D. Jarjabek, poslanec: (2001-12-07):
Aj ja som si ako iste mnohí z nás pri večernom štúdiu tohto materiálu kládol otázku, čo by som robil, keby som mal k dispozícii 50 % prostriedkov, ktoré pre svoje „riadne“ fungovanie potrebujem. Isteže aj každý z nás ako človek, aj organizácie, ba i celé rezorty môžu istý čas fungovať šetrne. Zasa v úvodzovkách „šetrne“ preto, lebo problém je v tom, že tieto inštitúcie už dlhodobo šetrne fungujú. Čiže niet už väčšej šetrnosti bez likvidácie týchto inštitúcií. Konštrukcia rozpočtu rezortu kultúry však prezrádza, že štátna pokladnica je na sklonku fungovania tejto koalície v zúfalom stave. Ak totiž ministerskí ekonómovia nedokážu aspoň na 90 % saturovať objektívne potreby kultúrnej organizácie, dá sa reálne predpokladať, že tá organizácia síce možno nezanikne, ale riadne fungovať nebude; že v múzeách a galériách budú síce zamestnanci, ale zostanú tam staré opozerané a neatraktívne expozície a zanedbané depozitáre, v ktorých sa budú hodnoty nevyčísliteľných hodnôt pomaly znehodnocovať; že divadlá budú síce hrať, ale nebudú priťahovať pozornosť novými premiérami; že folklórne, hudobné či divadelné súbory ochotníkov budú chodiť s klobúkom klopať na dvere podnikateľov, aby mohli fungovať aspoň doma, ale nebudú sa môcť pochváliť výsledkami svojej činnosti na celoslovenských či medzinárodných fórach. Minister kultúry mal podľa môjho názoru dve možnosti. Buď mal presvedčiť kolegov a najmä kolegyňu vo vláde, že na opasku kultúry už niet ďalšej dierky a že ekonomická obruč vyvoláva už taký tlak, ktorý znemožňuje pre život celého organizmu nevyhnutné pochody, alebo – ak už táto vláda z akýchsi mne neznámych dôvodov považuje rezort kultúry za oblasť, v ktorej sa doteraz hýrilo – rozdeliť peniaze, ktoré zostali akoby zabudnuté pod stolom po hostine silových a iných rezortov, na činnosti, aktivity, ktoré sú z hľadiska súčasného vedenia rezortu najpodstatnejšie, a čestne sa postaviť pred slovenskú kultúrnu verejnosť s obhajobou programu, ktorý jednoducho s celým radom tradičných činností aktivít inštitúcií už nepočíta. Ministerstvo si však zvolilo tretiu cestu. Podelilo organizáciám peniaze tak, aby aj existovali, ale aj nefungovali. Ako sa mám ako poslanec i ako občan, a teda daňový poplatník dívať na to, že nás vlani minister presviedčal o výhodnosti oddelenia Slovenskej národnej knižnice od Matice slovenskej a teraz mu len na jej udržanie v chode chýba čosi nad 4 mil. v oblasti mzdových prostriedkov? Ako sa mám ako člen opery SND zmieriť s tým, že inštitúcia, ktorej zamestnancom bol pred vstupom do politiky aj pán minister, má dostať 367 mil., ale len na zabezpečenie činnosti v doterajších prevádzkach, bez spustenia novostavby, jej chýba takmer rovnaká suma, t. j. 364 mil., viac ako 80 len na mzdách a odvodoch, čo bude logicky znamenať jedno jediné – že zo zväzku Slovenského národného divadla odídu kvalitní umelci, o ktorých tvorivý potenciál je záujem aj v zahraničí, a že výraznú tvorivú individualitu si v Bratislave budeme môcť dovoliť iba vtedy, ak sa tak rozhodne niektorá významná finančná inštitúcia. Prejdeme teda na akúsi bankovú dramaturgiu. Logika káže položiť aj ďalšiu otázku. Prečo v tom istom rozpočte plánujeme investovať skoro pol miliardy do dostavby nového areálu Slovenského národného divadla a jeho formálneho odovzdania verejnosti, ak už v predloženom materiáli minister oznamuje, že nemá 247 mil. nevyhnutných na prevádzkovanie tohto areálu. Ak na prevádzku nového areálu na zhruba štvrť roka chýba štvrť miliardy, aká je koncepčná predstava ministerstva o roku 2003, keď to budú 4 štvrťroky, teda miliarda? Alebo si tým jednoducho nemáme lámať hlavu, lebo to už bude problém novej vlády? Slovenská kultúra tu bude vždy. Bez ohľadu na to, ktorý minister bude sedieť v kresle ministra. Slovenská kultúra tu jednoducho bude stále. Avšak môžem pokračovať ďalej vo výpočte zaujímavých čísel. Slovenskej filharmónii tento návrh rozpočtu prideľuje 34,5 mil. korún a len v oblasti mzdových nákladov je deficit vyčíslený na vyše 27 mil. Preložené do ľudskej reči a očistené od odvodov to znamená, že v pokladnici Slovenskej filharmónie bude každý mesiac chýbať 1 427 317 korún. To znamená, že Slovenská filharmónia sa možno zúži asi na nejaké kvartetá alebo na nejaké kvintetá, alebo na nejaké komorné združenia. Neviem si to predstaviť. Môžem v tomto výpočte pokračovať, lebo sa v podstate týka všetkých inštitúcií. Mám jednoznačne sto chutí navrhnúť, aby sme rokovanie o tomto bode programu odročili a uložili pánovi premiérovi, aby nám predložil kvalifikovanejší návrh rozpočtu. Návrh, ktorý jasne povie aj to, ktoré národné kultúrne inštitúcie a ktoré činnosti tento štát a táto vláda má vôľu podporovať a ktoré chce z akejsi pre mňa neznámej príčiny zlikvidovať. Odmietam sa podieľať na legitimizácii toho, že my poslanci Národnej rady Slovenskej republiky budeme spoluzodpovedať za deštrukciu, ktorú tento návrh v prípade realizácie prinesie. A dovoľte mi, aby som vás upozornil na iný materiál, na iný návrh zákona, ktorý leží na našich stoloch – návrh na deetatizáciu niektorých rozpočtových a príspevkových organizácií. Nie bez príčiny sa totiž možno nazdávať, že tento návrh rozpočtu kapitoly Kultúra máme na stole práve preto, aby v januári bol celý rad reprezentatívnych a celoslovenských kultúrnych inštitúcií znefunkčnený a jedinou „záchranou“ bude teda ich zasa „transformácia“, čiže odchod z pôsobnosti štátu vrátane ich majetku, ktorý je zjavne alfou a omegou rozličných snažení. Páni ministerskí úradníci, ak sa nazdávate, že slovenská kultúra je luxus, bez ktorého sa občania zaobídu, ak si myslíte, že Národné múzeum, galéria, divadlo či filharmónia sú iba darmožráči, ktorí vo svojich pekných budovách nič poriadne nerobia, ak si myslíte, že cirkvi, menšinové spoločenstvá, umelci a kultúrni pracovníci všetkých druhov sú iba nepríjemní ľudia s večne natrčenou rukou, potom to povedzte otvorene. Máte na takýto názor ako občania právo a môžete ho slobodne hlásať. Lenže vy ste štátni úradníci, síce vysokí, ale úradníci, vy máte ľudu tejto krajiny slúžiť a v prípade ministra kultúry sa predpokladá – azda oprávnene –, že bude pracovať tak, aby kultúra a umenie mali na svoje jestvovanie podmienky čoraz lepšie a kvalitnejšie, nie stále horšie a likvidačnejšie. Pýtam sa, prečo pán minister, ani on, ani jeho kolegovia nenašli odvahu jasne tento názor artikulovať pri rozhodovaní o delimitácii kompetencií na vyššie územné celky? Veď tam boli, veď tam by sa možno inštitúciám s dobrou povesťou, umeleckým menom a tradíciou potešili. Aj keby nie, rozhodne by im horšie podmienky, ako ste im pripravili v rozpočte vy, pripraviť jednoducho nemohli. Viem, že je to vlastne zbytočné, ale pripomeniem vám isté slová z istého textu: „Vláda zdôrazňuje mimoriadny význam kultúry, najmä v dnešnej dobe, ako dôležitého činiteľa medziľudskej komunikácie, nositeľa spoločenských a sociálnych funkcií, etických noriem, estetických hodnôt a návykov. Vláda chápe kultúru ako prostriedok i cieľ rozvoja duchovného života občanov. Historická skúsenosť i súčasný tvorivý potenciál jednoznačne svedčia o vysokej schopnosti Slovenska zaujať v európskom kontexte významné miesta práve svojou kultúrnou identitou. Vláda zabezpečí právo občana na kultúru, dostupnosť kultúry pre všetkých obyvateľov a vytvorí podmienky na tvorivú sebarealizáciu každého občana. Vláda bude rozvíjať kultúru v demokratickom prostredí, zachovávať a podporovať jej rozmanitosť, názorovú, inštitucionálnu i ekonomickú pluralitu v profesionálnej, neprofesionálnej, štátnej aj v neštátnej sfére. Vláda vytvorí predpoklady účinnej starostlivosti štátu o kultúrne pamiatky. Vláda vypracuje jasné pravidlá financovania kultúry a kultúrnych inštitúcií. Bude zverejňovať základné systémové opatrenia, ako aj hospodárenia s finančnými prostriedkami a majetkom štátu. Vláda právnymi a ekonomickými nástrojmi zabezpečí demokratické princípy činnosti štátneho fondu kultúry Pro Slovakia“, pani ministerka financií, „Pro Slovakia.“ Je to tu napísané doslovne. To je ten fond, ktorý ste včera, pani ministerka, na váš návrh zrušili. (Reakcia ministerky.) Pani ministerka práve konštatuje, že je veľmi rada. No ja môžem iba konštatovať, že mne je veľmi ľúto, že ste veľmi rada, pani ministerka. Bodaj by ste mali pravdu, pani ministerka. Keby vám, ctení kolegovia, znelo dajako povedome to, čo som čítal, tak to bolo z programového vyhlásenia tejto súčasnej vlády. Opakujem, z programového vyhlásenia tejto súčasnej vlády, ktoré tu zaznelo pred tromi rokmi. Pani ministerka, dokážete nám tu čestne zoči-voči povedať, že tento návrh rozpočtu rezortu kultúry na rok 2002 vytvára predpoklad na naplnenie vládneho programu? Môžete nám do očí vyhlásiť, že to, s čím ste pred nás dnes predstúpili, je tou službou občanom Slovenskej republiky, ktorú ste sa zaviazali vykonať? Ak by som vám a ostatným kolegom navrhol, aby sme tento návrh rozpočtu odmietli a požiadali o predloženie kvalifikovanejšieho a kompetenčnejšieho materiálu, znamenalo by to, že som sa s pomýlenými východiskami pri jeho koncipovaní zmieril a považujem ich za nemenný fakt. Ak by som vám navrhol, aby sme ho prijali s pripomienkami a pozmeňujúcimi návrhmi, bolo by to to isté. Aj v jednom, aj v druhom prípade by sme totiž my všetci pred občanmi niesli zodpovednosť za tento zlý žart pána premiéra a jeho spolupracovníkov, stali by sme sa ich spoluvinníkmi. Ako príklad pripomeniem, že sme vláde v programovom vyhlásení schválili zabezpečiť demokratické princípy činnosti štátneho fondu kultúry Pro Slovakia. Je teda hanebné chcieť od nás, aby sme teraz mlčky akceptovali rozpočet neuvažujúci o poskytnutí akýchkoľvek prostriedkov do tohto fondu, lebo tak sa stane. Programové vyhlásenie vlády má hodnotu zákona, pretože ho prijíma plénum tohto ctihodného zhromaždenia, priamo volených zástupcov občanov. Je korektné tlačiť nás, aby sme sa tomuto mandátu spreneverili iba preto, že si to zmyslí skupina štátnych úradníkov? Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) J. Migaš, predseda NR SR: Faktické poznámky na vystúpenie pána poslanca Jarjabka. Pán poslanec Kalman ako prvý, pán poslanec Hofbauer ako posledný. Uzatváram možnosť sa prihlásiť s faktickou poznámkou. Nech sa páči, pán poslanec Kalman. J. Kalman, poslanec: Plne súhlasím s tým, čo povedal pán kolega Jarjabek v súvislosti, že súčasné vedenie ministerstva kultúry robí deštrukciu a likvidáciu kultúry Slovenskej republiky. Len ma mrzí, že manažment ministerstva si osvojil ideológiu aj politickú prax jednej krajiny v Ázii, ktorá pravdepodobne dnes definitívne podá kapituláciu, ktorá si historické a kultúrne pamiatky svojich predkov zlikvidovala. A naše ministerstvo kultúry a naša slovenská kultúra sa uberá týmto smerom. Mrzí ma teda, že takáto ideológia zavládla aj na našej politickej scéne. A to, pán kolega, že bude filharmónia a ďalšie inštitúcie zrušené postupne, nebuď prekvapený, ja som niekoľkokrát v súvislosti s predkladaním návrhu zákona o Slovenskom ľudovom umeleckom kolektíve hovoril, že je tu tendencia všetko dobré, pozitívne, všetko to, čo nám slúžilo, likvidovať. Žiaľ, na pokyn predstaviteľa ministerstva kultúry nebola podporená táto myšlienka tak, ako nebude podporená ani myšlienka na záchranu tých inštitúcií, o ktorých si hovoril. Takže máme sa na čo „tešiť“, budeme postupne mať stále menej a menej kultúry, budeme mať stále menej kultúrnych inštitúcií, o ktoré sa pričinila vlastne súčasná politika tejto vlády a súčasná politika súčasného vedenia ministerstva kultúry. J. Migaš, predseda NR SR: Ďalej s faktickou poznámkou vystúpi pán poslanec Števček. Nech sa páči, pán poslanec. P. Števček, poslanec: Ďakujem. Vážené a vážení, smutno, veľmi smutno musí byť človeku na duši, keď počúva perfektne vyargumentovaný prejav Dušana Jarjabka, lebo možno ho podpísať aj s bodkami, aj s bodkočiarkami celý. Len by som chcel k tomu dodať, že je chudák každý minister kultúry, ktorý musí slúžiť kultúre v kontexte tejto vlády. Tá tendencia – likvidátor vzťahu k národnej kultúre – je však záležitosťou vlády, nie iba ministerstva kultúry. A nezvyšuje už nič iné, len vyvíjať nejakú osvetovú činnosť vo vzťahu k tejto vláde, aby pochopila, i keď je už neskoro, čo všetko kultúra v národe, v štáte značí. Že nejde o milióny, nejde o miliardy, hoci ide o tie predovšetkým, ale ide o niečo oveľa závažnejšie. Ide o bytie alebo nebytie národa. Keď sa ma toť nedávno spytoval jeden novinár, čo by som urobil na prvom zasadnutí vlády na poste ministra kultúry, odpovedal som: Oznámil by som vláde, že ak nezabezpečí dôstojné podmienky existencie národnej kultúry, vzdávam sa hneď na prvom zasadnutí. Myslím si, že táto razancia, razancia postoja ministra kultúry mala, prípadne mohla mať aj tento charakter, lebo je to ponižujúce. Ďakujem. J. Migaš, predseda NR SR: Pán poslanec Hofbauer. R. Hofbauer, poslanec: Z vládneho kabinetu prichádzajú schizofrenické stanoviská, keď predložený návrh zákona o štátnom rozpočte uvádza kladné prerokovanie vo vláde, ale na druhej strane listom z 28. novembra 2001 č. MK-2145/2001-1 minister kultúry Milan Kňažko sa obracia na poslancov srdcervúcim listom o podporu návrhu na zvýšenie limitu výdavkov štátneho rozpočtu kapitoly ministerstva kultúry, kde rozpisuje jednotlivé položky a jednotlivé kolónky, podčiarknuté, zrátané, 280 mil. Sk pre kapitolu ministerstva kultúry. Tak buď si z nás robí žarty ministerka financií, prípadne predseda vlády, lebo vlastne predseda vlády je predkladateľom návrhu štátneho rozpočtu, alebo si z nás robí dobrý deň minister kultúry, ako tradične, ako herec a humorista, pretože sám so sebou vo vláde súhlasí a týmto listom sa zase sám od seba dištancuje. Takže tieto „hrátky“ sú zo strany vlády trápne a nechutné. J. Migaš, predseda NR SR: Reakcia na faktické poznámky – pán poslanec Jarjabek, nech sa páči.