F. Mikloško, poslanec: (2005-05-12):
Dovoľte, aby som sa aj ja vyjadril k dnešnému odvolávaniu ministra Fronca. Ak by som mal zhrnúť dôvody, pre ktoré má byť minister Fronc odvolaný, tak výrazne pre mňa z nich vyznieva najmä jeden: Na ministerstve školstva sa vlastne za tri roky nič neurobilo. Žiadna reforma sa neurobila, proste všetko je tam akoby zaspaté. Prepáčte, ak takéto niekto niečo tvrdí po tom, čo boli prijaté všetky decentralizačné zákony, čo sa týka stredného a základného školstva, ich financovania, čo bol prijatý zákon o vede a vo chvíli, keď zostáva do skončenia tejto formálnej reformy už len prijať zákon o pôžičkách alebo o financovaní vysokých škôl, či ak niekto po celom tomto procese formálnych premien, ktoré sa tu vykonali, chce povedať, že sa tam nič neurobilo, tak alebo tomu vôbec nerozumie a nedáva pozor, čo sa tam robí, alebo je naozaj obyčajný populista, a už nechcem použiť slovo, že je hlupák, pretože predsa táto snemovňa by mala mať svoju úroveň. Jednoducho fakty sú fakty a som rád, že toto nakoniec aj pani kolegyňa Brestenská povedala, že v reforme sa urobilo, v reforme školstva sa urobilo veľmi veľa. Jedna je pravda, že sa neurobil zákon, takzvaný školský zákon o výučbe, o spôsobe výučby. Dámy a páni, ale toto je najkomplikovanejší zákon, aký vôbec nás čaká. Po 40 rokoch totálnej degenerácie komunistickou mocou tu, myslenia a všetkého, čo tu bolo, vytvoriť nový, zaujímavý, tvorivý zákon štúdia, tak to nie je taká jednoduchá vec. Vytýka sa, že hovoríme, že minister Fronc je, bol najlepší minister, ponovembrový. Samozrejme, hovoríme v akejsi obrane nášho ministra a zároveň si to aj myslíme. Po novembri 89 po 40 rokoch komunistického marazmu nastúpil ako prvý minister minister Kováč, Ladislav, mal šesť mesiacov, nemal veľa času, ale v každom prípade urobil prvú vec a to bolo, že dal vysokým školám akademickú slobodu. To bolo niečo, čo tu 40 rokov neexistovalo, a prvý zákon, ktorý toto niesol a ktorý bol objavom pre všetkých, ktorí dovtedy museli v predklone a slušne stáť pred všemocnou komunistickou stranou. Okrem toho zosystematizoval hodnosti, vedecké, tak, aby tí, ktorí dostávajú docentúry a profesúry, ich nedostávali za to, že boli členmi komunistickej strany, poprípade majú zásluhy, ale aby boli riadne overené všetky tieto, by som povedal, ich vedecké práce, citáciami, monografiami a všetkým ostatným. Za šesť mesiacov toho stihol dosť. Druhý minister školstva bol minister Pišút, takisto vynikajúci minister, ktorý sa pustil do vytvárania alternatívneho školstva, absolútne nadstranícky, vysoko erudovane, ale kto si pamätá na obdobie rokov 90-92, na obdobie rozchodu základnej vládnej strany VPN a HZDS, na celé tie zápasy o zvrchovanosť a podobne, tak tento, každý si musí uvedomiť, že v týchto podmienkach, keď raz totálne takmer padla vláda, pretože bolo odvolaných 9 alebo 10 ministrov, v takých podmienkach za dva roky sa jednoducho toho veľa urobiť nedalo. Potom prišlo obdobie štyroch ministrov. Slobodník, ktorý v jednej, nebohý Slobodník, ktorý v jednej chvíli suploval aj ministerstvo kultúry a potom prešiel na kultúru, potom minister Kučera, potom minister Paška, ministerka Slavkovská. Nepamätám sa, možnože niečo, kto? Harach, pardon, áno. Ale všetkých, Harach bol 6 mesiacov, nebudem to teraz vypočítavať, nepamätám sa na veľké zmeny. Títo ľudia, nepamätám sa, že by tí, z ktorých strán oni pochádzali alebo z vládnych koalícií, že by urobili a pustili sa do nejakých zásadných zmien školstva. Nič nerobili, pokojne prežívali obdobie a preto neboli konfliktní. Potom prišiel minister Ftáčnik a ja mu chcem vysloviť úctu, že sa prvý pustil do reformy vysokého školstva aj s pomocou nášho štátneho tajomníka Fronca, v tom čase, ktorý mal na starosti vysoké školstvo, a dnes minister Fronc pokračuje v tejto reforme, ktorá sa začala vtedy, a prenáša ju na ďalšie a ďalšie, by som povedal, stupne vzdelávania. Takáto bola genéza a v tomto kontexte si absolútne stojíme za naším ministrom, ktorý mal tú odvahu do toho ísť. Čiže hovoriť, že sa tu nič neurobilo, môže naozaj len človek, ktorý alebo sa o to nezaujíma, alebo potrebuje demagogicky a populisticky vydať nejaký signál. Druhá vec, čo mňa pri týchto argumentoch zaráža, a ktorá sa objavuje aj v článkoch, v novinách a podobne, že minister Fronc neurobil nič okrem toho, že zaviedol povinne voliteľné náboženstvo na školách. Nuž tak v prvom rade chcem vám povedať, že ak tu máme demokraciu, tak demokracia je možnosť voľby a túto voľbu treba nechať v prvom rade na rodičov, aby sa rozhodli, či dieťa dajú na vyučovanie náboženstva alebo na etiku. A to je odpoveď na vašu, pani kolegyňa Bollová, ak ste porovnávali tie čísla, tak to je voľnosť voľby, to nie je rozhodnutie strany a vlády, ako to bolo v minulosti. Ale to, že všade sa zdôrazňuje, že v prvom rade jediné, čo urobil minister, že zaviedol povinne voliteľné náboženstvo, to mi tak trošku zaváňa komunizmom. Nakoniec nie náhodou asi jadro podpisov tvorí strana Smer a strana, komunistická. Školstvo odjakživa bola najcitlivejšia záležitosť v zápase, proste, o spoločnosť. To bolo jasné každému, že boj o mládež je boj o všetko. Ja si to pamätám, ja som chcel učiť, lebo pochádzam do niektorého kolena z učiteľskej rodiny. Mesiac po tom, ako som nastúpil na školu, som dostal podpísať sľub, učiteľský, kde bol záväzok, že budem učiť v ateistickom svetovom názore. Nepodpísal som, letel som. Čiže to bolo školstvo za komunizmu, kde sa takýmto spôsobom vyžadovala lojalita k danej a jednej ideológii. Dámy a páni, ale ešte aj ten komunizmus má nejakú noblesu. Môžete skákať do reči, ale ja mám výhodu, lebo mám mikrofóny a vy musíte hovoriť do vzduchu, takže nemôžete to vyhrať so mnou. Ešte aj ten komunizmus mal nejakú noblesu. Totiž ešte aj za toho komunizmu na Slovensku každý bol nejakého pôvodu. My sme mali najväčší problém, a to teraz neberte, pán Ševc, my sme mali najväčší problém s vaším svokrom, pánom Biľakom, lebo sme nevedeli, či je komunista gréckokatolíckeho pôvodu alebo komunista pravoslávneho pôvodu. Vedeli sme presne, že Husák a Colotka sú komunisti katolíckeho pôvodu. Vedeli sme, že Lenárt a Hruška sú komunisti evanjelického pôvodu a takto sa potom aj chodilo, samozrejme. Katolícki išli cez katolíckych komunistov, evanjelici cez evanjelických. Neviem, cez koho chodili, teda cez koho chodili, ale zrejme východniari chodili za pánom Biľakom, z okolia Svidníka. Niečo z toho zostalo aj dnes, len nie je také jasné. Je napríklad známe, že predseda strany Smer je bývalý komunista katolíckeho pôvodu, ale niekedy, pán poslanec Čaplovič, mám trošku problém s vami. Keď vidím, ako hlasujete, keď vidím, že nechcete evanjelickej cirkvi vrátiť ani jej majetok, ktorý jej normálne patrí, podľa slušnosti, keď vidím, že ani evanjelickej cirkvi nedoprajete, aby učila náboženstvo na školách ako povinne voliteľný predmet, tak si dovolím položiť otázku, ste vy bývalý komunista evanjelického pôvodu, (So smiechom.) alebo čo ste? Dámy a páni, bola tu reč aj o športovom zákone. Tento športový zákon sa pripravuje. Ja som ho ešte nevidel, ale ak tam sú tam náznaky centralizmu, tak je to z jedného jednoduchého dôvodu, že najväčší problém po novembri 89 bola neprehľadnosť v športe, neprehľadnosť finančných tokov a spýtajte sa ľudí naspodu, ako sa oni na to pozerajú, ako tie peniaze tečú v tejto takzvanej demokracii rozdeľovania peňazí, a koľko im dôjde dolu. Čiže je možné, ja som ho nevidel. O tomto zákone bude veľmi tvrdá diskusia, ale tá diskusia bude v prvom rade o tom, aby peniaze sa nestrácali po ceste a aby peniaze proste išli tam, kde naozaj majú ísť, to znamená na šport. Ale prosím, aj do tohto minister Fronc mal odvahu sa pustiť. Dámy a páni, každá zmena vyvoláva, samozrejme, odpor. Po 40 rokoch myslenia a výchovy, ja som takisto výplod komunistického myslenia. Ja takisto neviem, keby som dnes sa mal niekde zamestnať alebo hľadať, či by som dokázal s takou dravosťou sa do toho pustiť. Proste to si žiada iný typ človeka. Ja som tiež bol odchovaný a takmer do štyridsiatky pracoval v istom systéme. Samozrejme, školstvo a zdravotníctvo sú najcitlivejšie oblasti, pretože v zdravotníctve sa dotýka chudákov, teda ľudí ubolených, ľudí, ktorí trpia a ktorí teda, samozrejme, sú v znevýhodnenom postavení. V školstve je tiež veľmi citlivá otázka, pretože učitelia sú unavení, majú malé platy a okrem toho nemajú žiadne spoločenské postavenie. Nedokázali sme im dať doteraz spoločenské postavenie, čo súvisí, žiaľ, s dosť malými platmi a s ekonomickou situáciou. Ale učitelia sú v prvom rade ubití štyridsaťročným komunizmom. Ja si pamätám, čo boli starí profáci ešte spred štyridsiateho ôsmeho. To boli páni profesori. Učitelia za komunizmu museli stáť v predklone pred všemocnou komunistickou stranou a tam sa tento stav zničil. Pomaly, veľmi pomaly sa dáva týmto ľuďom nejaké sebavedomie a nejaký, by som povedal, nový honor. Teda reforma v školstve musela naraziť na odpor aj preto, že mladí ľudia sú prirodzene, by som povedal, dynamickí, sú prirodzene revoluční a bránia sa niektorým veciam, ktoré, spontánne, majú pocit, že idú proti nim. Ale minister Fronc mal odvahu do toho ísť, do tohto nepopulárneho prostredia, mal odvahu pokúsiť sa zmeniť toto štyridsaťročné myslenie a spôsob uvažovania a v tomto zmysle mu patrí môj veľký obdiv, považujem ho za vynikajúceho ministra a teším sa, že budem pod jeho vedením aj ďalej sa môcť pozerať na ďalší vývoj školstva, ako hovoria komunisti, našej drahej komunistickej vlasti. (Potlesk.)