Taraba, Tomáš, poslanec NR SR (2021-09-28):
Ďakujem za slovo. Vážený pán podpredseda vlády, prišli ste s návrhom zákona, ktorý by mal urýchliť a uľahčiť najmä investorom na Slovensku postaviť veľké investičné projekty. Ja si myslím, že nikto v tejto Národnej rade, príčetný, nie je proti tomu, aby na Slovensku chodili investori investovať. Samozrejme, že export jedného automobilu má väčšiu hodnotu, ako povedzme tony kukurice. To znamená, z tohto pridá, z tejto pridanej hodnoty to je úplne samozrejmé, že tie investície vedia pre Slovensko byť prínosom. Ja som dlhé roky robil s príchodom investorov a ja úplne nezdieľam taký ten optimizmus, že väčšina investorov odišla preto, lebo sme nemali úplne pripravené tie podmienky územia a podobne. Samozrejme, že to, čo sa dialo okolo Kii, to bol teda veľký extrém, hej, že tam bolo sedemtisíc vlastníkov, ale zároveň, zároveň taký je aj ten príklad toho, že ako sa investori rozhodujú. Kia sa dlhé obdobie motala kade tade, pozerala iné, iné územia, a nakoniec, keď na poslednú chvíľu sa ukázalo prezidentovi koncernu Hyundai-Kia okolie Tepličky pri, pri Žiline, tak povedal, že im sa to ľúbi, oni tam chcú ísť. Bolo to blízko, bolo to blízko českých hraníc, kde vedeli, že idú s Hyundaiom. Nebolo to ďaleko, vedeli zdieľať subdodávateľskú sieť a podobne. A takto vyzerali rozhodovania Kórejcov, pretože oni boli veľmi naučení, že v Kórei, kde ukázali na ktorý pozemok, tak proste tam tiež neplatili v podstate regulatívy a podobne. A nevedeli pochopiť, že čo sa to tu deje, keď roky sa nevedeli dostať ani k pozemkom. Takže z tohoto pohľadu ak budeme mať nástroj, ktorý veľmi rýchlo bude vedieť pripraviť územie, kde ale reálne investor pôjde, tak je to samozrejme, že pridaná hodnota. Drvivá väčšina investorov, ktorí na Slovensku chodili, a došli do finále, tu môžem menovať LG Philips a veľké takéto obrovské koncerny, oni prišli do finále na Slovensku, dostali ponuku (zaznievanie gongu) na konci dňa, viete aj Hankook, to tiež bol taký, vtedy taký až prúser vtedajšieho ministra Ruska, ale Slovensko oni len používali na to, aby dostali veľmi silné konkurenčné ponuky v Českej republike, v Poľsku a podobne. To znamená, ten, pri veľa týchto veľkých investorov ten záujem úplne až taký reálny nebol. Oni so Slovenskom rokovali, dostali nejaký balík, a potom s tým balíkom skôr chodili do okolitých štátov a očakávali, že dostanú niečo viac alebo vyrokujú niečo viac. Ja si myslím, že Slovensko, a to si treba reálne teraz skôr skonštatovať, my nemáme kapacitu veľkú na to, aby už sem chodili nejakí mega veľkí investori. Samozrejme, že jedna vec je, že prídeme do finále s niekým, ale to vôbec neznamená, že to je až taký reálny záujem. Poviem príklad, Slovensko stratilo asi desať veľkých investorov, ktorí skončili vo Vroclave, a skončili tam preto, lebo jedno z najväčších Slovenských miest už keď je, tak má 80-tisíc obyvateľov, kdežto poľská aglomerácia má v miliónoch. To znamená, to sú úplne iné dopady na to, že na dovoz tých zamestnancov. Na Slovensku musia stavať, rozmýšľať, že kde postavia nájomné byty, kde, ako si stabilizujú pracovnú silu a podobne. Toto v Poľsku oni riešiť nikdy nemuseli ani nemusia. Druhý vážny problém, ktorý nám zobral veľmi veľa investorov, bol ten, že prišli na ministerstvo školstva, vypýtali si profiláciu jednotlivých škôl v regiónoch, a zistili, že všade je sociálna práca, málo učňovkárov a tak ďalej. Všade, všade študenti práva a neviem čoho všetkého, takže to bol ďalší problém, ktorý nás stál niekoľko, niekoľko investorov veľkých a v tomto sa absolútne nič nezmenilo ani nemení podľa mňa. Máte ministerstvo školstva a ja verím, že v tomto sa niečo pohne, ale už tá situácia pred desiatimi rokmi, pätnástimi, bola úplne že kritická na Slovensku. No takže náš, náš problém je, že my jednoducho s takým Poľskom, pokiaľ ide o pracovnú silu, či chceme alebo nie, tak veľmi súťažiť nevieme. S kým nevieme tiež súťažiť, sú zase tie krajiny úplne na východe, keď ide vyslovene iba o nejakú manuálnu prácu a cenu práce, pretože tie investície sa robia tak z horizontu sedem rokov dopredu, no a to, čo zostáva, je, že ja si myslím, ak budete mať tento nástroj, to je v poriadku, ale teraz, keď som počul pána Kremského, na čo všetko sa to má uplatňovať, tak potom vzniká otázka, že či neskonštatujeme radšej, že na Slovensku je neskutočne komplikované čokoľvek postaviť, a potom riešme to, aby to také komplikované nebolo, lebo pán Kremský teraz vymenoval asi sedem oblastí ďalších, do ktorých chcete uplatňovať to, že aby sa jednoducho a rýchlo dalo stavať. Však v poriadku, poďme tou cestou, ale potom kde nájdeme tú hranicu? Lebo, lebo vydávate certifikáty o významných investoroch, na konci dňa viete, ako to skončí. Každý obchvat mesta, každý obchvat dediny, nakoniec všetko bude súčasťou infraštruktúry dôležitej, pretože všade sú zápchy, a potom sa bavme o tom, že dobre, poďme reálne teda s tým, čo zdá sa, že úplne zastalo, zmeniť stavebný zákon, zmeniť proste spôsoby vyvlastňovania, náhrady za to vyvlastňovanie, aby to proste nebolo to, že štát to vyvlastňuje a tvári sa, že to je, že to je proste kukurica, a potom de facto sú to vlastne stavebné pozemky. Takže podľa mňa potom urobme normálne že komplexnú nejakú zmenu, ktorá sa bude týkať v rozumnej miere v podstate aj malých, aj stredných. Jednoducho áno, rýchlosť je dôležitá, ale tá rýchlosť nie je až tak dôležitá pri tých úplne že najväčších, pretože tam nehrajú rolu nejaký, nejaký mesiac alebo podobne. Ale pri tých stredných investoroch, stredne-veľkých investoroch, tam je oveľa-oveľa dôležitejšia a tých sa to možno ani týkať nebude. A to, čo by ste mohli nejakým spôsobom, neviem, či to tento zákon dokáže obsiahnuť alebo nie, ale existuje dnes veľa investorov, ktorí už zo Slovenska odišli. Zostali tu reálne po nich tie prázdne haly. Štát im poskytol finančné prostriedky alebo incentíva na to, aby tie, tie investície tu zrealizovali. No a problém je, že tie, tie haly sú dnes prázdne. Oni to majú dávno odpísané, ich to nejak akože netlačí, ale štát by vedel jednotlivé tie areály podľa mňa využiť, najmä pokiaľ pôjde o proste ostatných investorov, ktorí by do toho priestoru vedeli ísť. A tam, kde je dnes problém, že štát nemá absolútne žiadnu páku, nemá žiadne predkupné práva na tie nehnuteľnosti, na ktoré v minulosti poskytol štátnu pomoc. A tie štátne pomoci, viete, každý investor za vami bude chodiť a povie, že v ideálnom prípade on chce sto percent cash, lebo však to je najlepšie dostať za sto percent nehnuteľnosť a vy ako dobrý hospodár budete ponúkať najmä daňovú úľavu, lebo však nech, keď si na seba profitabilne zarobí, tak potom v poriadku, ak bude robiť, zamestnávať ľudí, niečo kreovať, tak pre štát je najlepšie dávať daňovú úľavu, pre investora je získavať najmä hotovosť. No a teraz vy sa budete musieť stretnúť niekde, niekde v polke alebo teda v nejakej predstave, no len problém je potom ten, že títo veľmi veľkí investori majú subdodávateľské rôzne reťazce naviazané a veľa tej technológie, ktorá sem chodí, chodí cez transferové oceňovania, ale s tým, že oni vlastne z vlastných podnikov nosia tie linky, čo my nevieme nikdy presne identifikovať, že či to je naozaj že úplne nové, alebo to kúpili, kúpili to cez spriaznené osoby a podobne. A týmto sa nafukujú tie investície, ktoré síce potom nominálne vyzerajú, že sú proste dvesto, tristo, štyristo miliónov, ale keď to rozrobí sa niekedy úplne že dopodrobna, a to teda by som vedel o prípadoch rozprávať, tak zrazu sa zistilo, že proste sú tam ponafukované rôzne, rôzne položky, ktoré tú hodnotu ani, ani zďaleka takú nemali, len aby sa dostali do toho pásma strategických investorov. Takže preto podľa mňa úplne zo strednodobého hľadiska oveľa čitateľnejší prístup je, keď teda identifikujete, že tu je vážny problém, že všetko trvá strašne dlho, tak potom nájdime riešenie, ktoré ale bude prijateľné vlastne aj pre tých stredných alebo aj pre tých menších. Ďakujem.