V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-11-08):
Prosím pána Ďaďa, aby zaujal miesto pre navrhovateľov, pána Miššíka, aby zaujal miesto pre spravodajcov. Ďakujem, stalo sa už tak. Ako posledný v rozprave vystúpi pán poslanec Cuper. Nech sa páči. J. Cuper, poslanec: Vážený pán predsedajúci, milé dve dámy, vážení páni poslanci niekoľkí, nebyť nešťastného vystúpenia pani poslankyne Tkáčovej, nebol by som ani ja pokladal za potrebné vystúpiť k tejto veľmi krátkej predlohe novely ústavného zákona o predčasných parlamentných voľbách, a tým aj o skrátení funkčného obdobia parlamentu. Chcem povedať, že pani poslankyňa hovorila o tom, že vlastne hlasovanie o takomto ústavnom zákone, ktorým by sa stanovil termín predčasných parlamentných volieb, je na hrane ústavnosti. Mám taký pocit, že pani poslankyňa naozaj veci nerozumie. A trvám na tom, čo som povedal, že rozumie jej asi tak ako hus pivu. Je pravda, že som jej to povedal, a opakujem to teraz aj verejne do zápisu, a k tomu výroku sa aj hlásim. Keby si pani poslankyňa prečítala čl. 73 Ústavy Slovenskej republiky, tak by vedela, že je tam napísané, že Národná rada Slovenskej republiky má 150 poslancov, ktorí sú volení na štyri roky. Samotný výklad tohto ustanovenia je o tom, že nemusia vládnuť štyri roky. Jednoducho je to na štyri roky. Ak sa sami rozhodnú o tom, že odhlasujú skrátenie tejto lehoty, nič im v tom nebráni. Iná situácia by nastala, keby sa rozhodli, že si túto lehotu predĺžia. To by naozaj bola uzurpácia moci, pretože princípy právneho štátu jednoznačne hovoria, že lehoty sa musia dodržiavať. Pokiaľ ide o druhý problém, ktorý pani poslankyňa nastolila, ten má dve roviny. Prvá rovina je o ústavnoprávnych princípoch legality a legitimity moci. Treba povedať, že nikto z predkladateľov, ani pán Cabaj, ani tu pán poslanec Ďaďo, nespochybňoval legitimitu tejto vlády v rovine ústavnoprávnej, pokiaľ nastúpila k vládnutiu po legálnych a legitímnych voľbách, v ktorých dostali dôveru väčšiny tohto parlamentu. Áno, pôvodná koalícia strán SMK, KDH, SDKÚ a ANO mala v tomto parlamente väčšinu. Mala ju niekoľkými poslancami, ale ju mala. Bolo to legitímne, legálne, všetko bolo v poriadku. Nikto to nespochybňoval ani po prvých voľbách, ani po druhých voľbách. Situácia sa, samozrejme, zmenila potom, čo začali parlamentné rošády, keď mnohí poslanci už nie sú v politických stranách, za ktoré do tohto parlamentu kandidovali, na čo ich voliči oprávnili, koho a ktoré politické strany majú zastupovať. A toto sa dotýkalo nielen vládnych, ale, samozrejme, aj opozičných strán. Vzniká často u občanov otázka, prečo iba poslanci Ľudovej strany – Hnutia za demokratické Slovensko poväčšine odchádzali alebo prestupovali inde alebo možno sa nechávali kúpiť ja neviem. Odpoveď je veľmi jednoduchá. Stratégia bola tiež veľmi jednoduchá, stačilo manipulovať s našimi preferenciami a každý v tomto štáte, kto sa trochu politikou zaoberá, vie, že takéto manipulácie s preferenciami boli a sú na dennom poriadku. Iná je otázka, ak takéto manipulácie robí ústredný Štatistický úrad, ktorý je štátnou  inštitúciou. Je síce kontrolovaný istým sympatizantom KDH, ale tým som nechcel nič naznačiť. Samozrejme, takýmto spôsobom najzraniteľnejšia bola Ľudová strana – Hnutie za demokratické Slovensko, pretože jej preferencie sa neustále vykazovali nižšie a nižšie. Takže aj šance tých, ktorí sú jej poslancami v parlamente, na budúce možné parlamentné pôsobenie sa tým pádom znižovali. Je logická odpoveď aj na to, prečo to tak nebolo a nie je u poslancov Smeru. Iste je samozrejmé pri preferenciách 35 %, že každý z dnešných poslancov Smeru má celkom dobrú vyhliadku a nádej, že na budúcej kandidátke môže byť v parlamente, i keď realita môže byť iná. Za týchto okolností, samozrejme, stačilo načrieť vždy do rezervoáru poslancov Ľudovej strany – Hnutia za demokratické Slovensko a vládna väčšina sa zabezpečila. Akým spôsobom, to ja nebudem tu rozvádzať, to urobila? V každom prípade si myslím, že nie celkom čistým a morálnym spôsobom, pretože ak raz sa niekto nechal do parlamentu zvoliť, tak má ostať v tej politickej strane, v ktorej pôsobil. Tak to je už takmer dvesto rokov, keď sa v Anglicku tento systém zakotvil. On nie je kotvený iba ústavnoprávne, on je kotvený aj morálne. (Ruch v sále.) Pán kolega Tkáč, môžeš potom na mňa reagovať a teraz odíď, pretože ty si to urobil ako prvý a tebe to voliči naši nezabudnú. Takže o tom to je. Samozrejme, aj posledné udalosti, ktoré smerovali k tomu, že sa začalo hovoriť opätovne o predčasných parlamentných voľbách, boli o tom, že vládna koalícia stratila efektívnu väčšinu v tomto parlamente a nebola schopná realizovať ten program, ktorý si dala. Ja nebudem hovoriť o tom, či reformy sú alebo o tom, alebo o onom, už tu bolo o tom  povedané dosť, pretože predčasné voľby nie sú len o reformách, nie sú tiež ale len o morálke v poslaneckých kluboch alebo v tomto parlamente, pretože ony majú ďalekosiahlejší spoločensko-politický aj morálny dosah. Práve preto si myslím, že bolo potrebné predčasné voľby odsúhlasiť a nanovo legitimovať najvyšší zákonodarný orgán, teda Národnú radu Slovenskej republiky aj vládu tým pádom na nové vládnutie. Taká je vôľa väčšiny občanov tohto štátu, či si to niekto z vládnej koalície želá alebo nie. A to platí aj pre pani Tkáčovú. Ale tomu tiež nevadilo veľmi na vystúpení pani poslankyne Tkáčovej, ktorá, samozrejme, zobrala na seba neľahkú úlohu obhajovať pozíciu vládnej koalície. V tejto súvislosti každému ostrieľanejšiemu poslancovi v tomto parlamente neuniklo, že celá ťarcha zodpovednosti za neschválenie zákona pripadla poslancom SDKÚ, a ja som im tú úlohu nezávidel, pretože KDH  a SMK, ale aj lintnerovci ako nový vládny subjekt sa, samozrejme, od toho akosi dištancovali alebo, lepšie povedané, nevyjadrovali k problematike, i keď práve KDH a SMK sa dožadovali volieb v čase, keď my sme hovorili, že decembrové voľby sú nereálne a nie je ich možné uskutočniť ani v januári. Oni tvrdili, že sú za predčasné voľby na január alebo, ešte lepšie povedané, niektorí hovorili až o decembri. Bola to, s prepáčením za výraz, prihlúpla a spravodajská hra s občanmi tohto štátu. Keď prišlo k reálnemu lámaniu chleba, dnes sme videli ako je dnešná vládna koalícia pripravená na predčasné parlamentné voľby. A to opakujem, že nie som nijaký Ficov agent, mám svoje názory aj na stranu Smer a jej budúce pôsobenie, takže aby ste ma  z toho neobviňovali. Ale vrátim sa k tej rovine morálnej, ktorú tu pani Tkáčová rozvádzala. A tvrdila, že vlastne nie terajšia vládna koalícia sa dostala k moci nie celkom čistými praktikami, ale práve naopak, my sme boli tí, ktorí sa nečistými praktikami prezentovali vo voľbách v rokoch 1998 a 2002. Pani Tkáčová, vy do toho naozaj absolútne nevidíte. A dovolím si tvrdiť, že väčšina poslancov tohto parlamentu nemá ani šajn o tom, akými spôsobmi sa viedla volebná kampaň v rokoch 1998 a 2002, keď táto vládna koalícia údajne morálnymi spôsobmi dostala legitimitu a oprávnenie na vládnutie. Nie, musím povedať, že občania boli podvedení, boli klamaní nerealizovateľnými sľubmi, na ktoré, bohužiaľ, naleteli. Ale taká už je politická prax, ľudia na Slovensku nechcú veriť realite, ale žijú radšej v zajatí snov. Pokiaľ ide o tie praktiky v roku 1998, celé to bolo postavené na jednej tajnej správe  pána Mitra, v ktorej sa hovorilo o nezákonných praktikách počas Mečiarovej vlády, na čo bola údajne zneužívaná Slovenská informačná služba. Samozrejme, všetko si to odniesla osoba jej riaditeľa Ivana Lexu, cez Lexu, samozrejme... (Reakcia z pléna.) Bývalého riaditeľa, áno, ďakujem, pán spravodajca, a, samozrejme, aj Ľudová strana – Hnutie   za demokratické Slovensko a jej členovia, sympatizanti aj, samozrejme, poslanci tohto parlamentu. Údajne sme mali špinavé paprče, tak tvrdil Miki. Ale nikdy sa to, bohužiaľ, nepreukázalo. Môžem vám zodpovedne povedať, že v dohľadnej dobe skončí dvanásty prípad, pretože prokurátor dal príkaz, aby bolo zastavené ďalšie trestné stíhanie voči Ivanovi Lexovi, a to dosť rigorózny príkaz, pretože skutok, za ktorý bol žalovaný, sa jednoducho nestal a bol vymyslený, zmyslený. Ale iná je vec, že človek, ktorý toto všetko pískal, dnes sedí v kancelárii s dámou istého pána predsedu istej politickej strany, (Ruch v sále.) v danom prípade, pán Mikloško, opozičný. A, samozrejme, ten človek raz za to bude musieť niesť zodpovednosť a možno aj trestnoprávne stíhaný, pretože robiť podvody v trestných spisoch je jednoducho trestné. Ale raz, pán Palko, budete sa aj vy musieť ospravedlniť, ak ste tu prišli, za tie špinavosti, na ktorých ste aj vy mali podiel ako vtedajší poslanec, pretože na vaše požiadanie boli niektoré správy Kriminalisticko-expertízneho ústavu písané, aj na vše požiadanie s nimi bolo  vystupované na Námestí Slovenského národného povstania a zisťuje sa, že tie správy boli obyčajnými podvodmi.  Možnože to nebude pán Palko, ale čas príde na všetko. Ja vás ubezpečujem: Božie mlyny melú pomaly, ale isto. Na vašom mieste by som sa tak bohorovne netváril. Pokiaľ ide o ďalšie veci. Samozrejme, nebolo to zneužívanie prostriedkov trestného práva vtedajšou opozíciou, neskôr vládnou koalíciou na ospravedlnenie vášho vládnutia, teda legitimity vládnutia. Ale tak či tak ešte ste aj druhýkrát dokázali v roku 2002 oklamať voličov hlúpymi sľubmi. Ale pochybujem, že sa vám to podarí ešte tretíkrát. Pokiaľ ide o tú televíziu, ja by som tak na mieste vašom, pani Tkáčová, netvrdil, že my sme zneužívali televíziu. Opak je pravdou. Vy ste ju zneužívali a zneužívate ju doteraz. Vy ste zneužívali alebo snažili ste sa zneužívať televíziu v roku 1998. Rád by som môjmu priateľovi Mikloškovi pripomenul, ako sme sedeli v Rade pre rozhlasové a televízne vysielanie v čase, keď pán Fico s pánom Ruskom vykrikovali, že chcú nám ukradnúť Markízu, pošlite nám tam štátu políciu. Vy ste tam, pán Mikloško, sedeli s pánom Harachom aj s pánom Ftáčnikom. Ja si to veľmi dobre pamätám, keď ma tam poslal pán Cabaj. A ja som prišiel a žiadal som, aby sa napísalo do zápisnice, že nijaká štátna polícia chrániť súkromnú televíziu nepôjde, preto, aby ste nemali dôvod vykrikovať neskôr, že sme zneužili štátnu políciu proti súkromnej televízii. Toľko sme boli múdri. Ja vám poviem aj ďalšie veci, k čomu to smerovalo, pretože ste chceli zakázať Ľudovú stranu – Hnutie za demokratické Slovensko, pretože jej minister by bol vyslal políciu pred Markízu, aby údajne chránila súkromnú televíznu stanicu, na čo zneužitie by bolo veľmi jednoduché, pretože revolúcie v okolitých krajinách nás presvedčili, že nie je to také vždy oranžové, ako sa to pani Henzélyovej ešte prednedávnom zdalo, keď tu blahorečila pána Ruska a ďalších členov vládnej koalície za to, že jej umožnili zúčastniť sa na revolučných udalostiach v Kyjeve, na tzv. oranžovej revolúcii, keď dnes zistila, že veci nie sú až také jednoduché, ako sa niekedy na prvý pohľad javia. Na tom ste celú propagandu toho morálneho ospravedlňovania vašej legitimity postavili v dvoje voľbách. Samozrejme, teraz potrebujete ešte čas. Potrebujete ešte čas preto, že len predsa z tých privatizácií a tých veľkých privatizácií ste nejaké peniaze našetrili, niečo potrebujete občanom tohto štátu dať v podobe nejakej almužny, aby vám zase uverili, že reformy sa vydarili a že teda ste oprávnení a legitimovaní na ďalšie vládnutie. (Ruch v sále.) Pán minister, ja sa nestarám o váš prejav ani o to, ako dlho vy alebo vaši kolegovia hovoria. Vy ste tu minister, sadnite si tam a správajte sa, ako sa na slušného človeka patrí, a neprovokujte poslancov tohto parlamentu, mňa vaše hodinky ani vy nezaujímate, pán Žurek. Ďakujem za pozornosť.