Žarnay, Oto, poslanec NR SR (2017-09-12):
Ďakujem za slovo. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, vo svojom včerajšom prejave som sa snažil pomocou argumentov a konkrétnych príkladov zdôvodniť, prečo právo veta, ktoré má zriaďovateľ pri voľbe riaditeľa školy, nie je žiaduce. Rovnako tak som poukázal aj na morálnu rovinu tohto problému. Zástancovia veta zriaďovateľa často argumentujú tým, že zriaďovateľ má mať vplyv na školy v jeho pôsobnosti, keďže ich financuje zo svojich zdrojov, a teda tým pádom aj právo veta. Zriaďovateľ školy má pritom v rade školy svojich zástupcov. Takže o problémoch školy, hospodárskych, finančných a iných záležitostiach je pravidelne informovaný, môže kontrolovať jej hospodárenie, a preto by pri voľbe nového riaditeľa mal vychádzať z poznania situácie na škole. Ak by riaditeľ za päť rokov ľudsky, organizačne či manažérsky zlyhal, zriaďovateľ ho môže vďaka svojim ľuďom v rade školy odvolať a nemusel by použiť ani právo veta. Myslím si, že právo veta zriaďovateľa bolo vytvorené hlavne preto, aby sa zriaďovatelia mohli zbaviť tých riaditeľov, ktorí neboli voči nim lojálni a z rôznych príčin sa priečili poslušne plniť ich príkazy či napĺňať ich predstavy. Alebo jednoducho preto, aby mohli zabetónovať svojich spriaznencov v riaditeľských kreslách a nedopustiť, aby sa na ich miesto dostal kandidát, ktorý by nezapadol do skupiny poslušných a vycvičených riaditeľov. A navyše by takýto riaditeľ mohol odkryť nejaké nezákonné zaužívané normy zasahovania zriaďovateľa do činnosti školy, ako napríklad zmanipulované výberové konania či obstarávania. No a samozrejme, v konečnom dôsledku im ide aj o to, aby mohli na miesta riaditeľov škôl dosadzovať spriaznené osoby, kamarátov či príbuzných vedenia miest a obcí a mali tak priestor na ich manipuláciu. Zriaďovatelia málo hovoria o tom, že majú oklieštené alebo temer žiadne právomoci odvolať riaditeľa školy, keď pochybí. Keď ich učitelia žiadajú o pomoc a poukazujú nielen na finančné a hospodárne zlyhanie svojich nadriadených, ale aj morálne, zvlášť pri šikanovaní učiteľov zo strany nadriadených, zaujmú postoj mŕtveho chrobáka, ktorý vraj nemôže zasiahnuť, lebo nemá kompetencie. Vo väčšine takýchto prípadov sa zriaďovatelia postavia na stranu svojich podriadených, riaditeľov škôl, a spolu s nimi potom vedú štvavú kampaň proti učiteľom, ktorí sa odvážili nahlas prehovoriť. Bohužiaľ, väčšinou to končí prepustením učiteľa z organizačných dôvodov alebo jeho dobrovoľným odchodom, lebo už psychicky ďalej nedokáže tento tlak ustáť. A preto jednoznačne možnosť uplatnenia práva veta pre zriaďovateľov je nesystémovým a zlým nástrojom, ako skvalitniť manažovanie škôl. Zavedením tohto nástroja sa vytvoril ešte väčší priestor pre korupciu, klientelizmus, rodinkárstvo či politické nominácie riaditeľov. Výberové konanie na riaditeľa školy je dnes len karikatúrou demokratických postupov. Riaditeľ školy, ktorý sa chce udržať na svojom mieste, jednak intenzívne pracuje na lojálnej spriaznenosti členov rady školy – kto sa mu nehodí, tak si ho vymení – a zároveň pracuje na priateľských a lojálnych vzťahoch so starostom či primátorom, pretože potom by vymenili jeho. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, Slovenská komora učiteľov urobila ešte v roku 2015 prieskum, do ktorého sa zapojilo 1 360 riaditeľov či zástupcov škôl a školských zariadení. Na otázku, súhlasíte s návrhom, ktorý smeruje k posilneniu kompetencie zriaďovateľa vo veci voľby riaditeľa školy, odpovedalo „nie“ až 78,18 % škôl. Napriek negatívnemu stanovisku školských odborov, Slovenskej komory učiteľov, nových školských odborov a ďalších organizácií vrátane študentskej obce, napriek odporu väčšiny učiteľov a značného počtu riaditeľov škôl, sa návrh o práve veta zriaďovateľa zaviedol do praxe a násilným spôsobom začal uplatňovať. Učiteľom sa tak odobral jeden z dôležitých demokratických nástrojov, ktorý po Nežnej revolúcii v roku 1989 získali. Namiesto toho, aby sa posilňovali kompetencie rady školy a zvýšila sa transparentnosť pri výbere tých, ktorí v nej dozerajú na rozhodovanie o veciach školy, sa umelým spôsobom zväčšujú právomoci zriaďovateľa a okliešťujú práva učiteľov. Udelenie práva veta zriaďovateľom je absurdný, nesystémový a nelogický krok. Zriaďovatelia, teda starostovia a primátori, v drvivej väčšine nemajú žiadne profesionálne pedagogické skúsenosti. Funkcia riaditeľa školy je pritom veľmi špecifická, pretože v sebe spája nielen pedagogické, ale aj osobnostné a manažérske schopnosti, ktoré by mali byť založené na odbornej báze. Právo veta by nemal mať rozhodne nikto, kto sa zúčastňuje na výbere riaditeľa školy – ani učitelia, ani rodičia, ale ani zriaďovateľ. Ak dostane právo veta jeden z účastníkov výberu riaditeľa, tak prečo by ho potom nemohli hodnotiť aj rodičia alebo učitelia? Myslím si, že právo veta by mohla mať len osoba alebo inštitúcia, ktorá stojí mimo výberového konania. Mohli by to napr. robiť oblastné školské inšpektoráty alebo školské úrady príslušné k danej lokalite, hoci tento model už na Slovensku predtým existoval. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, vznik rady školy bol nóvum, ktoré bolo spočiatku prijaté s nadšením. Postupom času, ako sa menila politická scéna, no stále s tými istými ľuďmi, zistili, že to nie je dobré, aby nejaký samosprávny školský orgán so zastúpením rodičov, učiteľov žiakov kritizoval vedenie školy a predkladal návrhy, ako veci zmeniť či zlepšiť. Príliš do všetkého videli, pretože boli priamymi účastníkmi celého diania. A tak najľahším riešením, ako zastaviť kritikov a oportunistov, je najskôr oklieštiť ich právomoci a kompetencie. Túžba človeka po spravodlivosti a pravde sa však nedá zničiť ani zahatať. Aj preto v mnohých radách škôl začala narastať nespokojnosť niektorých jej členov s rozhodnutiami vedenia školy či zásahmi zriaďovateľa do jej činnosti. Vecná a objektívna kritika sa nie vždy na pôde rady školy stretáva s pochopením či uznaním. Kritika zo strany podriadených je často považovaná za útok na samotnú podstatu fungovania školy, resp. systému, v ktorom platia dve pravidlá. Prvé pravidlo je, že nadriadený má vždy pravdu. A to druhé pravidlo, že ak nadriadený náhodou nemá pravdu, tak platí pravidlo číslo jedna. Prílišné vypytovanie sa, snorenie, poukazovanie na nedostatky, hľadanie pochybení na strane nadriadených má často za následok, že sa daný zamestnanec ocitne na čiernej listine, a tak ideálnym spôsobom je sa ho zbaviť. Veď riaditeľ školy nepotrebuje pri realizácii vlastných či zriaďovateľových predstáv oportunistov, ktorí by eventuálne mohli zmariť dobre zadanú zákazku, prijatie ďalšieho spriateleného zamestnanca či kontroverzného rozhodnutia. Legálny dôvod, ten sa vždy dá nájsť. Svedčia o tom prípady z celého Slovenska. Členovia rady školy, ktorí nie sú dostatočnej lojálni voči riaditeľovi, sú tŕňom v oku a sú na odstrel. A riaditelia plne podporení zriaďovateľom sa častokrát správajú ako neobmedzení mocipáni, ktorých nikto a nič nemôže zastaviť. Samozrejme, česť a rešpekt voči všetkým poctivým a dobrým ľuďom, ktorí tieto posty zastávajú. Navrhovaná ochrana členov rady školy v tomto predkladanom návrhu je síce iba slabou náplasťou, pokiaľ ide o zvýšenú ochranu členov rady školy v súvislosti s rozviazaním ich zamestnaneckého pomeru, ale reálna prax ukazuje, že je to, bohužiaľ, nutnosť. A tak na záver, vážené kolegyne, vážení kolegovia, chcem povedať, aby sme vrátili školskej samospráve jej zásadnú dôstojnosť a právomoc. Prestaňme sa už konečne tváriť, že je všetko v poriadku a že správnosť a neomylnosť našich parlamentných rozhodnutí nezasahuje do životov všetkých ľudí žijúcich na tomto území. Prestaňme sa tváriť, že kráčame po vode, keď reálne kráčame pod zem. Zrušme nezmyselné veto pri voľbe riaditeľa školy a ochraňujme tých, ktorí majú záujem o zmeny, a nedovoľme, aby len preto, že kritizujú, boli zastrašovaní, pranierovaní a šikanovaní. Buďme reálnou súčasťou a oporou občianskej spoločnosti. Dajme preč farebné tričká, ešte farebnejšie osobné záujmy a nechajme zvíťaziť zdravý rozum. A ten vraví, podporme tento zákon. Ďakujem. (Potlesk.)