P. Minárik, poslanec: (2009-02-05):
Prežil som to tak, že som tieto funkcie – jednu exekutívnu v samospráve a druhú poslaneckú tu v tomto parlamente zažil na vlastnej koži, aj keď tá prvá nebola priamo primátorovanie v hlavnom meste, ale výkon funkcie prvého námestníka. Musím povedať, že napriek tomu, že tam som zvolený tiež za poslanca, realizoval som exekutívnu funkciu, pretože ten vzťah s primátorom bol veľmi korektný a ten posun kompetencií bol pomerne v značnom rozsahu. Realizoval som ich tak, že som si netrúfol robiť ich obidve naraz. Napriek tomu, že na niekoľko mesiacov sa tieto dve funkcie prekrývali vzhľadom na to, že parlamentné voľby boli v tom čase v septembri a komunálne v decembri, sú to zhruba tri mesiace, poznajúc situáciu v hlavnom meste nemohol som si trúfnuť realizovať obidve tieto funkcie naraz, a preto som sa jednej z nich vzdal a nastúpil som do parlamentu. Možnože poviete, že nie som dostatočne šikovný, alebo že Bratislava je veľké mesto. No možno, že je to pravda, ale môj názor je, že priemerne šikovný som a takéto dve funkcie sa zvládať naraz nedajú. To je jeden problém, ktorý chce pán kolega Miššík riešiť a myslím si, že úplne oprávnene. Otázka by mohla byť pri malých obciach, kde starosta môže byť štvrtinovo úväzkový alebo pol úväzkový. No ťažko riešiť tieto dve problematiky nejako inak ako celoplošne na všetkých starostov a všetkých županov. Ale keby že aj je pravda argumentácia ZMOS-u týchto malých starostov, že nie sú plne vyťažení, je tu ešte iná argumentácia akéhosi permanentného konfliktu záujmov. Môžem to povedať s úplne pokojným svedomím, pretože pokiaľ som bol v tej strane, za ktorú som vykonával funkciu toho námestníka primátora a za ktorú som bol vtedy aj zvolený do parlamentu, tak v tejto strane sme takéto obmedzenie mali prijaté vnútrostranícky. A práve preto, aby nedochádzalo k tomuto vnútornému konfliktu, ktorý pre toho, kto realizuje na samosprávnej úrovni exekutívnu funkciu úplne jasne vyvstáva. A musím povedať, že na úrovni starostov a primátorov som sa stretával ako podpredseda pre komunálnu politiku s častým šomraním, že prečo to v iných stranách ide a u nás nie a prečo sú oni týmto vnútrostraníckym rozhodnutím znevýhodnení, pretože koľko dobrého by mohli pre tú svoju obec vďaka tomu, že by sedeli v parlamente dosiahnuť. A musím povedať, že keď sú v parlamente normálne vzťahy, tak je prístup k ministrovi aj z opozičných radov pre toho starostu úplne iná možnosť ako pre starostu, ktorý tým poslancom nie je. A keby že sme tu všetci starostovia, tak z tých 2 800 ich je tu iba 150. A nevidím ani najmenší dôvod, aby 150 poslancov bolo, alebo 150 starostov bolo oproti ostatným svojim kolegom tak zvýhodnených, že ich prístup k ministrom je bezprostredný. A to už nehovorím o tých 76 a viacerých, ktorí sú z vládnej koalície. A to už nehovorím pri takej vláde, kde premiér s pokojným svedomím povie, že treba stranícky projekt uprednostniť. Nie je dobré, aby ktorýkoľvek starosta narúšal svojím iným postavením rovnováhu medzi všetkými ostatnými. Ak poviete, že lobizmus parlamentných poslancov u ministrov by nemal mať silu, tak to vidíme, že to vôbec nie je pravda. Dnes sme zažili na to vynikajúce príklady. A to nebol ani starosta, ani primátor Martina. To bol len poslanec, ktorý chcel ako Martinčan preukázať, že do Martina prinesie ďalšie peniaze. A vy skoro 126, okrem nejakých pár výnimiek, ste schválili, že časť, čo je ako len málinko, ale o časti štátneho rozpočtu budú vďaka tomu, že tu sedí Martinčan, rozhodovať nie poslanci tohto parlamentu, alebo cez zmocnenie vláda v rámci opatrení rozpočtových, ale poslanci mesta Martin. To je taká nehoráznosť, ktorá by sa v žiadnom prípade nestala, keby že tu ten človek nesedí. A teraz si predstavte, koľko vecí vybaví koaličný starosta poslanec. A ako sa na to majú dívať všetci tí ostatní starostovia a primátori, ktorí takýto prístup k tomu nemajú. Konflikt záujmov ako vyšitý, a preto je, pokiaľ strany samotné vnútorne nenašli toľko vôle, aby mu zamedzili, je dobré, ak sa to upraví zákonom. Ďakujem pekne.