L. Nagy, poslanec: (2008-02-14):
Diskriminácia, vážené kolegyne, vážení kolegovia, môže mať rôzne podoby. Môže sa prejavovať ako porušenie zákona, ktorého následkom býva upieranie práv jednotlivcov, napríklad v oblasti vzdelávania, bývania, pracovného uplatnenia, poskytovania služieb, zdravotnej starostlivosti alebo sociálnej ochrany. Diskriminácia však môže prameniť aj z dodržiavania zákona, ktorý sám osebe porušuje princíp rovnosti. Diskriminácia je v spoločnosti často veľmi hlboko zakorenená a nezriedka sa v prípade jej výskytu nepodarí nájsť konkrétnych vinníkov. Často preniká do mnohých sfér života spoločnosti, dokonca sa mnohokrát stáva, že ani jej samotné obete si jej existenciu celkom neuvedomujú. Obete diskriminácie často patria k najzraniteľnejším skupinám obyvateľstva. Iniciovanie súdneho alebo iného konania pre nich predstavuje neriešiteľný problém. Preto sa v poslednom čase aj v súvislosti s antidiskriminačnou politikou Európskej únie často hovorí o tom, že štáty sa nemôžu spoliehať len na skutočnosť, že v ich legislatíve je diskriminácia zakázaná, že sú v nej zakotvené právne prostriedky ochrany, ktoré jednotlivci môžu použiť. Dôraz sa začína klásť na to, aby štáty prevzali iniciatívu a preventívne pôsobili na všetky sféry života spoločnosti, ktorých diskriminácia a nerovnaké zaobchádzanie predstavuje vážnu prekážku. Základný rámec, ktorý na Slovensku zakotvuje princíp rovnosti a zákazu diskriminácie, predstavuje Ústava Slovenskej republiky. Ústava v čl. 12 stanovuje, že ľudia sú slobodní a rovní v dôstojnosti i v právach. Tiež hovorí, že základné práva a slobody na území Slovenskej republiky sa zaručujú všetkým bez ohľadu na pohlavie, rasu, farbu pleti, jazyk, vieru a náboženstvo, politické či iné zmýšľanie, národný alebo sociálny pôvod, príslušnosť k národnosti alebo etnickej skupine, majetok, rod alebo iné postavenie. A nikoho nemožno z týchto dôvodov poškodzovať, zvýhodňovať alebo znevýhodňovať. Ako vidno z tejto formulácie, iné postavenie, výpočet dôvodov na závery, ktorých nemožno nikoho poškodzovať, zvýhodňovať alebo nezvýhodňovať, nie je uzavretý a teda existuje, pardon, a teda neexistuje nijaký dôvod, prečo diskriminácia nemala byť zakázaná napríklad aj z dôvodu zdravotného postihnutia, veku či sexuálnej orientácie. Slovenská republika navyše je signatárom medzinárodných dohovorov, čím sa zaviazala rešpektovať princíp rovnosti všetkých ľudí a zákaz diskriminácie tak, ako ich zakotvujú tieto dokumenty. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, vo všeobecnosti však treba povedať, že hoci je súčasná právna úprava relatívne komplexná, nepoužíva rovnaký meter pre všetkých, ktorí by nedodržaním zásady rovnakého zaobchádzania mohli byť dotknutí. Napriek zakotveniu princípu rovnosti a zákazu diskriminácie v mnohých vnútroštátnych aj medzinárodných dokumentoch si všetci ľudia v reálnom živote nie sú rovní. Často sa stretávame s prejavmi, ktoré niektorým ľuďom bránia žiť život podľa vlastných predstáv a ktorým v porovnaní s ostatnými bránia plnohodnotne využívať svoj ľudský potenciál. Títo jednotlivci sú obmedzovaní vo svojich právach v rôznych oblastiach života. V zamestnaní napríklad tým, že im nie sú sprístupnené určité povolania alebo pracovné pozície, prípadne tým, že sú odmeňovaní nižšou mzdou, než ich kolegovia alebo ich kolegyne, ktoré vykonávajú rovnakú prácu. V škole napríklad tým, že im je venovaná menšia pozornosť a starostlivosť ako zvyšku triedy alebo aj tým, že sa do niektorých vzdelávacích inštitúcií ani nedostanú. V prístupe k službám napríklad tým, že ich v niektorých obchodoch alebo reštauráciách odmietnu obslúžiť alebo im do nich dokonca nie je umožnené vstúpiť. Spomínané prejavy sú väčšinou podmienené iracionálnymi dôvodmi a zväčša sa týkajú vlastností alebo daností, za ktoré dotknutí jedinci ani nemôžu. Tieto prejavy často prenikajú do najzraniteľnejších osobných sfér jednotlivcov a nezriedka poškodzujú ich ľudskú dôstojnosť. Jednoducho, ide o prejavy diskriminácie. Porušením zásady rovnakého zaobchádzania sú aj prípady, kedy povinné osoby nevyvinú dostatočné úsilie na to, aby k diskriminácii nedochádzalo. Napríklad nevytvoria na svojich pracoviskách kódex správania, ktorým by sa mali riadiť všetci zamestnanci a zamestnankyne a ktorý by mal dôsledne vyžadovať dodržanie zásady rovnakého zaobchádzania aj medzi zamestnancami navzájom. A toto dodržiavanie sa opomína veľmi často aj vytváraním mechanizmov. Napríklad nevytvoria zdravotne postihnutým zamestnancom a zamestnankyniam vhodné pracovné podmienky, hoci by to bolo v ich možnostiach. Čo sa týka všeobecne záväznej legislatívy Slovenskej republiky, pomerne dobrá ochrana pre prípady porušenia zásady rovnakého zaobchádzania je garantovaná súčasným antidiskriminačným zákonom a v nadväznosti na tento zákon aj niektorými ďalšími zákonmi. Výhodou, ale, musím povedať, že aj nevýhodou tejto ochrany je veľmi široký rozsah pojmu zásady alebo zásada rovnakého zaobchádzania, ktorá nespočíva len v zákaze diskriminácie, ale aj  v konaní, ktoré je v súlade s dobrými mravmi a tiež v preventívnom konaní povinných osôb. Napriek tomuto relatívne pozitívnemu stavu teraz pristupujeme k ďalšej novele antidiskriminačného zákona a to preto, aby sme zabezpečili ešte lepší komfort pred diskrimináciou ako doteraz a odstránili existujúce bariéry, ktoré sú v ceste k zabezpečeniu  rovnakého zaobchádzania. A nemôžem zamlčať ani ďalší pádny dôvod, o ktorom hovoril už aj pán podpredseda vlády pri svojom úvodnom prejave. Ide o dôvod, že doterajšie nedostatočné transponovanie platných smerníc Európskej únie v tejto oblasti je neustále vytýkané Slovenskej republike. V dôvodovej správe k návrhu sú jasne dokumentované výhrady Komisie  Európskych spoločenstiev, preto sa k nemu nebudem vracať. S ich kritikou, však musím povedať, že súhlasím a stotožňujem sa. Existuje však pre nás, pre Slovenskú republiku jediné ospravedlnenie, prečo nebola transpozícia dokonalejšia. Ide o to, že slovenský parlament len horko-ťažko prijímal existujúcu podobu zákona v roku 2004 a nebolo jednoduché prelomiť vtedy existujúci tradicionalizmus v myslení. A teraz k samotnej novele. Ktoré sú tie najvýznamnejšie zmeny, ktoré sa navrhujú oproti súčasnému zneniu zákona? Ja sa sústredím iba na štyri oblasti. Prvá oblasť sa týka toho, že zákon výrazne rozširuje okruh dôvodov, na základe ktorých je diskriminácia zakázaná. Ide o novú definíciu § 2 ods. 1 a pre zdôraznenie významu tejto novely, dovoľte, aby som to aj odcitoval: „Dodržiavanie zásady rovnakého zaobchádzania  spočíva v zákaze diskriminácie z dôvodu pohlavia, náboženského vyznania alebo viery, rasy, príslušnosti k národnosti alebo etnickej skupine, zdravotného postihnutia, veku, sexuálnej orientácie, manželského stavu a rodinného stavu, farby pleti, jazyka, politického alebo iného zmýšľania, národného alebo sociálneho pôvodu, majetku, rodu alebo iného postavenia.“ Za veľmi dôležité považujem rozširujúce definície niektorých dôvodov diskriminácie, napríklad ide o vieru, o zdravotné postihnutie, ktoré sa už nebudú uplatňovať len v niektorých oblastiach, ale budú platiť plošne, teda generálne pre všetky oblasti upravované antidiskriminačným zákonom oproti prechádzajúcemu stavu. Podobne  budú napríklad poskytovatelia  tovarov a služieb povinní dodržiavať zásadu rovnakého zaobchádzania aj vo vzťahu k ľuďom so zdravotným postihnutím, či k ľuďom, ktorých vek býva často príčinou znevýhodnenia. Bude to napríklad okrem iného znamenať aj to, že ľudia s menšinovou sexuálnou orientáciu už nebudú chránení len v pracovnoprávnych a v niektorých ďalších vzťahoch, ale aj v oblasti prístupu k tovarom a službám, či v oblasti vzdelávania. To je tá prvá oblasť,  ktorú by som chcel osobitne vyzdvihnúť. Druhá oblasť, pozitívum vidím aj v tom, že návrh zákona počíta so zvýšením ochrany osôb pred obťažovaním. Keďže súčasné zákonné ustanovenie sa dopĺňa a je vyslovený zákaz sexuálneho obťažovania, ktorý naša legislatíva dosiaľ neobsahovala. Po tretie novela tiež zjednodušuje mechanizmus dokazovania prípadov diskriminácie pred súdmi a rozšíri možnosť zastupovania obetí diskriminácie mimovládnymi organizáciami, či Slovenským národným strediskom pre ľudské práva. Antidiskriminačný zákon nestanovuje však sankcie, iba osobitný typ konania, v ktorom sa  možno domáhať ochrany pred diskrimináciou súdnou cestou. Napríklad navrhovateľ môže žiadať, ako je to v zákone, aby subjekt s diskrimináciou prestal, aby napravil protiprávny stav, prípadne, aby doplatil rozdiel v mzde, ak sa nerovnaká mzda vypláca v rozpore so zákonom a tak isto môže žiadať ospravedlnenie. Napokon štvrtá oblasť. Významnou zmenou v navrhovanej novele je aj možnosť prijímania tzv. vyrovnávacích opatrení. Ich účelom je dočasné odstránenie znevýhodnení, ktorým trpia ľudia pre svoju príslušnosť k národnostnej menšine, či pre rasový alebo etnický pôvod. Vyrovnávacie opatrenia môžu tiež pomôcť ľuďom diskriminovaným z dôvodu pohlavia, veku alebo zdravotného postihnutia. Cieľom vyrovnávacích opatrení je zabezpečenie rovnosti príležitostí v praxi. Tieto opatrenia by spočívali napríklad v podpore príslušníkov a príslušníčok znevýhodnených skupín v oblasti zamestnanosti, vzdelávania, zdravotnej starostlivosti, kultúry či prístupu k službám. Teda možnosť prijímať vyrovnávacie opatrenia na základe pohlavia, veku, zdravotného postihnutia, rasy a etnicity bude veľmi dôležitou zmenou, ak bude prijatý tento zákon v tejto podobe. Niekedy sa pozitívna diskriminácia však používa v nesprávnych kontextoch. Pozitívna diskriminácia je niečo, čo zvýhodňuje niektoré skupiny a iné znevýhodňuje, ale nám nejde o takéto chápanie vyrovnávacích opatrení. V našom prípade pôjde o dočasné vyrovnávacie opatrenia, kde pôjde o zvýhodňovanie v súčasnosti znevýhodnených jednotlivcov a skupín a dať im rovnaké príležitosti v porovnaní s ostatnými. Takým príkladom by mohlo byť zvyšovanie  záujmu znevýhodnených skupín o vzdelanie, o zdravotnú starostlivosť či o kultúru alebo vytváranie príležitostí, aby sa mohli zúčastňovať na vzdelávaní alebo sa uchádzať o pracovné miesta. A tieto opatrenia budú veľmi prísne kontrolované a tak isto podmienky, za ktorých by mohli byť prijímané, budú veľmi prísne a to preto, lebo existuje rozhodnutie Ústavného súdu, ktorý predchádzajúcej podobe tohto zákona vytýkal práve problém absencie presnej definície oblastí, ktorých sa má týkať, ktorého sa majú týkať vyrovnávacie opatrenia a tiež kontrolných mechanizmov. Na záver tejto časti mi dovoľte, aby som osobitne ocenil spôsob prípravy novely tohto zákona. Urobil som to už aj v prvom čítaní, ale keďže ide o taký precedens, ktorý je ojedinelý, dovoľte mi, aby som to zopakoval. Počas prípravy novely zákona boli do tejto prípravy zainteresované nielen tie útvary a subjekty štátnej správy, o ktorých hovoril podpredseda vlády pán Čaplovič, ale boli zainteresovaní aj predstavitelia mimovládnych organizácií, ktorí pracujú v tejto oblasti a starajú sa o antidiskriminačnú ochranu občanov. Chcem oceniť, že boli prizvaní a mohli svoje názory presadzovať, a čiastočne aj presadili, mimovládne organizácie, ako sú Občan a demokracia, mimovládna organizácia Muzeon, mimovládna organizácia Nadácia Milana Šimečku, ďalej Možnosť voľby, mimovládna organizácia Partner von Demokratic Change Slovakia, SFM, Ľudia proti rasizmu, Únia materských centier, Iniciatíva Inakosť, Združenie na pomoc ľuďom s mentálnym postihnutím, Národná rada občanov so zdravotným postihnutím, Záujmové združenia žien Aspekt, Inštitút pre verejné otázky a napokon aj Amnesty International. A došlo k vzácnej zhode, resp. k prijatiu aj zo strany súčasného predkladateľa týchto návrhov, ktoré sú už zapracované a obsiahnuté. Preto bol by som strašne nerád, keby v priebehu rozpravy došlo k takým zásahom zo strany poslancov a poslankýň Národnej rady, ktorí by túto vzácnu zhodu, ktorá je oceňovaná nielen doma, ale aj v medzinárodnom ohľade, narušili. A napokon mi dovoľte, aby som predložil aj ja jeden pozmeňujúci návrh. Tento návrh sa týka bodu 18 novely. „V § 8 a) ods. 1 v prvej vete sa za slová „štátnej správy“ vkladá čiarka a slová „orgánmi územnej samosprávy, orgánmi záujmovej samosprávy, fyzickými osobami, nepodnikateľmi a právnickými osobami.“.“ Dovoľte mi, aby som túto zmenu, resp. návrh tejto zmeny aj odôvodnil. Z návrhu zákona nie je jasné, prečo toto jediné ustanovenie antidiskriminačného zákona má zásadne zredukovaný rozsah oprávnených osôb. Navrhujem preto, aby boli oprávnenými osobami aj orgány samosprávy, orgány záujmovej samosprávy a fyzické a právnické osoby. Rozšírenie oprávnených osôb je kľúčové na to, aby dočasné vyrovnávacie opatrenia priniesli žiadaný cieľ, teda rovnosť príležitostí v praxi pre znevýhodnené skupiny v oblastiach pokrytých antidiskriminačným zákonom. Totiž úzko definovaný rozsah oprávnených osôb by mal významný dopad aj na možný rozsah týchto opatrení. Vzhľadom na to, vzhľadom na decentralizáciu verejnej správy sa mnohé kľúčové oblasti dostali do sféry pôsobnosti samospráv. Ide napríklad o oblasť sociálnych služieb, ide o oblasť školstva a podobne. Ak sa v týchto oblastiach má dosiahnuť pokrok v rovnakom zaobchádzaní, nie je možné ho dosiahnuť bez umožnenia samosprávam, aby realizovali vyrovnávacie opatrenia. Slovenská republika má trhovú ekonomiku. Drvivá väčšina zamestnávateľov, ktorí majú reálnu možnosť vyrovnať šance znevýhodnených skupín k zamestnaniu, sú subjektmi súkromného práva. Obdobne možno konštatovať aj o oblasti vzdelávania, či prístupe k tovarom a službám. Neumožnenie prijímania dočasných vyrovnávacích opatrení subjektom súkromného práva takýmto spôsobom by podstatne znížili nádej, že koncepcia dočasných vyrovnávacích opatrení prinesie akúkoľvek pozitívnu zmenu v inklúzii znevýhodnených skupín. A napokon, táto mnou navrhovaná zmena súvisí aj s problémom adresnosti a efektívnosti týchto opatrení. Ide o obce, školy, zamestnávateľov a podobne. Títo sú najbližšie k potenciálnym adresátkam a adresátom opatrení a poznajú ich problémy a potreby. A preto by vedeli tak prijímať opatrenia s vyššou mierou adresnosti a efektívnosti. Prax iných krajín v tejto oblasti poukazuje na potrebu rozšíriť oprávnené subjekty o osoby, ktoré sú ich adresátom a adresátkam bližšie než orgány štátnej správy. Zúženým koncipovaním subjektov oprávneným na prijímanie vyrovnávacích opatrení sa vytvorí problém aj pri realizácii, resp. takýmto spôsobom bude ohrozená aj funkčnosť týchto opatrení. U orgánov štátnej správy, najmä ústredných orgánov je veľmi nízka pravdepodobnosť, že prijaté opatrenia sami aj zrealizujú. Takáto realizácia pravdepodobne nebude možná bez iných orgánov verejnej správy, právnických a fyzických osôb. Ak teda zákon, prijímanie, resp. realizáciu týchto opatrení povolí len orgánom štátnej správy, jednotlivé subjekty, ktoré by inak boli najpovolanejšie na realizáciu alebo spolurealizáciu týchto opatrení – ide teda, aby som zopakoval, o školy, o obce –, nebudú mať na ich realizáciu zákonné zmocnenie a teda tieto opatrenia nebudú môcť realizovať zákonnou formou. Preto vás, vážené kolegyne a vážení kolegovia, prosím, aby ste zvážili, či aj vám ide o efektívnejšiu realizáciu budúcich a súčasných vyrovnávacích opatrení, a preto prosím, aby ste podporili môj pozmeňujúci návrh. Ďakujem pekne.