I. Mikloš, podpredseda vlády a minister financií SR: (2003-11-11):
A dovoľte mi povedať to teda na číslach, keď ste hovorili čísla. Ja sa vás pýtam, ja vám dám otázku, panie poslankyne, páni poslanci z Komunistickej strany: Vysvetlite mi, ako je možné, že v tridsiatych rokoch tohto storočia... (Hlasy z pléna.) Budete mať možnosť vo faktických poznámkach to, samozrejme, vysvetliť. Tak mi prosím vás vysvetlite v tých faktických poznámkach, ako je možné, že Česko-slovenská republika za Prvej republiky v tridsiatych rokoch patrila medzi 10 až 12 najvyspelejších krajín sveta podľa hrubého domáceho produktu na obyvateľa. (Hlasy z pléna.) Koncom tridsiatych rokov. Potom sme mali 40 rokov rozkvetu, mali sme vyšší rast národného dôchodku, vtedy sa tomu tak hovorilo, čo je zhruba ako hrubý domáci produkt, mali sme tu oveľa vyšší rast ako všetky vyspelé krajiny a po 40 rokoch vyššieho rastu sme z 12. miesta klesli v tom porovnaní na 67. miesto. Tak toto mi vysvetlite. (Potlesk.) Ja som sa schválne pána poslanca Ondriaša pýtal, keď skončil svoje vystúpenie, čo je jeho profesia? Spomínal, že pracoval v Slovenskej akadémii vied. Povedal mi, že je fyzik. Ak dovolíte, ja som ekonóm a trochu som sa transformáciou zaoberal aj na akademickej pôde. A tieto veci práve som študoval. Takže môžem, ak bude záujem, nechcem teraz zdržiavať, k tomuto predniesť aj veľa kvantitatívnych porovnaní, kvalitatívnych analýz, ktoré tieto veci vysvetľujú. Takže chcem vám povedať, že áno, tu sa dosahoval veľmi umelo, veľmi umelo vykazovaný ekonomický rast, ktorý ale znamenal čím ďalej, tým väčšiu stratu reálnej konkurencieschopnosti, výrobu pre výrobu, pre trhy, ktoré boli absolútne nekonkurencieschopné a ktoré sa nakoniec museli rozsypať. A dôsledkom takéhoto vývoja... (Hlasy z pléna.) Áno, preto musíme robiť transformáciu, preto musíme robiť privatizáciu, preto je ťažké transformačné obdobie, že tu bol komunizmus. No, isteže, ak by tu nebol komunistický režim, páni, tak nemusíme robiť privatizáciu, pretože teraz musíme privatizovať majetok, ktorý ste vy zoštátnili. (Potlesk.) A veľmi podobne, ak dovolíte, poviem vám to na príklade dôchodkovej reformy, lebo v dôchodkovej reforme sa udialo niečo podobné. Tu existovali totiž za Prvej republiky a prežili aj vojnu a po vojne penzijné fondy, ktoré zhromažďovali peniaze od sporiteľov, ktorí si sporili na dôchodky. Čo urobil komunistický režim? Zoštátnil tieto fondy, minul peniaze a zaviedol priebežný systém, kde tí, ktorí pracujú, financujú dôchodky tým, ktorí sú na dôchodku. Demografický a ekonomický vývoj priniesol neudržateľnosť toho systému. My dnes musíme robiť dôchodkovú reformu. Takže, áno, je to tak. Ja viem, že dnes sa to možno ťažko počúva a že aj bežní ľudia už nechcú počuť tieto argumenty, ale stále ešte do značnej miery ťažkosti transformácie, ťažkosti spojené s privatizáciou sú dôsledkom režimu, ktorý vy dnes stále otvorene propagujete a podporujete. A keď už porovnávate, panie poslankyne a páni poslanci, tak neviem prečo pán poslanec Ondriaš porovnával Vietnam a Guineu. Vo Vietname už dávno socializmus nie je. Neviem, prečo ste neporovnávali Severnú Kóreu a Južnú Kóreu. Do dôsledkov dovedený komunistický režim, ktorý vy stále obhajujete, vedie k hladomoru a k vymieraniu a vedie k tomu, že deti zomierajú masovo od hladu. Je to tak. Takže ak obhajujete komunistický režim, zdôvodnite, ako sa ľudia výborne majú na Kube, ako sa ľudia výborne majú v Severnej Kórei. Prejdem k tomu, čo tu tiež rezonovalo v ústach viacerých rečníkov, viacerí z vás ste tvrdili, opoziční poslanci, že je nezmysel, že štát je zlý vlastník. V poriadku, na tom sa asi nezhodneme, vždy existoval rozdiel v pohľade ľavice a pravice na to, či štát dobrý vlastník je alebo nie je. Ja som presvedčený, že štát je zlý vlastník. A to, že existujú aj firmy štátom vlastnené aj v dnešných západoeurópskych krajinách, nie je žiaden argument v prospech toho, že štát je dobrý vlastník. Ak by ste sa pozreli hlbšie na fungovanie týchto firiem a na ich konkurencieschopnosť, tak by ste zistili, že väčšina týchto štátom vlastnených firiem v západnej Európe je vo veľkých problémoch a že väčšina z týchto firiem je dotovaná štátom a že aj v týchto krajinách uvažujú o privatizácii týchto podnikov, pretože sa veľmi jasne ukázalo, že súkromné vlastníctvo je efektívnejšie. Čo sa týka ďalších vystúpení, chcem sa zastaviť na chvíľku pri vystúpení pána poslanca Fica. Pán poslanec Fico neustále omieľa ako verklík privatizáciu SPP. Chcem povedať, že veľmi účelovo a nepravdivo interpretuje privatizáciu SPP. Ja som čítal to, čo som čítal, o pozitívach privatizácie, to bolo vyjadrenie OECD k privatizácii Slovenského plynárenského priemyslu, kde bolo hovorených aj tých 5 alebo 6 bodov, pozitívnych efektov, vrátane vysokej ceny, ktorá bola dosiahnutá. K cene lebo opakovane pán Fico tvrdí, že bola nízka cena dosiahnutá, a porovnáva to s Českým plynárenským podnikom. Po prvé, chcem povedať, že tá cena nebola nízka. Tá cena bola oproti prvej indikatívnej ponuke, ktorá bola zhruba vo výške 80 mld. korún, potom zvýšená na 130 mld. korún. Toto bol dôvod, prečo jeden z pôvodných záujemcov, taliansky SNAM, odstúpil z konzorcia, pretože považoval cenu, ktorú navrhovali Gaz de France a Ruhrgas a potom v dohode s Gazpromom za príliš vysokú. Čiže toto sú moje dva veľmi jasné argumenty, ktoré vyvracajú, takisto ako tvrdenie OECD, toto tvrdenie pána Fica. Po druhé, to, ako kritizuje a tvrdí, že tá privatizácia s odovzdaním manažérskej kontroly bola v rozpore so zákonom, a trochu to nepriamo ako keby potvrdil aj pán poslanec Malchárek, nemyslím si to a nie je to tak. My sme hovorili, my sme nikdy netajili, že ponúkame s tými 49 % aj manažérsku kontrolu nad podnikom jednoducho preto, že sme chceli získať strategického investora. Veď my sme jasne povedali, že ho chceme. A jeden z efektov privatizácie, ktorý spomína aj OECD je to, že sa bude lepšie a efektívnejšie riadiť ten podnik a že sa zúži priestor na politické vplyvy, na korupciu a na netransparentnosť. Takže, áno, my sme vedome ponúkali tú manažérsku kontrolu. A tí, ktorí ten podnik kúpili, zaplatili takú cenu, akú zaplatili aj preto, že kupovali tento podnik s manažérskou kontrolou. Zároveň ale chcem povedať, že nie je pravda, že by štát nemal ošetrené svoje záujmy a že by neblokoval možné zneužitie tohto postavenia a tú existujúcu väčšinu v predstavenstve, pretože v dozornej rade má štát ako akcionár väčšinu, a stanovy jasne určujú, aké je rozdelenie právomocí medzi predstavenstvom a dozornou radou a kde všetky veci, ktoré by mohli zmeniť majetkové pomery alebo všetky väčšie transakcie, musia byť schvaľované dozornou radou, kde má štát väčšinu. Chcem povedať k tým pozmeňujúcim návrhom, ktoré pán Fico dal, že by to znamenalo retroaktívnu zmenu podmienok, za ktorých strategický investor do podniku vstupoval. Takže to by som považoval za absolútne neakceptovateľné, pretože by sa tým zmenili pomery a podmienky, za akých on vlastne to kúpil a stanovil aj kúpnu cenu. K privatizácii SPP ešte chcem povedať, že pán Fico mal aj v minulosti veľa vyhlásení, ktoré sa týkajú privatizácie SPP. A v čase od 10. 6. 2001 do 12. 2. 2002 mal v médiách 12 vyjadrení, ktoré najmä poradca privatizačný alebo fakty, ktoré vyplývajú zo zápisníc privatizačných komisií, vyvrátili a ktoré dnes jasne dokazujú, že pán Fico, buď vedome, alebo z nedostatku informácií zavádzal a klamal o procese privatizácie SPP. Veľmi stručne to spomeniem, aby som bol teda konkrétny. Tvrdil, pán Fico, 10. 6., že poradca hovorí, že najefektívnejšia je alternatíva predať priamo 15 % až  20 %, zostatok nechať na kapitálovom trhu. Poradca tieto slová jednoznačne vyvrátil a verejne prehlásil, že predaj 49 % akcií formou výberového konania považuje za optimálny. K rýchlosti privatizácie sa tu pán Fico vyjadril, že poradca priznal, že rýchlosť je jedna z najdôležitejších príčin alebo z najdôležitejších kritérií, na ktoré vláda Slovenskej republiky tlačí. Toto vyjadrenie taktiež poradca jednoznačne dementoval. 2. 11. sa vyjadril, že komisia, ktorú som viedol, už urobila medzi predloženými ponukami selekciu. Komisia 26. 10. nerobila žiadnu selekciu, naopak, všetkým záujemcom, ktorí o to prejavili záujem, umožnila vykonať due diligence a pokračovať v privatizácii. Všetky zápisnice privatizačnej komisie, aj tej, ktorú som viedol ja, aj tej, ktorú viedla pani ministerka Machová, boli zverejnené na internete. Ďalej, pán Fico vyhlásil, že komisia pod mojím vedením odmietla podať verejnosti akékoľvek informácie o priebehu a výsledku rokovania. Komisia uverejnila a vždy uverejňovala tlačovú správu po rokovaní, v ktorej sa jasne hovorilo, že riadiaci výbor sa rozhodol umožniť 9 spoločnostiam, ktoré prejavili záujem, vykonať podrobnú due diligence, a tak ďalej. Mohol by som pokračovať, nechcem vás zdržiavať. Zvolili sme úplne štandardný postup, keď sme informovali o tých veciach, o ktorých bolo možné informovať, a zároveň sme potom zverejnili všetky záznamy z tejto komisie aj z inej komisie. Aj dnes sú prístupné na internete. A chcem teda spomenúť, pán poslanec Fico, vy ste tu spomínali vo svojom vystúpení, že tento parlament, že my sme schvaľovali, použili ste plurál, 51-percentnú účasť štátu, ak sme schvaľovali, mali sme na mysli aj manažérsku kontrolu. Ak ste to mali na mysli, pán Fico, tak ste to mali navrhnúť do znenia zákona, to je po prvé. A, po druhé, ak si dobre pamätám, vy ste nič neschvaľovali, pretože vy ste boli proti tejto novele, ktorou sa ustanovil 51-percentný podiel, ale toto ustanovenie 51-percentného podielu nič nehovorilo o možnosti ponúknuť aj manažérsku kontrolu. K vašim invektívam a výpadom typu, že uskutočňujeme nejakú politiku nejakých medzinárodných inštitúcií. Pán Fico, taktiež sme my, ako nielen Ministerstvo financií Spojených štátov, ale aj Slovenská republika, akcionárom aj Svetovej banky aj Medzinárodného menového fondu, samozrejme, tým podielom, akým vlastne sa podieľame na základnom kapitáli týchto inštitúcií, takže sú to aj naše inštitúcie. A môžem vás ubezpečiť, že aj z hľadiska toho, čo ste vy kritizovali, a potom to spomínali ešte viacerí alebo tuším dvaja vaši kolegovia, čomu sa hovorí washingtonský konsenzus, to je stále prijímané ako veľmi užitočné princípy, aj keď nevyhnutné, ale nie postačujúce. Jednoducho vývoj ukázal, že aj iné princípy sú dôležité, ale princípy washingtonského konsenzu sú stále platné. K tým argumentom, ktoré hovorili, prečo privatizačné príjmy radšej nepoužijeme na rozvojové projekty, som povedal, že dôležité je, že ak by sme privatizačné príjmy použili na bežné výdavky, tak by to po prvé boli prejedené peniaze a po druhé by to zvyšovalo deficit verejných financií. Ak znížime štátny dlh, tak sa nám tým pádom zníži dlhová služba, znížia výdavky na krytie tejto dlhovej služby a zvýši priestor na iné výdavky. Takže ak dnes niekto tvrdí, ako to pán poslanec Fico tvrdil, že ak by sme neboli umožnili vstup strategických investorov do týchto tzv. strategických podnikov, že by sme dnes na tom boli lepšie a boli sme ďalej, musím povedať, že hlboko a zásadne nesúhlasím s touto tézou. A myslím si, že väčšina analytikov, expertov, ktorí sa tomu rozumejú, zdieľa ten názor, ktorý som tu deklaroval.