M. Vášáryová, poslankyňa: (2009-06-26):
a) vôbec nerieši súčasnú vyhrotenú a v prípade STV priam tragickú finančnú a organizačnú situáciu, b) vytvára priestor pre ingerenciu ministra a jeho úradníkov do vysielania verejnoprávnych médií alebo, ako to už raz naplno povedal pán prezident Gašparovič: „Mali by sme mať vládne médiá.“ Tak k nim smerujeme. Spôsob, akým zákon ustanovuje formu poskytovania financií na uskutočnenie programov, ako aj uvoľnenie priestoru na nešpecifikované investičné projekty a možnosť ďalšieho zadlžovania verejnoprávnych médií je v príkrom rozpore s pravidlami Rady Európy a záväzkom udržať nezávislé verejnoprávne médiá na Slovensku. Zákon aj po zmenách v pripomienkovom konaní, o ktorých som v prvom čítaní obsiahle hovorila, i po pozmeňujúcich návrhoch zostáva neprijateľný pre každého demokraticky zmýšľajúceho človeka, a to bez ohľadu na to, že niektoré ustanovenia, napr. tie o presúvaní rozhodovacích právomocí generálnych riaditeľov na rady atď., bez toho, aby aj zodpovednosť jednotlivých členov rád bola presunutá a podobné pokusy jasne oslabiť hierarchiu zodpovednosti za kvalitu a riadenie verejnoprávnych médií boli nakoniec zo zákona vypustené. Duch zákona ale zostal, a tak ako zástrčkový zákon, tak ako kompenzácie, ktoré práve teraz poskytol minister kultúry našim verejnoprávnym médiám, nerieši ani systémovo, ani nijak finančnú, ani organizačnú a nakoniec ani obsahovú stránku existencie našich verejnoprávnych médií. Je preto namieste, aby sme si ako zákonodarcovia spytovali svedomie a uvedomili si, aspoň tí, čo sú toho schopní, do akej situácie sme zákonmi dostali médiá, ktoré by mali byť opornou osou pri prijímaní a triedení informácií a pri vzdelávaní našich občanov. Veď oni si ich nakoniec platia. Zástrčkový zákon nič nevyriešil. Pán minister, povedali ste, že sa tomu nerozumiem, keď som vás varovala, že zástrčkový zákon nerieši finančnú situáciu. A nebude tento zákon ani v budúcnosti kotvou, ktorá by mohla vyriešiť financovanie verejnoprávnych médií, čo ste nepriamo priznali kompenzačnou platbou, ktorú ste dnes posunuli verejnoprávnym médiám. Pre nás, ktorí sme na to upozorňovali, môže byť dnes úspechom aspoň to, že ste si dnes tieto chyby vedomý, čo môže znamenať, že budete pripravovať a budete sa správať zodpovednejšie k ďalším legislatívnym návrhom. Nazvime to ale presnejšie, tie kompenzácie, ktoré ste poslali médiám, sú kompenzáciou za nedobre pripravený zákon, v ktorom si nikto na ministerstve kultúry nespočítal skutočné sumy, a preto si myslím, že v zástrčkovom zákone išlo skôr o propagandu, ako o skutočné riešenie problému. A to ste chceli pôvodne, pán minister, „ušetriť verejnoprávne médiá od každoročného rokovania o výške štátnej podpory“, citujem vás z roku 2007. Takže čo všetko bude občan platiť? Musíme sa my ako zákonodarcovia volení našimi občanmi pýtať. Zaplatia zástrčkovú daň, k tomu štát musí priložiť zo štátneho rozpočtu, teda z daní, na kompenzáciu a k tomu ešte ďalšie peniaze zo štátneho rozpočtu na zmluvu so štátom, alebo presnejšie, povedzme to tak, ako to je s ministrom kultúry, na zmluvu s ministrom kultúry. A ešte predpokladám, pán minister, že na digitalizáciu budete potrebovať špeciálnu dotáciu, pretože viete, že STV na to nemá financie, aby sa potom STV po digitalizácii presťahovala o dva roky do novej budovy, ako vy plánujete, s úplne novým softvérom, ktorý bude zase iný ako ten, čo zostane v televízii, a ktorý budú občania tohto štátu mať splácať do roku 2037, keď už tento softvér vyjde nielen definitívne z módy, ale aj z akýchkoľvek plánov, lebo ja neviem dnes predpovedať, ako budú vyzerať médiá o 28 rokov. Samotná zmluva so štátom, ktorú rieši tento zákon, ktorý používajú aj iné štáty, nemusí znamenať pre verejnoprávne médiá a ich nezávislosť hrozbu. Nemusí. Má to však niekoľko „ak“. Ak sa jedná o zavedený demokratický režim, kde sa dodržiavajú pravidlá, ak zákon pripravujú presvedčení demokrati a ak verejnoprávne médiá sú nielen stabilizované, ale aj uznávané mienkotvorné, teda sledované a vedené skúsenými nezávislými osobnosťami, ktoré si na tejto nezávislosti zakladajú a zakladajú si na svojej cti. A ak s nimi pracujú v týchto nezávislých médiách nezávislí špičkoví novinári. Takú situáciu, bohužiaľ, pán minister, na Slovensku nemáme a nebudem tu rozoberať pre čo všetko. Ak spravodajstvo týchto verejnoprávnych médií v tých európskych štátoch, ktoré dostávajú cez zmluvu so štátom špeciálne peniaze, je najsledovanejšie a najprofesionálnejšie, potom by sme mohli bez obáv zdvihnúť ruku aspoň za zmluvu. Týždeň sledujem spravodajstvo Slovenskej televízie, pán minister, z toho sa stáva televízia spred roku 1989. Ale ako bude vlastne táto zmluva vyzerať so štátom, teda s ministrom kultúry, čo všetko bude jej obsahom, to vlastne tento zákon nerieši. Na to budeme potrebovať dodatky, o ktorých dnes, keď rokujeme o tomto zákone, nevieme nič. Ako na to upozorňovali mnohé vládne inštitúcie v pripomienkovom konaní. Spôsob, akým je nastavená v tomto zákone komunikácia medzi ministerstvom a médiami, musí vzbudzovať podozrenia. A keď pán poslanec Jarjabek vysvetlil základy tohto zákona predsedovi českého výboru pre kultúru a médiá a bývalému ministrovi kultúry Českej republiky za socialistickú vládu Jandákovi, ten spľasol rukami a prehlásil, tak ako má v svojej letore, bez servítky na ústach: „Takže úředníci budou rozhodovat, co se bude vysílat, jo?“ Potom sa už pán Jarjabek neozval. Áno, podľa tohto zákona bude rozhodovať minister a ministerstvo o tom, čo sa bude páčiť, aby som vás citovala v dôvodovej správe, „v dlhodobej vízii a stratégii rozvoja programovej služby a strednodobej stratégii organizačného rozvoja a každoročnej stratégii tvorby výroby a vysielania, ktoré budú základným obsahovým rámcom pre tvorbu zmlúv so štátom“. Slová, slová, slová, bla, bla, bla, bla – a za nimi nič konkrétne. Žiadna jasná objednávka, špecifikácia programov verejnej služby. Napríklad: Vedela by som si predstaviť a veľmi rada by som podporila, keby ste sa rozhodli ako štát, predstaviteľ štátu, že budete dávať peniaze na podporu vzdelávacích a výchovných programov pre deti v cudzích jazykoch alebo šírenie informácií o zabezpečení v dôchodkovom veku v čase krízy, kde by sa naši občania dozvedeli skutočné, a nie manipulované informácie, teda verejnú službu. A na to by nebolo treba takýto komplikovaný zákon, na to by sme vlastne vôbec nepotrebovali zákon. Na to nepotrebujeme toľko slov a ani komplikovaný systém zadlžovania verejnoprávnych médií pre investičné programy, za ktorými nevieme, kto v skutočnosti stojí. V časoch, keď sa hospodársky a dnes aj, bohužiaľ, morálne s naším súdnictvom prepadáme najhlbšie zo všetkých našich susedov. A náš minister financií odkladá až do septembra výhľad na naše rozvrátené verejné financie. V týchto časoch sľubovať verejnoprávnym médiám slová, slová, slová, keď médiá budú čeliť aj bez zákona o audiovizuálnom fonde nižším príjmom z reklamy, o 25 % klesajú príjmy z reklamy, nižšiemu výberu zástrčkovej dane už aj tak zle nastavenému. Ale viete veľmi dobre a zástupcovia verejnoprávnych médií ma informovali, že výber zástrčkovej dane extrémne klesá a ešte nevieme, čo bude obsahovať štátny rozpočet. A sľubovať dnes týmto zákonom, že niečo dostanú, je nezodpovedné a klamlivé. Myslím si, že tak, ako to je nastavené, je neprípustné v členskej krajine EÚ a neprípustné v krajine, kde bývajú demokrati. Považovala som za potrebné znovu pri druhom čítaní na to upozorniť, pretože s dôsledkami tohto zákona, pokiaľ ho koalícia schváli, sa budeme veľmi dlho potýkať, pretože veta z dôvodovej správy, že, citujem, „tento systém vytvorí stabilitu financovania verejnoprávnych médií“, je nepravdivá. A dnes to už vedia všetci, aj tí, ktorí si to dnes ešte netrúfnu povedať. A preto, pán minister, ja za tento zákon hlasovať nebudem. Ďakujem pekne.