Krajcer, Daniel, poslanec NR SR (2012-10-18):
Vážené dámy, vážení páni, pán minister, v prvom čítaní som uviedol viacero argumentov pre ktoré si myslím a som presvedčený, že tento návrh je zlý. Dnes spomeniem len najvýznamnejšie z nich. Tento návrh je zlým riešením pre RTVS, ale aj pre občanov, pre samotnú inštitúciu, pretože nepostačuje na udržateľné financovanie verejnoprávnych médií tá výška koncesionárskeho poplatku alebo úhrad za služby verejnosti a vzniká potreba dodatočne zabezpečovať ďalšie finančné prostriedky pre verejnoprávneho vysielateľa. V tomto čase je to už potvrdené, v návrhu budúcoročného rozpočtu figuruje suma 28 miliónov eur, ktorá má prostredníctvom zmluvy so štátom natiecť do RTVS. Je to ako keby potvrdenie toho, že tu diskutujeme a budeme hlasovať o zlom a nezmyselnom a nič neriešiacom návrhu. Návrh budúcoročného rozpočtu v kapitole ministerstva kultúry 28 miliónov pre RTVS je dôkazom, že je to zlý návrh a zlé riešenie. Zároveň tu padá jeden z mýtov, ktorý používajú predstavitelia strany SMER, že vlastne financovanie zo štátneho rozpočtu uvrháva verejnoprávnu inštitúciu do nejakej závislosti od vlády. No chcel by som už naozaj raz navždy vyvrátiť tento nezmysel, ktorý sa účelovo používa. A budem to ilustrovať na porovnaní oboch riešení v jednom, ktoré som predložil, ktoré bolo schválené v tomto parlamente a malo byť účinné od 1. 1. 2013. A to druhé je to, ku ktorému sa od 1. januára vrátime. Takže návrh zákona a financovanie RTVS zo štátneho rozpočtu znamená, že zo zákona, nie na základe vôle toho-ktorého ministra alebo tej-ktorej vlády je stanovená percentom istá čiastka z hrubého domáceho produktu, to znamená, je to závislé od výkonnosti ekonomiky, koľko finančných prostriedkov inštitúcia dostane. Chcem povedať, že tá suma by mohla byť zhruba na úrovni podľa vývoja HDP do 100 miliónov eur, čo reálne nie je síce veľa a naozaj v porovnaní s inými krajinami je to menej, ale postačovalo by to na fungovanie verejnoprávnych médií. To znamená, že do stanovenia tejto sumy nijakým spôsobom nezasahuje nikto z exekutívy ani z parlamentu. To považujem za garanciu nezávislosti, pretože v dnešnej dobe tú závislosť vo vzťahu k rôznym subjektom dokážeme vytvárať predovšetkým cez ekonomické nástroje. Takže toto je model, ktorý sme navrhli a presadili a ktorý mal platiť od 1. 1. 2013, ktorý teraz súčasná vláda ruší, pričom chce opätovne zaviesť úhrady za služby verejnosti, tzv. koncesionárske poplatky. Model, ktorý sa ponúka je teda nasledovný. Zo zákona výška koncesionárskeho poplatku nepostačuje na financovanie verejnoprávnych médií. To znamená, že vláda každý rok pri zostavovaní štátneho rozpočtu musí rokovať, minister kultúry, ktorý, a tu, samozrejme, uznávam, že pán minister má takisto záujem, aby mala inštitúcia dostatok finančných prostriedkov, musí rokovať, možno aj niekedy bojovať s ministrom financií, lebo tak to pri zostavovaní rozpočtu jednoducho je. A naozaj v prípade rezortu kultúry je potrebné bojovať, a v tomto bude mať každý minister kultúry moju podporu, pokiaľ ide o zmysluplné finančné prostriedky, ale jednoducho je to otázka súboja , otázka dohody a najmä je to veľká miera subjektivity. Inými slovami, práve tým, že vláda bude rozhodovať každý rok o výške dodatočných finančných prostriedkov, vytvára zlú pozíciu pre vysielateľa. A práve v takomto modeli možno hovoriť o tom, že zvyšuje sa závislosť manažmentu verejnoprávneho média voči vláde. Takže bol by som rád, keby už tento argument, teda pseudoargument alebo mýtus nezaznieval, lebo opak je pravdou. Práve financovanie prostredníctvom koncesií a následne dostatok dodatočných zdrojov zo štátneho rozpočtu vytvára možnú závislosť verejnoprávneho vysielateľa vo vzťahu k vláde. Zlé riešenie je tu aj pre ľudí, aj pre fyzické, aj pre právnické osoby. Naozaj je tu skupina ľudí, ktorí nemajú signál televízny, najmä po tom ako došlo k procesu digitalizácie. Je tu skupina ľudí, ktorí dokonca nemajú ani televízny prijímač, aj keď je ich, samozrejme, málo. Ale bol tu dokonca jeden taký poslanec, a dokonca tu vraj ešte aj jeden taký je, čiže sú tu občania, ktorí reálne nevyužívajú služby verejnoprávnych médií a verejnoprávnej televízie. A sú takí, ktorí to robia vedome a jednoducho nemajú záujem o sledovanie verejnoprávneho vysielateľa. Je to ich legitímne právo, nikoho nemožno do toho nútiť. Inými slovami, je tu veľká skupina ľudí, ktorá je zo zákona nútená platiť za niečo, čo nevyužíva. Preto to považujem za mimoriadne nespravodlivé. No a v prípade právnických osôb tak tento typ zástrčkového zákona je naozaj až absurdný, lebo naozaj si neviem predstaviť zamestnancov vo výrobnom podniku, ako počas pracovnej doby sledujú vysielanie verejnoprávnej televízie. To je naozaj absurdná predstava. No a musím povedať, už teraz trošku politicky, že tento návrh je zároveň aj volebným podvodom zo strany SMER-u, pretože vo vašom volebnom programe nebola ani jedna jediná zmienka o tom, že by ste mali ambíciu opätovne zavádzať koncesionárske poplatky. Dámy a páni, toto je podvod. Reálne je to podvod na občanoch. Tá téma naozaj nebola v úzadí, tá téma bola relatívne široko prediskutovaná, považoval by som za korektné, pokiaľ by ste nesľubovali ľuďom istoty a povedali im pravdu vo volebnom programe. Neurobili ste to. Tvrdili ste, že ľudia si zaslúžia istoty. A ja sa pýtam, čo je toto za istotu. Áno, majú istotu, že budú platiť od 1. 1. 2013 koncesionárske poplatky, ale takéto istoty ste asi nemali na mysli predpokladám. Čiže, ako to my v SaS voláme, nie sú to istoty, ale rany istoty. A ste pripravení ľuďom uštedriť ďalšiu z rán istôt v podobe znovuzavedenia koncesionárskych poplatkov. Zároveň tento krok je úplne jednoznačným dôkazom, že nie je pravdou to, čo hovorí predseda vlády, že konsolidačné opatrenia sa dotknú len 12 % obyvateľstva. Jednoducho nie je to pravda. Práve na príklade koncesionárskych poplatkov to vyvraciate, sami vyvraciate si to, čo tvrdí váš predseda a čo tvrdí teda predseda vlády zároveň. Naozaj sa to dotkne všetkých občanov a nielen 12 %. No a na záver ešte dva mýty, ktoré sa tu spomínajú často v diskusii najmä zo strany predstaviteľov strany SMER, či už poslancov alebo pána ministra. K tomu, že sme my niečo perfídne a rafinovane nachystali pre novú vládu. Dámy a páni, je to nezmysel. Na ministerstve kultúry sme pripravovali tento návrh v čase, keď nikto ani netušil, že vláda Ivety Radičovej padne. To, že sa schvaľoval v danom čase, je už, samozrejme, iná vec, ale návrh sa pripravoval na ministerstve kultúry v čase, keď nikto netušil, že vláda Ivety Radičovej padne. Čiže chcem vyvrátiť aj tento nezmysel, ktorý sa tu používa. A na druhej strane, jeden mýtus, o ktorom hovoríte, alebo jedno tvrdenie chcem dobrovoľne verifikovať a potvrdiť. Hovoríte o tom, že toto bola len snaha SaS si naplniť svoj volebný program. Dámy a páni, dávam vám za pravdu, áno, ten návrh, ktorý sme presadili, bol snahou plniť náš volebný program. A pýtam sa, čo je na tom zlé. Som presvedčený, že je to omnoho lepšie, ako ľuďom pred voľbami sľubovať istoty a potom im uštedrovať rany v podobe zavedenia ďalších poplatkov a daní. My sme ľuďom sľúbili okrem iného aj to, že sa pokúsime zrušiť koncesionárske poplatky. A ako minister a predstaviteľ tejto strany som ten návrh predložil. A otvorene som aj v prvom čítaní povedal, aká bola situácia. Áno, rokovania s ministrom financií boli veľmi tvrdé, bola snaha to dať časovo až k 1. 1. 2014. Môj návrh bol dať to k 1. 1. 2012. Došlo ku kompromisu, ale snažili sme sa naplniť jeden z našich predvolebných sľubov, jednu z referendových otázok. A ja si myslím, že to je správne, veď toto je prirodzené očakávať od normálnej slušnej politickej strany. Takže v tomto naozaj dávam vám za pravdu a potvrdzujem, áno, plnili sme si agendu SaS. No a na záver chcem dať návrh podľa § 83, aby sa nepokračovalo v rokovaní o tomto zlom návrhu zákona. Ďakujem pekne.