Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2015-05-15):
Dobrý deň. Ďakujem za slovo, vážený pán predseda, potrebujem povedať jeden príbeh a nebude to dlhý príbeh, ale je reálny. Každý, kto príde k nám do Humenného do bytu, tak je prekvapený jednou takou milou vecou na stene. Sú to malé detské topánočky. Ozaj sú pekné a majú svoj príbeh. Sú to topánočky, ktoré môj starý otec, obuvník Ján Mikulík z Mýta pod Ďumbierom, v roku 1955 vyrobil pre mňa, pre svojho vnuka. Na tých topánočkách je zaujímavá jedna rozkošná vec. Tie topánočky som nenosil iba ja, ale nosili ich aj moje deti, nosili ich susedove deti, nosili ich švagrove deti, odhadujem, že tie topánočky nosilo okolo 10-12 detí. Stále sú krásne, stále vytvárajú naozaj veľmi peknú kompozíciu, ktorá tvorí celkom prirodzenú ozdobu nášho bytu, a ja som celkom rád, že ľudia sa spytujú na tie topánočky, že vlastne prečo tam visia. Prečo hovorím o tých topánkach? Tušíte. Tie topánky vydržali niekoľko detí práve vďaka tomu, že boli vyrobené veľmi kvalitne, určite aj s láskou starého otca, ale predovšetkým nesmierne kvalitne s tým, že bez problémov vydržali tých 12-15 detí, že ich okopávali, nosili, a napriek tomu ich nerozbili. Nuž ak by sme zobrali všetky dnešné detské topánočky, ktoré určite nemajú najmenšiu šancu vydržať v konkurencii s tými mojimi starootcovskými, logicky by sme museli predpokladať, že do všetkých týchto topánočiek boli vložené nejaké kazítka. Myslím si, že problém je tu jeden v tejto diskusii. Veľmi nešťastne tu bolo zvolené kľúčové slovo, kľúčová téma. Stalo sa to až takým populárnym. Naozaj slovo kazítko je slovo hlúpe a predstava, že výrobca dáva do svojich výrobkov vedome nejaké komponenty, ktoré majú za cieľ zničiť jeho výrobok v istom čase, sa mi zdá takisto hlúpy. Pretože to neni otázka nejakého názoru, ako tu teraz budeme zápasiť medzi sebou, ale otázka zákona prežitia na trhu. Ak chce niekto na trhu prežiť, tak musí mať snahu, aby jeho výrobky obstáli a aby obstáli aj svojou kvalitou. Preto si zobrať takú predstavu, že niekto to tak urobí špekulatívne, sa mi zdá, že to a priori môžme vylúčiť. Ale tým nechcem povedať, že predkladatelia sa dopustili úplne vo všetkom nejakého zásadného chybného prístupu. Ono naozaj existuje niečo, čo by sa dalo nazvať kazítkom, ale ja tento názov dopredu odmietam. Existuje niečo, ale čo veľmi silne pripomína práve to, čo predkladatelia pod kazítkom chápu. Je to znižovanie kvality komponentov. Ale, páni predkladatelia, to nebude otázka postavená tak, že sa tieto komponenty nekvalitné dávajú kvôli tomu, aby sa vyrobili nejaké kazítka, ktoré v nejakom čase majú zničiť výrobok a umožniť kúpu nového. Je to jednoducho opäť len zákon ekonomiky, zákon prežitia na trhu, ktorý výrobcov dnes naozaj núti, a je to úplne prirodzená vec, dávať do svojich výrobkom komponenty, ktoré nie sú také kvalitné, ako by bola možnosť. Použili ste tu veľa príkladov, napokon aj ten fúrik, aj ten mixér Hlinov, to všetko vlastne tomuto nasvedčuje. Ale nazvať túto vec kazítkom je a priori nesprávne. Je to otázka nutnosti pôsobenia na trhu, že výrobcovia do svojich komponentov dnes, v roku 2015, dávajú určite mnohokrát menej kvalitné súčiastky, aké dávali v roku 1995. To vám potvrdia mnohí opravári, ktorí sa pozerajú do našich práčok, umývačiek, chladničiek, je to naozaj fakt. Ale stotožniť tento úmysel s kazítkami je zlý, oni to robia len kvôli tomu, v úvodzovkách len, aby prežili na trhu. Ovšem do akej miery môžu toto robiť? Ak by robili nezmyselne, no tak asi by popreli svoj zámer prežiť na trhu a zarobiť na ňom. Ono jednoducho ekonómovia to poznajú, musia použiť diagram prelomu. Musia si vedieť napočítať, o koľko môžu znížiť kvalitu komponentov svojich výrobkov a za akú cenu, aby sa im ešte stále darilo na trhu prežiť, aby mali tam isté postavenie, istú mieru zisku. Je to iste nie jednoduchá úvaha a my ju tu do tohto mikrofónu ani nezvládneme, ale je to nepochybné, že vedomé znižovanie kvality súčiastok vo výrobkoch je podmienené práve dôsledkom prežitia na trhu. Preto by som si dovolil povedať, že stotožniť tento úmysel s tým, ako to je naformulované v zákone, je naozaj veľmi chybné, ale ak by tento zákon prešiel v tom znení, ako je navrhnutý, tak naozaj sa stotožňujem s mojimi predrečníkmi, ktorí poukázali na to, že vlastne všetci výrobcovia by mohli podľa tohto zákona podliehať konaniu, ktoré by malo na jeho konci výrok, že vmontovali do svojich výrobkov tie nešťastné kazítka. Predpokladám, že toto predkladatelia nemohli chcieť, lebo ak by sme to takto schválili, tak by sme sa dopustili niečoho, čo by spôsobilo obrovský chaos na trhu, spôsobilo by to možno, keď to preženieme do ad absurdna, až skutočnosť tú, že by nikto nebol ochotný na trh so svojím výrobkom prísť, pretože vždy by sa dalo dokázať, že sú tam vmontované komponenty, ktoré nie sú tak kvalitné, ako kvalitné mohli byť. Predkladatelia tomu hovoria kazítko, ja tomu hovorím kvalita súčiastky, diktovaná úmyslom výrobcu mať čo najnižšie náklady, to je zákon trhu, a čo najvyšší zisk. Je to na ňom, ako diagram prelomu si napočíta, pri akej miere zníženia kvality komponentov sa mu, ktorá, teda keď si predstavíme tú jednu krivku, sa mu ešte oplatí ísť dole s touto kvalitou, aby mal istú mieru zisku. V istej chvíli sa tie krivky pretnú a je jasné, že už ďalej znižovať kvalitu výrobku nemôže. Preto si dovolím teda povedať, začal som s tými topánočkami a môžem nimi vlastne aj končiť. Ak by sme toho môjho starého otca s tými kvalitnými topánkami považovali za teda ten vzor, ktorý chceme dosiahnuť, aby boli výrobky s maximálne možnou kvalitou výbavy súčiastok, ktoré sú v nich použité, a na druhej strane, ak sa pozrieme na tých všetkých ostatných výrobcov topánok dneska, tých detských, tak by sme museli povedať, že podľa znenia tohto zákona, ak by bol schválený, je úplne jasné, že všetci vložili do svojich výrobkov kazítka, a preto ich treba podrobiť konaniu. Veľmi ľahko by sme odhalili, netreba na to žiadnych mimoriadnych špecialistov zo ŠOI-ky, že neurobili pre tie topánky to, čo urobiť mohli, a ich kvalita je jednoznačne nie taká, ako mohla byť. Takže hranie sa s pojmom kazítko, nekazítko je pre ducha tohto zákona veľmi nesprávne a domnievam sa, že z tohto pohľadu treba zásadne odmietnuť, aby sme išli naznačeným smerom, bolo by to veľmi nešťastné riešenie, pretože by naozaj všetky výrobky bolo možné považovať za výrobky, ktoré obsahujú istým zmyslom to, čo nazvali tvorcovia tohto návrhu komponentami, ktoré znižujú vedome kvalitu výrobkov. Možno by bolo treba len zmieniť sa o tom, že treba chrániť spotrebiteľa, možnože treba siahnuť iným smerom a toto určite je smer, ktorý nie je najšťastnejší. Napadla ma aj iná vec, ktorá súvisí s týmto len okrajovo a ňou zakončím svoje vystúpenie. Kedysi som mal v Albánsku problém s našou fiatkou, s naším Puntom. Pokazil sa mi stierač a urobil mi tam jeden opravár na pumpe veľmi rýchly zákrok, ktorý mi vtedy pomohol, pretože v hustom daždi po albánskych cestách nebolo čo jazdiť, žiadna radosť, dal mi tam drôt a povedal, keď prídete domov, tak si to na tomto stierači to opravíte riadne. Prišiel som a v servise mi povedali, že ten čap, ktorý sa pokazil a ktorý ten albánsky opravár nahradil hrubým drôtom, nemajú, ale že mi s radosťou vymenia celý stierací systém. Bolo to možné, dokonca skoro na počkanie, akurát by to stálo 8-tisíc korún. Vtedy boli ešte koruny. Nuž som to odmietol, povedal som si, že takéto niečo nezaplatím, a ten albánsky drôtik je v tom Punte dodnes a dodnes dobre slúži. Napadá mi, že by sme teda na základe tohto príkladu, chcem len poukázať na to, mohli mať zákon, ktorý by nútil v zákonnej lehote výrobcov robiť také komponenty pre výmenu súčiastok, ktoré by umožňovali lacnejšie opravy a nenútili by zákazníka vymieňať drahé, zložité súčasti. V tomto smere by som ich podozrieval z úmyslu profitovať na zákazníkovi nekalým spôsobom alebo spôsobom, ktorý by sme mohli zákonom riešiť. Ale to je úplne iná kapitola. Preto prosím, aby sa v tomto zákone naozaj nepokračovalo, dám aj taký návrh, pretože by sme sa dopustili niečoho, čo určite predkladatelia nemohli mať na mysli. Ďakujem pekne.