J. Mikuš, poslanec: (2009-02-11):
Musím povedať, že pán minister hovoril pravdu o tom, ako sa správajú podnikatelia, keď sú určené nejaké pravidlá hry v rámci nášho štátu. Nepovedal však to, že pravidlá, ktoré prijala bývalá vláda – rozdelenie Slovenska na zóny podľa miery nezamestnanosti, kritériá prideľovania investičných stimulov vláda v novembri roku 2006 zrušila a dnes sme prakticky bez akýchkoľvek pravidiel, čo, samozrejme, všetci podnikatelia využívajú a potom je ťažké individuálne dohadovať, nechoď do Galanty, ale choď do Rimavskej Soboty. Pretože to už nejde, výsledok ale potom je taký, že za posledné tri roky súčasná vláda pridelila investičné stimuly v pomere západné Slovensko zhruba 60 %, stredné Slovensko 10 a východné Slovensko 30. Čiže svojím spôsobom vláda popiera alebo potiera svoje programové vyhlásenie, v ktorom hlavný nástroj, ktorý má v rukách, a to priame dotácie štátu, rozdeľuje tak, že regionálne rozdiely sa za posledné tri roky nie zmenšovali, ale zväčšovali. A teraz mi dovoľte vyjadriť sa k balíčku opatrení z dielne ministerstva financií. Máme pred sebou niekoľko zákonov, ktorých spoločným znakom je, že majú uľahčiť situáciu jednotlivých subjektov, ktoré sa ocitli v zložitej situácii a ktorá nastala prepadom ekonomických aktivít. Ide o zjednodušenie financovania potrieb samospráv, o menšie cashové zaťaženie podnikateľov podnikajúcich v oblasti minerálnych olejov a liehu, nižšie viazanie peňazí pre platiteľov dane z pridanej hodnoty, zjednodušenie účtovníctva pre drobných podnikateľov a, napokon, aj zníženie daňového zaťaženia pre najmenej zarábajúcich občanov. Áno, štát má konať v takej situácii, v akej sa dnes nachádzame, dokonca má povinnosť konať. A s predloženými návrhmi možno súhlasiť, ale s dôležitým dôvetkom, ako tu hovorili aj moji kolegovia, že opatrenia prichádzajú oneskorene a orientujú sa hlavne na čiastkové problémy a neriešia problém, ako ich vláda finančne pokryje. Vyzerá to, ako keby vláda začala hasiť veľmi prepukajúci  požiar na poslednú chvíľu s pár striekačkami a s poloprázdnou cisternou. Neviem ešte, aké nádrže budeme potrebovať a hlavne, ako ich krytie budeme riešiť. Problémy súčasnej spoločnosti sú rovnakou výzvou pre nás všetkých. Či sedíme na vládnych stoličkách, alebo sedíme v parlamentných laviciach. Ťažkosti už šípila SDKÚ – DS pred pol rokom a spolu s opozíciou pripravila vlastné návrhy na riešenie. Keďže ich sama v spojení s inými opozičnými poslancami z hľadiska jednoduchej parlamentnej matematiky nedokázala presadiť, obracala sa na vládu, aby konala. Vláda však, žiaľ, pokojne spala dlhé jesenné mesiace, o tom tu bola reč aj pred chvíľkou, a tvrdila, že Slovensko kríza obíde. Zobudila sa až pred koncom roka, keď musela podporiť dôveru obyvateľov v banky, ale aj to až pod tlakom podobných pohybov v iných európskych štátoch. Ešte vlani v decembri písala vláda vo svojich vládnych materiáloch iba o finančnej kríze. Mesiac jej trvalo, kým priznala hroziacu hospodársku krízu. Na jednej strane by sme sa mohli tešiť, že vláda napokon prijala niektoré naše čiastkové návrhy, ale je to slabá útecha. Darmo sa teraz požiar hasí zrýchleným rokovacím konaním, vhodný čas na tieto návrhy sme prepásli. Vláda si osvojila iba niektoré a pridala k nim pár svojich ďalších a tvári sa, že bude stačiť, aspoň zatiaľ. Keď ich spočítame, tak ako ich vláda prijala v novembri a upravila v decembri a potom na dvoch tohtoročných februárových rokovaniach, vyjde nám číslo, ako som ho napočítal ja, 69. Možno ich je viac, možno o trošku menej. Do toľkých bodov sú zadelené. Číslo síce treba znížiť, lebo niekoľko opatrení z minulého roka a tohto roka sa prekrýva, ale stále to bude viac ako 50 navrhovaných opatrení. Toto číslo je skutočne úctyhodné. Mohli by sme nadobudnúť dojem, že pod takým náporom sa musí zatriasť každá kríza. Ale číslo klame. Skôr vyjadruje prezentačnú schopnosť vlády zľahčovať, zahlcovať občanov kvantitou. Potom však stačí jedine štatistické číslo, že sa priemyselná produkcia na Slovensku v decembri prepadla o jednu pätinu, čo spôsobil najmä výpadok automobiliek a všetky tie balíčky s opatreniami zblednú. Keď sa opýtame firiem, čo by privítali v skvalitnení podnikateľského prostredia, nepovedia, že je to v skrátení termínov vratiek DPH alebo v menších colných zábezpekách, ale v kvalitnejšej a jednoznačnej legislatíve, v lepšej práci súdov, v pružnejšom pracovnom práve, v nižšom zaťažení prace odvodmi. Áno, nebudú sa brániť, keď ponúknete pružnejšie podmienky pre cashové peniaze alebo štátne príspevky na udržanie zamestnancov. Ale to nerieši ťažkosti, len sú to príjemné, ale kozmetické pomôcky. Prečo nedokážeme firmám ponúknuť skutočné riešenia? Prečo im nedáme pružnejšie pracovné právo, prečo nerozhýbeme súdy alebo neznížime odvody? Mnohí povedia, že ide o dlhodobé opatrenia, na ktoré dnes nie je čas. Ale čas bol vyše dvoch rokov, ale SDKÚ – DS sme na to upozorňovali. Keby sa prijali nové reformné kroky, alebo keby sa aspoň neboli schválili škodlivé úpravy, ako napríklad pri Zákonníku práce, dnes sme mohli byť v lepšej kondícii, lepšie pripravení na príchod ťažkých časov. Možno by od nás zahraničné firmy neutekali alebo, naopak, sťahovali sa sem, aby tu ľahšie prežili celosvetový prepad. Iní možno povedia, odvody či dane dnes nemôže znížiť, veď príjmy verejného sektora začínajú vážne haprovať. Ja hovorím, že odvody mohli ísť dole, keď už nie o iné percento, tak aspoň o to, čo by sa odhalilo ako plytvanie, keby sa v sociálnom systéme urobil poriadok, keby sme nepúšťali peniaze dole potokom, ako to ukázali viaceré kauzy na ministerstve práce. Na odvodové sadzby sa ozaj ťažko siaha, keď je hospodárenie Sociálnej poisťovne napäté. My ho však napíname do nasledujúcich rokoch ešte viac, keď vyháňame sporiteľov zo súkromného piliera a ako budúcich dôchodcov ich posielame na adresu štátnej Sociálnej poisťovne, ktorá im bude musieť vyplácať celé dôchodky. Takže vysoké odvodové zaťaženie, čo zaraďujú podnikatelia za tri najväčšie problémy podnikania na Slovensku, je vlastne problémom dôchodkovej reformy, ktorú vláda tak hrubo napadla. Živnostníci, malí podnikatelia budú na tieto vládne protikrízové opatrenia reagovať podobne ako firmy. Samozrejme, že každý malý podnikateľ privíta, ak posuniete povinnosť podať daňové priznanie o jeden mesiac, alebo mu ponúknete úrokový bonus na úver. Ale keď sa ho opýtate, čo ho najviac ťaží, povie vám, že neustále sa meniace zákony a administratíva spojené s byrokraciou úradov. Čo sa v tejto oblasti spravilo za posledné dva roky? Ako pokročila elektronizácia verejnej správy? Čo sa urobilo v komplikovaných povinnostiach vo výkazníctve, napríklad v podávaní ročného zúčtovania? Zúčtovania zdravotného poistenia. Pomáha im vláda v zorientovaní sa v džungli právnych predpisov, ktoré sama tak často mení? Tešiť sa načim aspoň z jednej veci. Vláda v tomto ťažkom období objavila, čo pre spoločnosť znamená podnikateľ. Takmer tri roky mu nevedela prísť na meno a dnes zrazu vidíme, že vláda chápe, aký ortieľ je zabezpečovať ľuďom prácu. Zamestnávateľov si obchádza, začala im ponúkať kadejaké bonusy, len aby ľudí neprepúšťali. Chce sa priblížiť aj živnostníkom, čo sú vlastne tí najmenší podnikatelia, ktorí nesedia doma a nenatŕčajú prázdnu ruku štátu, ale starajú sa o seba. Vláda objavila efekt samozamestnávania, ide živnostníkom v ústrety, len aby ostali pri podnikaní a nebežali na najbližší sociálny úrad po podporu. Vláda prestala hovoriť o tom, že štátny sektor sa o svojich zamestnancov postará najlepšie, lebo v určitom momente sa bude musieť aj štát začať správať ako klasický zamestnávateľ, a to vtedy, keď bude mať prázdnu kasu, lebo nebude mať dosť daňových príjmov na výplaty. Keď sa človek pozrie na tých 69 opatrení, ktoré doteraz poprijímala vláda na svojich sedeniach, stále ostane veľmi veľa opatrení, ktoré zasiahnu do súčasného zákonodarstva. Ide väčšinou o účelové úpravy pripravované v strese. Ich prijatie bude znamenať nebezpečenstvo ďalšieho skomplikovania a zneprehľadnenia zákonov. Chyby si budú vyžadovať ďalšie novelizácie. V týchto ťažkých časoch je preto menej nebezpečné robiť jednoduché zmeny s veľkým a plošným dosahom. My teraz  ideme opačným smerom. Ďalej komplikujeme predpisy. Azda je to v týchto zlých časoch aj ospravedlniteľné, lebo sa vyskytli mimoriadne okolnosti. Ale nezneužívajme situáciu. Tento pocit ma premkol, keď som pozrel na trojbalíčkový súbor 69 opatrení. Už tam je nahádzané čokoľvek. Veď balík je balík a do toho sa zmestí veľa. Občanov netreba klamať telom, že vláda urputne koná, keď vysedáva nad opatreniami a prijíma jeden balíček za druhým. Posledná vec, na ktorú chcem poukázať, sú náklady opatrení. Náklady jednotlivých opatrení vláda finančne vyčísľuje veľmi sporadicky. Hovorí sa pri nich zväčša iba o okrúhlych balíčkových číslach. Privítal by som odhady vyčíslenia finančných dopadov jednotlivých opatrení. Iba tak sa dostaneme k zodpovednému odhadu, čo budú stáť celé balíčky. Iba tak budeme môcť porovnať, ktoré opatrenie nás koľko stojí, aby sme ich všetky vedeli pretriediť a vybrať také, kde bude použitie verejných zdrojov najefektívnejšie. Dobre použiť peniaze daňových poplatníkov, v prvom rade znamená nemrhať nimi. V čase krízy je dva razy nevyhnutné sledovať efektívnosť štátnych výdavkov v konkrétnych kapitolách na jednotlivých ministerstvách vo verejnom obstarávaní. Toto by mal byť úplne prvý krok a som presvedčený, že aj tu sa nájdu veľké rezervy. Veď stačí sa pozrieť na medziročné rasty výdavkov jednotlivých ministerstiev za posledné roky. Predstaviteľom vlády garantujem, že vyhľadanie a použitie takých rezerv by oslovilo občanov viac ako mrákava opatrení. Ak by na zabezpečenie financovania konkrétnych protikrízových krokov nestačili ani tieto peniaze, čo tak porozmýšľať nad plošným šetrením v úradoch. Vlani v decembri sa pri predstavovaní podobného balíčka protikrízových opatrení rozhodla vláda v Lotyšsku predložiť občanom ústretový krok a znížiť plošne mzdy vo verejnom sektore o 15 %. Mala by súčasná, sociálne cítiaca vláda odvahu ísť týmto smerom? Niečo už naznačil aj môj kolega Brocka. Ďakujem pekne za pozornosť.