B. Bugár, podpredseda NR SR: (2005-05-19):
E. Černá, poslankyňa: Vážený pán predsedajúci, ctení kolegovia a kolegyne, dovoľte mi, aby som sa tiež vyjadrila k predkladanému návrhu ako teda jeden z predkladateľov. Musím vám povedať, že táto myšlienka ma oslovila už pred rokmi, keď ešte v treťom sektore sme sa spolu s Národnou asociáciou sudkýň Slovenska, ale aj s mnohými inými ženskými organizáciami snažili hľadať cestu ako pomôcť v rôznych smeroch. A zaujal ma názor sudkýň, ktoré vtedy hovorili v rámci tej rodinnej problematiky, že by bolo veľmi zaujímavé snáď, keby na súdoch sa zriadili rodinné súdy, kde by vlastne celá táto rodinná problematika bola riešená, od osvojení, cez alimenty, cez rozvody a podobné záležitosti, proste všetko, čo sa týka rodín. Už vtedy sme sa bavili o možnosti, pretože, samozrejme, toto nie je nová možnosť v rámci Európy ani celého sveta, je to možnosť, ktorá existuje v mnohých krajinách, dokonca toto je možnosť, o ktorej môj kolega pán doktor Drgonec písal v jednej zo svojich publikácií pred 20 rokmi, už takto uvažoval, a navyše ma milo prekvapilo, keď som sa pred niekoľkými dňami rozprávala s japonským veľvyslancom, že oni túto možnosť majú absolútne prirodzene niekoľko desiatok rokov vo svojom právnom poriadku. Takže toto sú všetko také myšlienky, ktoré ma k tomu viedli, a chcem vám povedať, že v rámci tej mojej praxe a mnohí dobre viete, že sa veľmi poctivo venujem rôznym tým problematikám týkajúcich sa detí a rodiny, a môžem vám povedať, že z približne 5 000 podaní, ktoré mám, je vysokánske percento ohľadne rozvodov, ohľadne sporov súvisiacich s týmito rozvodmi, ohľadne výživného súvisiaceho s týmito rozvodmi, ohľadne boja o majetok v súvislosti tiež s týmito rozvodmi. Takže keď sme sa začali baviť o tejto otázke tu v parlamente ešte predtým, ako sme schvaľovali tento zákon o rodine, tak ma to nesmierne zaujalo, naozaj, úplne úprimne, pretože viem, čím ľudia prechádzajú, keď sa rozvádzajú. Je to často ten najhorší zážitok v rámci celého života a najsmutnejšie na tom celom je, že vlastne niekedy na začiatku bola láska a celá táto láska a spomienky na spoločný život často končia absolútnymi brutálnymi útokmi, strašným nedorozumením, zúrivosťou, „zlotou“ a, skutočne, vo väčšine prípadov si ten jeden z manželom alebo aj obidvaja vzájomne o sebe prečítajú, akí boli strašní jeden k druhému, až v tom návrhu na rozvod. Až v tom návrhu na rozvod, kedy sa konečne môžu vyrozprávať a kedy vlastne je tým ich cieľom položiť na papier všetko, čo len môžu dať na ten papier v nádeji, že sudca im uverí, že fakt to nefunguje. A to je často naozaj katastrofa, prečítať si o sebe aký som bol „lempl“, pretože takto som sa nikdy nevidel. Takže ja som rada, že môžeme o tomto diskutovať, a preto vás všetkých aj chcem požiadať, aby ste tento návrh, pokiaľ môžete, posunuli do druhého čítania, aby sme mali možnosť s ním pracovať, pretože si myslím, že by sme mali túto možnosť ľuďom umožniť. Málokedy sa naozaj stáva, aj keď tie štatistiky nie sú, ale málokedy sa stáva, že by súd mohol rozhodnúť o rozvode, nebodaj o bezpodielovom spoluvlastníctve na prvom pojednávaní a ja som presvedčená, že toto je dobrá cesta na to, aby sme ľuďom dali možnosť sa nehandrkovať zbytočne, je predsa len lepšie z tej bývalej lásky vycúvať aspoň ako dobrí kamaráti ako totálni nepriatelia. Položiť si na papier spoločne po úvahe, lebo si myslím, že keby ľudia túto možnosť mali, tak sú schopní, sú schopní to urobiť a rozviesť sa ako kultivovaní ľudia. Chcela som ešte povedať jednu veľmi dôležitú vec, čo sa týka toho donútenia, lebo, samozrejme, že sme sa s tými výhradami stretli. Viete, donútiť môžete aj dnes pri tej možnosti, ktorá je, človeka, aby sa s vami rozviedol. Všetko to môžete urobiť aj dnes. To je normálna ľudská prax, ktorá existuje. Ale chcem povedať, že veľmi dôležité, čo je, v tomto návrhu, je skutočnosť, že posledné slovo má sudca. Akékoľvek podozrenie, akékoľvek, niečo, čo sa sudcovi znepáči v tomto návrhu, má svoje absolútne a výhradné právo neakceptovať túto zmluvu a odporučiť ľuďom, ktorí sa rozvádzajú, ísť na klasický spôsob rozvodu. Dúfam, že som nezabudla na nič, čo som vám chcela povedať. Ďakujem veľmi pekne.