralita politických strán posilňuje demokraciu.“ Druhá jeho premisa znie: „Národný front posilňuje pluralitu politických strán.“ Záver by mal teda znieť: „Národný front posilňuje demokraciu.“ Sylogizmus je chybný, pán minister, ak je chybná jedna z jeho premís alebo ak záver z nich logicky nevplýva. Tu je zjavne chybná tá premisa druhá, že Národný front posilňuje pluralitu politických strán. Poďme k médiám. Prvá premisa by znela: „Právo na odpoveď posilňuje pluralitu názorov.“ Druhá premisa potom znie: „Každé noviny by mali byť pluralitné.“ A záver napokon znie: „V každých novinách by malo byť právo na odpoveď.“ Znie to logicky, ale znovu je druhá premisa chybná a tá znie: „Každé noviny by mali byť pluralitné.“ To je omyl. Celkovo jednotlivé noviny môžu byť aj zamerané jednostranne, aj červeno, aj ružovo aj bodkovane, dôležité je, aby bola pluralita novín. Vy chcete týmto zákonom a právom na odpoveď zabezpečiť, aby boli každé noviny pluralitné. Ale to je nezmysel. To je rovnaký nezmysel, ako keby niekto chcel zabezpečiť, aby nebola pluralita politických strán, ale aby každá jedna politická strana bola pluralitná, to znamená, aby v Smere neboli len sociálni demokrati a komunisti, ale aby tam boli aj liberáli, aj konzervatívci, aj kresťanskí demokrati. To môže zákon urobiť? Určite nie. A takisto ako zákon neobmedzuje počet politických strán, neobmedzuje ani počet novín, ani počet časopisov, a preto noviny, áno, môžu byť jednostranné, lebo ich je veľa, lebo vo svojom súhrne sú pluralitné. Ja som už vášmu kolegovi poslancovi Zalovi povedal, že mi to pripomína, ako keby niekto povedal, že sa mu zdá, nie je tu pán poslanec, že v jeho obývačke zaznieva málo pluralitných názorov, že je tam strašne veľa ľavicových názorov, a preto zákon prijmime taký, aby sme umožnili pluralitu v jeho obývacej miestnosti, aby tam mohli prísť a prezentovať svoje názory aj liberáli, aj konzervatívci. Ale nikto z nás nemá právo na slobodu prejavu v obývačke pána poslanca Zalu okrem neho samotného. Rovnako nikto nemá právo predpisovať názory médiu, ktoré je súkromné, s tvrdením, že chceme zabezpečiť jeho pluralitu. Je to nezmysel. Pán minister, spomínali ste tu a je to znovu doklad manipulácie argumentov, že čl. 10 Európskeho dohovoru zabezpečuje právo na odpoveď. A citovali ste aj konkrétny prípad. To nie je pravda. V konkrétnom prípade právo na odpoveď, a ja si pozriem tie skutkové okolnosti, nebolo považované za nesúladné s čl. 10 dohovoru. Ale je nepravda a lož, ak tvrdíte, že čl. 10 dohovoru garantuje právo na odpoveď, že ho vyžaduje. To je nezmysel. Už noviny vás usvedčili z klamstiev o judikatúre nemeckého Spolkového ústavného súdu, robíte to ďalej so štrasburským  súdom. Vyjadrím sa snáď potom ešte v rozprave ako ústne prihlásený ku konkrétnemu rozhodnutiu Európskeho súdu. Pán minister, hovoríte nám vy a nielen vy, ale aj vaši poslanci, že právo na odpoveď nie je pre politikov ani pre zločincov, ale je pre obyčajných občanov. A taký najznámejší príklad, ktorý používate, je, ak niekto je označený v médiách ako človek, ktorý je infikovaný vírusom HIV a mal by mať právo odpovedať, akým spôsobom bol infikovaný. Pán minister, dám možnosť preukázať vašim poslancom, či to myslia vážne, dám ju aj vám. Ja tvrdím, že právo na odpoveď dávate do zákona preto, aby ste dali právo na odpoveď politikom a zločincom. Vy tvrdíte, že ide tu o občanov. Takže predložím pozmeňujúci návrh, ide o výnimku z práva na odpoveď. V čl. I sa § 8 ods. 6 dopĺňa novým písmenom d), ktoré znie: „d) o uverejnenie požiada verejný funkcionár, orgán verejnej moci alebo osoba, voči ktorej sa vedie trestné konanie“. A poznámka pod čiarou znie na čl. 2 ústavného zákona č. 357/2004 Z. z. o ochrane verejného záujmu pri výkone funkcií verejných funkcionárov. To znamená, tento pozmeňujúci návrh, ktorý dávam pánovi spravodajcovi, by zabezpečil, aby sa naozaj právo na odpoveď týkalo obyčajných občanov, takých, ktorí môžu byť infikovaní vírusom HIV, ak vám o nich ide, nie politikov, nie štátnych orgánov a nie kriminálnikov. (Potlesk.) A teraz pri hlasovaní, pani poslankyňa Vaľová, aj vám to hovorím, lebo aj vy ste o tom HIV dlho hovorili, uvidíme, či ste to mysleli úprimne alebo či ste pri tom mysleli vlastne na seba a svoju materskú politickú stranu. Ja si naozaj myslím, že sú len dve kategórie, ktoré takto široké právo na odpoveď budú využívať. A to sú politici a páchatelia zločinov. Prečo sú to páchatelia zločinov? Totiž každá informácia o trestnom stíhaní, o podaní obžaloby aj o odsúdení nepochybne zasahuje do cti konkrétnej osoby, nepochybne. V takom prípade sú splnené podmienky na to, aby takáto osoba aj právoplatne odsúdený vrah napísal ako reakciu na článok, že bol odsúdený, že on je vlastne nevinný, mal poľahčujúce okolnosti a dal mnohé peniaze na charitu. Ak naozaj máte úprimný záujem, aby právo na odpoveď nebolo zneužívané týmito kategóriami osôb, nemali by ste mať problém zahlasovať za návrh pozmeňujúceho návrhu. Na záver, milé kolegyne, vážení kolegovia. Motív predloženia tlačového zákona bol vyjadrený ústami vášho premiéra, vašich vládnych poslancov. Je to motív škodlivý. Úmysel bol prejavený v texte zákona a jeho následkom bude obmedzenie slobody prejavu a slobody tlače, preto KDH tento návrh tlačového zákona nepodporí. Ďakujem. (Potlesk.)