P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2001-10-17):
Pán navrhovateľ sa chce vyjadriť k rozprave. Nech sa páči. P. Finďo, poslanec: Napriek tomu, že neboli pozitívne vaše reakcie v rozprave, napriek tomu ju oceňujem, lebo vlastne odzrkadľuje ten rozpor, ktorý ja ako lekár s takmer 30-ročnou praxou, ako človek, ktorý prešiel aj štátnou správou, robil som nejakých 14 mesiacov na ministerstve zdravotníctva riaditeľa odboru, robil som aj riaditeľa krajského ústavu národného zdravia, zakladal som nadáciu na založenie školy zdravotníckych manažérov a prešiel som hodne sveta a videl som hodne zdravotníckych zariadení a sám som vybudoval zdravotnícke zariadenie, ktoré má charakter zariadenia budúcnosti, vidím, že tam, kde je odbornosť právnická, nemusí byť ešte odbornosť vecne zdravotnícka. A to, že to tak je, trvám na tom, pretože dôvod, prečo presadzujem to, aby zanikol v slovenskej ústave ten termín bezplatná zdravotná starostlivosť, je predovšetkým v tom, že na celom svete to už všetci odborníci vedia, že akýkoľvek, aj korunový doplatok alebo poplatok za určitú službu vedie k jej optimalizácii a racionalizácii. Trochu azda tak aj posmešne z úst pani profesorky Tóthovej zaznelo to, že som do dôvodovej správy uviedol konkrétne medicínske výkony. Skúste sa zamyslieť nad takýmto stavom. Ak máte určitý objem financií a vytvoríte si trojuholník. Ak ten trojuholník bude mať širokú základňu, bude mať malú výšku. Ak bude mať užšiu základňu, tak rovnakú plochu pokryje podstatne vyšší trojuholník. Ak chceme mať špičkové zdravotníctvo, a teraz sa obraciam aj na pána poslanca Husára, nie je tu, on si stále myslí, že platí dosť na toto zdravotníctvo. Keby toto zdravotníctvo fungovalo normálne na ekonomickej úrovni, tak by ste nedostali ani 50 % služieb, ktoré dnes dostávate. Iba preto, že sa vykorisťujú zdravotnícki pracovníci a že celý systém funguje na neekonomickej báze, že sa zadlžujú zdravotnícke zariadenia najmä smerom dovnútra, do svojej technologickej nerozvinutosti, do budov, do deficitu kapitálových investícií, tam je ten problém. Keby ste skutočne dostali iba tú zdravotnú starostlivosť, za ktorú si platíte, tak by ste museli s vrecami peňazí chodiť k lekárovi, lebo tu sú nereálne ceny. Celý svet, v ktorom pôsobíme teraz ako občania, poslanci, lekári, pacienti, celý svet sa správa trhovo, štát musí „mermomocne“ regulovať ceny plynu, energií, nájomného a, neviem, čoho všetkého, aby zachránil nejaké sociálne minimum pre tých ľudí. Ale zrazu v zdravotníctve. Prečo potom neregulujete všetkých, ktorí predávajú potraviny? Prečo neregulujete potom všetkých, ktorí dodávajú ostatné suroviny, stavebné práce a tak ďalej? Tí všetci pracujú v trhovom prostredí. Ale to zdravotníctvo musí žiť v regulovanom prostredí a navyše ešte v klamlivo bezplatnom prostredí, kde sa za nič neplatí, kde nič nič nestojí. Čiže ja si myslím, že to, čo povedal Dr. Tatár, pán poslanec Tatár, to je svätá pravda. Ak chceme žiť v nepravde, žime ďalej. Ja nie som natoľko tvrdohlavý a nereálny a nerealistický, aby som nevedel, že som narazil na otlak našich občanov. Viete dobre, že medzinárodné organizácie hovoria Európe, že Európa je v sociálnej oblasti na scestí, že Európa stále žije v období „wellfare society“ a „wellfare society“ je prežitok 60. a 70. rokov, že svetové zdroje pod vplyvom starnutia občanov, pod vplyvom nových demografických, ekonomických a iných problémov sa menia a všetky tieto problémy my vtláčame do zdravotníctva. My ich inkorporujeme do zdravotníctva a zdravotníctvo je tu jedna stoka, v ktorej každý sa má právo vysťažovať, liečiť, byť chorý, neumytý, mať smradľavé nohy, na to máme všetci právo. Ale nie je povinnosť, aby si niekto za to zaplatil, či už priamo, alebo nepriamo. (Reakcie z pléna.) Preto si dovolím ukončiť svoju odpoveď tým, že vyjadrím napriek tomu, že ste sa negatívne vyjadrili k môjmu predloženému návrhu, pokladám tento zbor napriek tomu za dôstojného reprezentanta slovenského zákonodarstva, a pretože si vás vážim a vážim si váš čas aj svoj čas, tak sťahujem tento návrh. (Potlesk.)