P. Hrušovský, predseda NR SR: (2002-11-13):
L. Polka, poslanec: Vážený pán predseda Národnej rady, vážené pani poslankyne, páni poslanci, vážený pán predseda vlády, vážení členovia vlády, dámy a páni, dovoľte mi, aby som sa aj ja zaradil do húfu nás „hrach na stenu hádžucich – asi“, súdiac podľa záujmu o naše vystúpenia, ale predsa je mojou morálnou povinnosťou predniesť náš názor na niektoré časti vládneho programu. V rámci prípravy tohto diskusného príspevku som si pripravil celú škálu podkladových materiálov. Môj záujem sa prirodzene koncentroval na problematiku vnútornej bezpečnosti. So záujmom som čítal, „vláda predloží komplexný program boja so zločinnosťou“, „vláda zriadi špeciálne útvary na boj s organizovaným zločinom“, „zintenzívni sa policajná spolupráca so zahraničím“, „posúdi sa zmluvná základňa bezvízových stykov s cieľom zabrániť narušovaniu štátnej hranice a hrozbe migračných vĺn“, „včas bude vláda predchádzať prejavom intolerancie, xenofóbie a rasisticky motivovaných útokov“, „posúdi možnosť presunúť činnosti, ktoré Policajný zbor vykonáva nad rámec svojich úloh a prijme stratégiu prevencie kriminality v roku 2002“. Ajhľa, chyba. Čítal som parlamentnú tlač 67 z novembra 1998, to bol prvý konkrétny termín, ktorý sa vo vtedajšom vládnom programe objavil. Širokospektrálna koalícia urobila zásadnú chybu, svoj program týmto jediným číselkom časovo kvantifikovala. Súčasná úzkospektrálna koalícia vyvodila poučenie z krízového vývoja v stranách a v spoločnosti a dôsledne program očistila od náznaku akejkoľvek kvantifikácie či termínov. Osvedčení vládni a ministerskí programátori sadli k počítačom, pohrali sa so slovesami, zámenami, doplnili o niekoľko zaklínadiel ako Európska únia, Schengen, SIRENE, Ženevský dohovor, Dublinský dohovor, integrácia, špecializácia, konfiškácia, debyrokratizácia – a je to. Azda sa parlament nevymkne spod kontroly a „zbaští“ to, veď už spapal skrátené konanie. Tak som sa vrátil k parlamentnej tlači 22, k realite vládneho programu, ktorý svoju časovú dimenziu neprezradí ani za nič na svete. Celý rad úloh, ktoré si rezort kladie pred seba, je obsahovo zaradených do predchádzajúcej časti Spravodlivosť a možno ho zostručniť do témy Nový Trestný zákon, nový Trestný poriadok. Nebudem tú pasáž bližšie rozvíjať, venoval sa jej pán poslanec Abelovský, veľmi kvalifikovane. Vyše desaťročné lalotanie o rekodifikácii uvedených zákonov z roku 1961, konkrétne 140 a 141 z 29. novembra 1961, zjavne pripravovaných v 50. rokoch, je živnou pôdou pre činnosť rôznych komisií a permanentne zaraďovanie do volebných programov všetkých politických strán, v ktorých svorne občanovi sľubujeme, že páchateľa rýchlo odhalíme, chytíme, odsúdime, ba niektorí hovoria, že ho aj prevychováme. A to, prosím, na základe zákona a zákonov z obdobia prijímania socialistickej Ústavy Česko-slovenskej socialistic-kej republiky, ktorá konštatovala, že v Česko-slovenskej socialistickej republike boli vybudované základy socializmu a rútime sa až ku komunizmu, a trestné právo bolo charakterizované ako úderná päsť robotníckej triedy. Ministerstvo vnútra v duchu týchto tradícií ide ďalej. Po populárnom hite „skrátené“, tentoraz „vyšetrovanie“, ktorým oslobodila – svetový unikát – „spravodlivú políciu“ od najpočetnejšej agendy, to znamená trestných činov do troch rokov, tým, že ju vrhla na zdecimované rady nepripravených policajných orgánov. Tým ich prinútila na ústup z ulice a na zakopanie sa v kanceláriách pri výsluchoch a dožiadaniach. Pritom samotný pojem „skrátený“ je priam úžasný. Hoci Trestný poriadok jasne a zrozumiteľne hovorí o procesnej lehote, o vyšetrovaní do dvoch mesiacov, skrátené konanie je do 30 dní, pričom však ide iba o termín po vznesení obvinenia. Čiže môže začať vo veci a po 10 rokoch slávne do 30 dní ukončí. V rámci popularizácie pripraveného konania idem ešte ďalej. „Ministerstvo vnútra pripraví postupné začlenenie tejto justičnej polície do jednotnej štruktúry spoločne so službou kriminálnej polície.“ Justičná polícia, rozumej bývalá „vyšetrovačka“, morálne zdecimovaná činnosťou odboru vyšetrovania obzvlášť závažnej trestnej činnosti, kde honoráre predstavovali vyše 100 % zvýšenie oproti ostatným policajtom, samozrejme, tam sa čistili „špinavé paprče HZDS“, takže preto tie honoráre. Tí obyčajní iba vyšetrovali vlámačky, vraždy a znásilnenia. Bez ohľadu na to, či to boli právnici, ako to vyžaduje zákon. Keďže sa takto „vybrakovanej vyšetrovačke“ nedarilo „rýchlo a spravodlivo“ realizovať zámery generálskej kamarily, bola slávnostne premenovaná na justičnú a bude zaradená do útvarov kriminálnej polície, kde hľadať právnika je ako hľadať ihlu v kope sena. Ja tu vôbec nehorlím za pracovné miesta pre právnikov, ani nedehonestujem iné vysokoškolské odbory, ale mám osobné skúsenosti s trestným stíhaním RNDr., ktorá po absolvovaní, neviem akej, vysokej školy – asi prírodovedeckého charakteru –, robí právo a rieši ochranu občianskych a ľudských práv. Namiesto hľadania riešenia hodného roku 2002, hodného začiatku 3. tisícročia sa vraciame k modelu z roku 1918, modelu Čeky a jej kmotra Dzeržinského. Ministerstvo vnútra nie je schopné ani v náznakoch realizovať pojmy koordinácia, súčinnosť, spolupráca, a preto sa vrátime k jednotnému veleniu a k jednotnej zodpovednosti. Čudujete sa opakovaným výsluchom a opakovaným predvolávaniam? Je to len a len dôsledok nekvalifikovanej práce a pretrvávajúcej zásady socialistického vyšetrovania predvolať: ja predvolám a ty sa priznáš. Mal som osobnú skúsenosť s týmito demokratickými postupmi a obávam sa, že tam ani neskončia. Už som sa presvedčil, že neskončili. Kriminálna polícia, ktorá má zabezpečovať dôkazy o spáchaní trestného činu formou kriminálneho spravodajstva, s obľubou vykonáva predvyšetrovanie, ktoré aj tak vyšetrovateľ musí procesne uviesť do súladu s Trestným poriadkom. O tom, ktorý orgán je dôležitejší, je rovnako určený spor ako spor o sliepke a vajci, víťazom je spravidla väčší obľúbenec ministra vnútra, prípadne predsedu vlády alebo niekoho iného, kto usmerňuje vyššie menovaných. Skutočne odporúčam viesť intenzívnu prácu na novom Trestnom poriadku a novom Trestnom zákone, čo nám tento problém môže vyriešiť, resp. musíme aj vyriešiť filozofiu trestného konania, či pôjdeme anglosaským systémom, či sa budeme držať niektorej modi-fikácie kontinentálneho práva, z ktorých predovšetkým rakúsko-uhor-ský model, vychádzajúci z napoleonských kódexov, bol na našom území vžitý a funkčný. Ak sme hovorili o koordinácii, dôkazom neschopnosti ministerstva vnútra racionálne využívať ozbrojené zbory je množstvo bezcieľne sa túlajúcich ozbrojencov legálne ozbrojených, označovaných ako Železničná polícia, Justičná a väzenská stráž, colná stráž, obecná a miestne polície, lesné stráže, poľné stráže a ktovieaké ešte iné stráže, a samozrejme súkromné bezpečnostné služby. Tieto pološtátne, štátne či súkromné organizácie predstavujú rádovo jednu Česko-slovenskú armádu, ktorej smerovanie, zameranie, výcvik a výzbroj nikto takmer nekontroluje. Zdá sa, že už je im úzko na území Slovenskej republiky, pretože niektorí ozbrojenci vykonávali zákroky aj na území Českej republiky a len vďaka taktu a veľkorysosti českých ústavných činiteľov nebol z toho primeraný škandál. Z pozoruhodných zložitých vyjadrení viceprezidenta Policajného zboru možno usúdiť, že SBS-ky predstavujú výrazný prvok v charaktere činnosti organizovaného zločinu. Tento fakt však treba dokázať, alebo ešte lepšie, treba mu predísť správnou a nekompromisnou legislatívou a nekompromisným štátnym dozorom. O SBS-kách vo vládnom programe nie je ani zmienka. Chcem tým naznačiť, že v programe vlády mi chýba koncepcia, koordinácia postupu týchto ozbrojených zborov a chýba mi náznak vývoja kriminality na Slovensku a postup orgánov činných v trestnom konaní na jej zamedzenie či zníženie. Ak napríklad hovoríme o boji proti terorizmu, súčasný stav je alarmujúci. Náš Policajný zbor nie je schopný vyriešiť „zemiakový terorizmus“, takže hovoriť o pripravenosti na zamedzenie činnosti teroristických skupín je iluzórne. Našli ste, prosím, páni poslanci, nejakú zmienku o činnosti spravodajských služieb v tejto oblasti? Spravodajské služby sa vo vládnom programe proste nenachádzajú. Vláda v programe viackrát hovorí o presune kompetencií, pričom v skrátenom konaní presun kompetencií na okresné úrady odložila o rok, schválili sme im to, ale vo vládnom programe sa uvádza, že krajské a okresné úrady budú zrušené. Tak kam sme presunuli v skrátenom konaní kompetencie? Už od auditu verejnej správy vykonávanej pánom podpredsedom vlády ministerstvo vnútra úplne ignoruje existenciu regionálnych samospráv. Ako má krajský predseda vyššieho územného celku zabezpečovať úlohy v oblasti verejného poriadku, keď nemá ani len možnosť vyjadriť sa k činnosti alebo k organizácii Policajného zboru v samosprávnom celku? Prečo nemôže napríklad disponovať časťou síl poriadkovej či dopravnej polície? Sme pravidelnými svedkami ranných či večerných dopravných kolapsov, nehovoriac už o ťažkých dopravných nehodách na mostoch a inde na iných cestách, ale pán minister, opravujem, pán exminister vnútra nás ubezpečil, že situáciu monitoruje vrtuľníkom ministerstva vnútra. Ďakujem pekne! Prečo nedáme takúto možnosť napríklad predsedovi VÚC, ktorý detailne pozná situáciu v kraji? Len v prípade udalosti republikového významu by riadil tieto sily minister vnútra. No ale všemohúce ministerstvo vnútra a jeho referenti ani len neuvažujú, že by ministerstvo vnútra zvážilo takúto možnosť, pretože oni najlepšie vedia, koľko strážmajstrov treba v Turzovke alebo v Rohožníku. Obrovský bezpečnostný potenciál drieme v mestských a obecných políciách. Ich náčelníci síce pravidelne v médiách rojčia o kompetenciách v boji proti drogám, o kontrole technických preukazov, o zastavovaní motorových vozidiel, ale nikto od nich reálne nevyžaduje koordinovaný postup proti drobným narušeniam verejného poriadku, ktoré však dennodenne strpčujú život normálnym občanom. Darmo Vlado Bajan predkladá „psí zákon“, keď ho jeho mestská polícia nevykonáva. Ak by ministerstvo vnútra pripravilo jednoznačné vymedzenie kompetencií s tým, že starostom a primátorom, prípadne predsedom vyšších územných celkov a ním riadenej polície by prislúchala komplexná ochrana verejného poriadku, môže sa polícia, štátna polícia reálne venovať odhaľovaniu závažných foriem kriminality. Položme si otázku: Čo so Železničnou políciou? Pán kolega Jasovský nepočúva, tak to rýchlo poviem. Ktorá akciová spoločnosť v Slovenskej republike vlastní tisíchlavovú vlastnú štátnu políciu? Širokospektrálna vláda riešila tento problém uznesením, zabudla však, že Železničná polícia je riešená zákonom. Potom to mlčky nejako prešlo. Táto skutočnosť však chce skutočne principiálne riešenie. Je tam vyše tisíc policajtov, pripravených, vyškolených, treba im dať jasnú, zrozumiteľnú úlohu, nielen ochranu, teraz neviem čoho, či koľajníc, či zariadení, alebo celkovej prepravy. Ale potom vyvstáva otázka, čo s ochranou letísk, čo s ochranou vodných diel, vodnej dopravy? Celý svet radikálne sprísňuje ochranné režimy v leteckej preprave, a u nás novinári s televíznymi štábmi pochodujú po letisku. Po prísne chránenom letisku! Aká je koncepcia ochrany vodných diel? Ochrany atómových elektrární? Ponecháme to SBS-kám, v ktorých sa údajne zahniezdil organizovaný zločin, alebo zriedime húfy ochrankárov, ktorí aj tak nevedia ochrániť vlastnú hlavu štátu? A napokon prevencia. Ešte azda pred prevenciou poznámku ku korupcii a k celkovej morálke v polícii. Pán minister vnútra si je vedomý problémov s korupciou a otvorene deklaruje, že sa pustí do tvrdého zápasu s korupciou. Darmo však budú občanov na okresných riaditeľstvách vítať hostesky, darmo budú krajskí a okresní riaditelia robiť mítingy s občanmi a vysvetľovať, čo polícia robí, ak títo okresní a krajskí riaditelia nebudú brať zodpovednosť za to, že ich priami podriadení mučili a zavraždili občana, že ich podriadení chľastajú a v podnapitom stave sa dopúšťajú trestnej činnosti. Myslím si, že – ako sa hovorilo – treba začať od piky. Kto z vás naposledy videl čelných policajných funkcionárov v služobnej rovnošate, ktorú im platí štát? Jedna rovnošata stojí 16 000 až 20 000 Sk. Porovnajme si generála Kovářa, šéfa polície v Čechách. Vždy ustrojený, vždy upravený reprezentuje Policajný zbor. Potom môžeme hovoriť o ďalšej morálke. V celkovej, by som povedal, koncepcii, ktorú ministerstvo vnútra predložilo vo vládnom programe, chýba systém výberu, výchovy, vzdelávania policajtov. Už som spomínal tú absenciu právnikov na útvaroch vyšetrovania alebo justičnej polície. Takže niekoľko slov k prevencii. Principiálne nesúhlasím s názorom pána ministra, že najlepšou prevenciou je represia. Represia čiže strach pred trestom nie je žiadnou bariérou trestnej činnosti. Neexistuje príčinná súvislosť medzi počtom vrážd a počtom vykonaných trestov smrti. Neexistuje príčinná súvislosť medzi počtom odťatých rúk a počtom krádeží. Neexistuje príčinná súvislosť medzi výškou trestu za znásilnenie a počtom znásilnení. Ale určite by sme našli príčinnú súvislosť medzi investíciami do právnej výchovy, do výchovy občanov, detí a mládeže k úcte k právu, k úcte životu, k úcte k majetku. Hovorkyňa Krajského riaditeľstva Policajného zboru v Bratislave s nadšením hovorila o holandskom projekte právnej výchovy medzi žiakmi prostredníctvom policajtov. Na to potrebujeme peniaze holandských daňových poplatníkov? Stačí sa vrátiť niekoľko rokov dozadu, keď dopraváci, poriadkari robili tisícky dobrovoľných hodín prednášok v rámci právnej výchovy. Mali sme stovky a stovky dopravných ihrísk, kde sa deti učili základom dopravnej výchovy. Mali sme 40 000 príslušníkov pomocnej stráže Verejnej bezpečnosti, ktorých niektorí bývalí poslanci označili za agentov ŠtB. Ak sa niekto domnieva, že ŠtB bolo také hlúpe, že si svojich agentov označovalo páskou na rukáve, prosím, môžeme o tom diskutovať. Ale títo „agenti ŠtB“ odslúžili tisíce a tisíce hodín pri ochrane záhradkárskych osád, chatových osád, pri dopravných kontrolách. Myslím si, že by bolo vhodné vrátiť sa k tejto myšlienke a pokus charakterizovaný ako „nejakou zlovôľou HZDS“ pánom exministrom Pittnerom nejakým spôsobom revitalizovať, pretože stačí sa pozrieť do Anglicka, do Spojených štátov amerických, do celej západnej Európy a potom hovorme o agentoch. Myslím si, že aj korupcii by sa kleplo po prstoch, keby pri dopravákovi stáli dvaja občania a videli by, ako tento dopravák realizuje pokuty za priestupky v doprave. Nehaňme model ešte pred jeho aplikáciou! Ak chceme občana chrániť, dajme mu šancu, aby sa aj on podieľal na svojej ochrane. Keď hovoríme o prevencii, chýba mi vo vládnom programe ponuka pre tisícky mládežníckych organizácií, pre tretí sektor, pre cirkvi. Ak ich nezapojíme do ochrany, do prevencie, tak ťažko budeme hovoriť o účinnosti tejto prevencie. Vláda by ich mala pozvať k spoločnej práci. Represia môže byť účinná na zmáhajúci sa zločin, nie na výchovu detí a mládeže. Samozrejme, že chápem, že minister vnútra má šancu v rozpracovaní vládneho programu spomenuté nedostatky riešiť a my v tomto smere ponúkame spoluprácu. Ale v takto charakterizovanom vládnom programe, ktorý považujem za nekonkrétny, nevyvážený, neadresný a nekontrolovateľný – a z tohto dôvodu ho navrhujem vrátiť na prepracovanie. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)