D. Lipšic, poslanec: (2010-01-29):
Po druhé, k batohu. Myslím si, že nie je úlohou Národnej rady špekulovať o tom, kde bola výbušnina. Ak niekto tvrdí alebo chce tvrdiť, že výbušnina, plastická trhavina v igelitovom vrecku sa náhodne prilepí na ruksak, ktorý potom zvládne manipuláciu na letisku v Poprade, v lietadle, na letisku v Dubline, pri ceste do centra Dublinu autobusom alebo taxíkom, a to stále zostane, to igelitové vrecko, na tom batohu, ak tomu niekto chce veriť, fajn. Ja s tým nemám problém. Ľudia lietajú lietadlami a vedia, ako sa manipuluje s batožinami na letisku. Ak niekto chce tvrdiť, že to tam bolo náhodne prilepené a to vydržalo tam dva dni, ja to nikomu nebudem vyhovárať. Ale myslím si, že naši občania sú rozumnejší, aby nenaleteli takýmto rozprávkam. Dve poznámky k tomu, čo bolo spomenuté ako základ pre zotrvanie ministra Kaliňáka vo funkcii, a to je Schengen a pokles kriminality. K Schengenu. Zaplať Pán Boh, že sa nám takáto kauza nestala pred vstupom do Schengenu. Ak by sa bola stala, tak sa s nami v Bruseli nerozpráva ani posledný vrátnik. (Potlesk.) Po druhé, k znižovaniu kriminality. Veľmi sa teším tomu, že sa kriminalita znižuje, zvlášť násilná. A je mi jedno, kto si pripíše kredit za jej znižovanie. Ale fakty sú takéto. V roku 2002 bolo na Slovensku spáchaných cez 15-tisíc násilných trestných činov, v roku 2008 už len 9 030. Od roku 2002 prišlo k sústavnému poklesu násilnej kriminality až na dnešnú úroveň. Nebudem citovať pokles pri vraždách, takisto od roku 2003 pri lúpežiach, pri znásilneniach. Myslím, že to má dva dôvody. Jeden dôvod je zlepšujúca sa ekonomická situácia a druhý dôvod je prísnejšie tresty pre násilné zločiny, ktoré sme v roku 2003 zaviedli. A táto vláda a ministerstvo spravodlivosti prísne tresty pre zločiny sústavne spochybňuje a našťastie, našťastie zatiaľ neúspešne. Ale pripisovať si kredit za znižovanie kriminality, keď ministerstvo neurobilo nič pri právnej úprave trestných činov ani pri organizačnej štruktúre polície, považujem za pomerne výrazne prehnané. (Reakcia ministra.) Zdá sa mi, teraz hovoríme nie o prevencii, hovoríme o tom, koľko trestných činov je spáchaných, a prevenciu, musím povedať, nerobí ministerstvo vnútra. Ale asi sa zhodneme na tom, totižto tie štatistiky možno sa vám zdajú byť nezaujímavé, ale keď hovoríme o tisíckach násilných zločinov, tak za každým z tých čísiel je nejaký príbeh, konkrétny ľudský príbeh. Príbeh strateného pocitu bezpečia, príbeh bolesti, príbeh utrpenia. Ak klesá kriminalita ďalej, ja som rád a budem to vždy podporovať, ale vydávať to za svedectvo kompetencie dnešného ministra vnútra, považujem za nepravdivé. Nepravdivé. V Amerike sa hovorí také porekadlo, že úspech má veľa otcov a neúspech je sirôtka. A, žiaľ, takto funguje dnešné ministerstvo vnútra. Za všetky úspechy, aj ktoré nespôsobili, je zodpovedný minister vnútra, za všetky neúspechy je zodpovedný niekto celkom iný. A to sa mi zdá, že nie je fér. (Potlesk.) Možno poznáte ten detský muzikál Neberte nám princeznú, kde malé deti spievajú: „Urobilo sa to samo, to nie ja, to Dominik.“ Môžeme Dominika nahradiť, „to nie ja, to nejaký policajt“. Ale myslím si, že zvaľovať vinu na posledného psovoda, na kohokoľvek iného a neprevziať zodpovednosť, to si myslím, že je základná negatívna charakteristika tohto ministra vnútra. (Potlesk.)