Poliačik, Martin, poslanec NR SR (2013-12-18):
Ďakujem veľmi pekne, pani podpredsedníčka. Vážené dámy, vážení páni, hostia, predpokladám, že dneska sme v situácii, že ani novinári nestihli do tých kukáň dobehnúť, takže naozaj tu bude mimoriadne komorná atmosféra. (Reakcia z pléna.) Áno. Ešte koledy si dáme. Takže najprv začnem zoširoka k téme. Tieto hodnotové, tieto hodnotové diskusie k interrupciám sú súčasťou v podstate politickej kultúry alebo politickej rozpravy naprieč celou Európou (reakcia navrhovateľa) aj svetom a možno k nim povedať len toľko, že je úplne legitímne, ak jedna strana sporu na základe svojho ideologického presvedčenia alebo svetonázorového základu nepripúšťa interrupcie v žiadny čas a v žiadnej forme. Na druhej strane považujem za rovnako legitímne, ak druhá strana sporu pripúšťa interrupcie ako možnosť voľby ženy rozhodovať o svojom tele a o plode, ktorý je jeho súčasťou, do určitého času. Ústavný súd na Slovensku rozhodoval v tejto otázke a z jeho dikcie vyplýva, že nie je možné rozlíšiť medzi právom nenarodeného dieťaťa na život, ktoré je garantované tiež v ústave s tým, že špecificky to upraví zákon, a medzi právom ženy rozhodovať o svojom tele, o svojej intimite, ktorej je súčasť aj tehotenstvo a nosenie ľudského plodu, teda nenarodeného dieťaťa. Ja osobne som presvedčený, že interrupcia je zabitím dieťaťa, čo mi však nebráni v tom, aby som považoval súčasnú legislatívnu úpravu za správnu a takú, ktorá by sa nemala meniť. Dôvod je jednoduchý, štatisticky nám počty interrupcií klesajú. Tie interrupcie, ktoré sú vykonané, sú vykonané v zdravotníckych zariadeniach. Sú podstatne bezpečnejšie ako také, ktoré by sa vykonávali načierno, alebo také, kvôli ktorým by bolo potrebné, kvôli ktorým by bolo potrebné cestovať niekam. Takže vychádzam rovnako ako pri iných nastaveniach politík na Slovensku z toho, že jednoducho niektoré veci sa dejú, diať sa budú, Európa je otvorená, hranice neexistujú, to znamená, že namiesto toho, aby sme začínali a končili pri tom, že toto je neprípustné, musíme podľa mňa pripustiť nejaké časové obdobie, v ktorom sa interrupcia vykonať dá, a tým pádom zabrániť jednak presunu interrupcií na čierny trh, kde sú podstatne nebezpečnejšie a kde takisto nad nimi štát nemá žiadnu kontrolu. Ten zákon, ktorý máme dnes na stole, by som v zásade podporil, nemám, nemal by som problém s tým, keby na Slovensku boli zakázané chemické aborčné prostriedky, len vy ste tam, do tej, do tej definície alebo do toho jedného riadku zákona, ktorý tam máte, dali niečo, čo neviem, či je to iba úskok z vašej strany, predkladateľov, alebo že ste o tom nevedeli. A to je skupina tzv. tabletiek po. Pretože to je úplne iný prípad než to, o čom ste celý čas hovorili v rozprave. Totižto chemický potrat je vykonávaný až do, pomôž mi tu (reakcia navrhovateľa), 12 týždňa a kde v podstate sa ráta s tým, že sa skôr bude užitie tej tabletky týkať tých posledných týždňov pred tou hranicou, než by sa to týkalo tých úplne prvých. „Tabletka po“ je riešenie znásilnenia alebo zlyhania iného druhu antikoncepcie, „tabletka po“ nie je to, o čom sa tu rozprávalo. „Tabletka po“ je u nás bežne prístupná v lekárňach bez lekárskeho predpisu. A, áno, je to hormonálna šupa na organizmus ženy, to je pravda, nie sú to úplne, nie sú to úplne jemné chemické prostriedky. Ale hovoríme o tabletkách, ktoré sú dnes úplne bežne prístupné v lekárňach bez lekárskeho predpisu a fungujú ako posledné možné riešenie zabránenia tehotenstva, ak iné možnosti zlyhali. A tam sa radí mnoho vecí, od úplného, od úplného, úplnej neprítomnosti antikoncepcie pri tom styku cez nemožnosť ju použiť z jednej alebo z druhej strany, ak ide napríklad o znásilnenie, až po zlyhanie napríklad mechanického typu antikoncepcie. V takomto prípade tá „tabletka po“ podľa mňa je síce nie úplne želaným, ale stále legitímnym prostriedkom, ako zabrániť nechcenému tehotenstvu. A ja sa obávam, že extenzívnejší výklad toho riadku, ktorý ste vy dali do vašej novely, by mohol znamenať, že tzv. tabletky po by boli stiahnuté z lekární a za to určite nikdy ruku nedvihnem. Rád si vypočujem potom, samozrejme, stanovisko predkladateľov, že či boli tieto prostriedky zamýšľané ako súčasť novely a doteraz o nich len nebolo povedané, alebo či tieto prostriedky neboli zamýšľané ako súčasť tejto novely, a tým pádom či navrhovatelia samotní sú ochotní upraviť zákon takým spôsobom, aby sa týkal výlučne chemických potratových tabletiek a aby sa netýkal „tabletiek po“, ktoré sú užívané v takom režime, ako ich poznáme dnes. Čo sa týka, čo sa týka postavenia liberálnej politiky na Slovensku, musím povedať, že je to stále ťažšie. Kým doteraz boli liberálne nastavení politici súčasťou ako keby toho stredopravého spektra a aj tí hardcorf, takí tí tvrdí kresťanskí demokrati ich tolerovali ako keby súčasť toho svojho, toho svojho okruhu a spolu s nimi potom vytvárali nejakú protiváhu, nejakú protiváhu postkomunistickým alebo sociálnodemokratickým zoskupeniam, ktoré máme na druhej strane. Každý nech sa zaradí tam, kde sa cíti, ja nevravím, že to je jedno a to isté, ale niektorí sú tu a druhé sú iné. Dnes sa ale to, to delenie výrazne začína meniť. To, samozrejme, že ten silný blok tu (rečník ukazuje rukou na ľavú stranu rokovacej sály) na tej strane ostáva stabilný, dnes o druhej ho budeme mať možnosť vidieť v plnej kráse, keď predstaví svojho top alfa vodcu ako prezidentského kandidáta. Dúfam, že poslanci, ak sa bude rokovať, tak ešte stále budú v rokovacej sále, že neustrihneme rokovanie schôdze na to, aby sa mohli toho zúčastniť, to by som, to by ma mrzelo, ale stále tá časť (rečník opäť ukazuje rukami na ľavú stranu rokovacej sály) politického spektra ostáva stabilná. Čo sa nám ale deje na druhej strane politického spektra, je jednak rast takých tých ľudáckych a neoľudáckych tendencií jednak už v zabehnutých politických stranách a jednak v koncentrovanej podobe vo zvyšovaní popularity. (Reakcia navrhovateľa.) Súvisí to so zákonom tak, že zhodneme sa, pán predkladateľ, na tom, že toto je hodnotová téma, ktorá oddeľuje konzervatívne a liberálne politiky. Ja chcem nakoniec sa dostať k tomu, že čo si predstavujem, ako by mohol byť nejaký ideálny dialóg. Takže tá druhá strana politického spektra sa nám štiepi, a tým pádom tam, kde boli, tam, kde bolo nejaké liberálne myslenie ako stále prijímané ako potrebná súčasť konsenzu istého politického spektra, tak tam sa nám stalo to, že vlastne zo starých politických strán na pravej strane nám podľa môjho vedomia väčšina liberálne naklonených, liberálne zmýšľajúcich ľudí odišla, ostatní ostali v nich. A, samozrejme, jediná liberálna strana prišla tiež o pár ľudí, ktorí teraz už buď sa k liberalizmu tak otvorene nehlásia, alebo v záujme zachovania akého-takého pokoja a stability vo svojej novej strane už naň zabudli. (Ruch v sále.) A tým pádom, tým pádom sa nám, sme sa dostali do situácie, že kým doteraz by som, teraz príde ten koniec, kým doteraz by som považoval takýto, takúto novelu zákona za naozaj snahu o riešenie toho malého partikulárneho problému, aj keď podľa mňa ten problém neexistuje, pretože ten liek nikdy nebol vpustený na slovenský trh a neexistuje podľa mňa zatiaľ žiadna indícia, ktorá by hovorila o tom, že k tomu dôjde. Ale, dobre, ak chceme, ak chceme zákonom postaviť tú hrádzu, že nech sa to nestane, nech sa páči. Ale zároveň napríklad s tým, že už sa tam ide zasahovať do tabletiek, ktoré existujú na slovenskom trhu, a zároveň s aktivitami typu Pochod za život, teraz referendum o tom, či má byť manželstvo chránené ústavou, spolu s takýmito aktivitami sa aj takýto návrh zákona zaraďuje do už kultúrneho sporu, ktorý môžme viesť kultivovanejšie, ale môže ísť aj do ostrej konfrontácie. Konkrétne pri tomto návrhu zákona sa zrejme nejakej ostrejšej konfrontácie nemusíme obávať, lebo sa do nej nemá kto pustiť, ja budem dneska len umiernený a ostatní ste, ak si myslím, buď z druhej strany, alebo takí neutrálni, ale pri každej ďalšej téme by som aj na základe skúseností zo včerajšej diskusie k nášmu návrhu zákona o dobrovoľných sterilizáciách nabádal k tomu, aby naozaj aj v Národnej rade prevážila argumentačná poctivosť nad nejakou ideologickou, nejakým ideologickým nastavením a aby sme sa v prvom rade pozerali na to, akým spôsobom sa dajú riešiť problémy našich občanov tam vonku, ktoré reálnymi problémami sú, a až potom si išli pomeriavať, že či príde viacej ľudí na Pride, alebo viacej ľudí na Pochod za život. Lebo tieto otázky nie sú referendom o tom, že koho je viac. Rovnako ako ja nepotrebujem na to, aby som zistil, že väčšina Slovákov má IQ pod 110, nepotrebujem si všetkých takýchto Slovákov nastúpiť na jedno námestie a spočítať ich. Stačí sa mi pozrieť na Gaussovu krivku, tak presne podľa tej istej logiky ja nepotrebujem robiť, ako hovorí pán Matovič, referendum o tom, že či je viacej ľudí na Pochode za život, alebo bude viacej ľudí na Pride. Ono všetci ľudia, ktorí sú na Pride, sú už zo svojej podstaty buď súčasťou, alebo podporovateľmi výraznej menšiny, ktorá menšinou navždy bude. Ona je systémová menšina. Ona je dokonca tak systémová, že je biologicky určená. Takže tam v podstate sa, na Pride začne chodiť viacej ľudí len takým, nie takým spôsobom, že bude viacej LGBTI ľudí na Slovensku, ale len takým spôsobom, že budú mať viacej ľudí, ktorí s nimi súhlasia. Ale tým sa samotná tá menšina zväčšovať nebude. Toľko odo mňa. Veľmi rád si vypočujem zo strany predkladateľov vysvetlenie k tej prvej časti, o ktorej som hovoril, a dúfam, že aspoň časť z toho, čo som hovoril v tej druhej, sa zapísala minimálne u tých názorových oponentov, ktorí tu dnes sú, a že to bude viesť skôr ku kultivácii, než dekultivácii spoločenského diškurzu na tieto témy. Ďakujem.