V. Veteška, podpredseda NR SR: (2004-12-02):
J. Malchárek, poslanec: Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Vážený pán minister, vážení poslanci, patrím alebo patril som, ale aj patrím k najväčším kritikom predloženej novely zákona. Ale keďže som si vedomý toho, že ide o prvé čítanie, tak chcem byť aj konštruktívny a oceniť snahu ministerstva dopravy a ministra dopravy pána Prokopoviča, že sa vôbec vydal cestou zriadiť alebo prijať zákon, alebo pokúsiť sa prijať zákon, ktorý komplexne bude riešiť problematiku autoškôl, problematiku výchovy nových vodičov. A smeruje to, samozrejme, k tomu, aby sme vytvorili aké-také prostredie, ktoré bude viesť k zvýšenej kvalite nových vodičov. A verím tomu, že nejde len o tých, čo majú získať vodičský preukaz, ide aj o tých, čo už ho získali dlhodobo, povedzme, že nemajú možnosť riadiť motorové vozidlo, je to otázka aj doškoľovacích kurzov, vytvorenia podmienok na doškoľovacie kurzy a podobne. Ja som bol predkladateľom návrhu zákona o zriadení komory, venujem sa osemnásť rokov profesionálne motoršportu, aj som zakladateľom občianskeho združenia Bezpečnosť cestnej premávky. Táto problematika bezpečnosti na cestách mňa zvlášť trápi a rozumiem aj problematike autoškôl. Robil som špeciálne výcviky pre špeciálne jednotky, takže viem, aspoň si myslím, že viem posúdiť, v čom môže byť kvalita a v čom nie. Myslím si, že len v otázke majetkových vzťahov a pracovnoprávnych vzťahov ani na úrovni výcviku nových vodičov sama osebe nič nerieši. Ale sú tu ustanovenia v tomto zákone, o ktorých je možné diskutovať, je možné ich zmeniť, je možné ich preformulovať tak, aby ten náš spoločný cieľ, ktorý máme s ministerstvom dopravy, bol dosiahnutý. My, samozrejme, máme veľmi podobné výčitky ako pán poslanec Přidal a pán poslanec Madej, aj keď by som to neformuloval tak ako pán poslanec Madej. Ja som si trebárs na tento zákon žiadny samostatný fascikel nezriadil. Nič menej, proste mám k nemu mimoriadnu úctu, že sa takáto iniciatíva vôbec zrodila. My máme problémy aj s tou finančnou spoľahlivosťou. Samozrejme, tých 100-tisíc korún, ja si myslím, že to je tak – keď si môžem dovoliť v parlamente povedať – vycucané z prsta a vôbec to nerieši kvalitu. Takisto aj s pracovnými zmluvami. Autoškoly nemajú stabilnú klientelu, ak nehovoríme o brancoch, ktorí v priebehu roka, roka a pol pri profesionalizácii armády nebudú mať až povedzme taký podiel práve v tých tzv. veľkých autoškolách, aj keď tá veľkosť, to je len otázka hmotného majetku a nie nehnuteľného. Veľa, veľa tých tzv. malých autoškôl má oveľa, by som povedal, väčší vozový park ako tie tzv. veľké. Čiže nie je to ani dobre formulované – malé a veľké autoškoly. Počas letných prázdnin, na jeseň sú úplne iné počty žiakov a je oveľa lepšie aj efektívnejšie pracovať s pracovnými, nie s pracovnými zmluvami, ale so živnosťami, ako je to navrhované v tomto zákone. Takisto tie vlastnícke vzťahy vo vzťahu k trenažéru, či už je to finančný lízing, alebo samostatné vlastnenie, zrušenie registrácie je tam veľmi vágne vyriešené, potom otázka tej ďalšej sankcie v prípade veľmi nejasného porušenia tohto zákona je päť rokov zákaz podnikať v tejto činnosti, vlastníctva vozidla ako takého kontrolovanie cez účtovníctvo, pričom vlastne stačí technický preukaz, veď to kontroluje polícia a tak ďalej. Aj to, čo tu hovoril pán poslanec Přidal, to je otázka používania motorového vozidla na iné účely. Samozrejme, aj otázka vzdelania. Ja poznám veľmi veľa, by som povedal, vzdelaných ľudí, čo sa týka dopravy, a môžu to byť aj bývalí automobiloví pretekári, ktorí, si myslím, oveľa viac môžu povedať do tejto výchovy, a pritom to môžu byť právnici a nemusia to byť ľudia, ktorí majú napríklad školu ako ja, konštrukciu motorových vozidiel, ktorá priamo, by som povedal, sedí na tento zákon. Čiže nejde o mňa, ale ide o to, že tam trošku za tým cítim ten rukopis, ktorý za tým je. Tvorili to v mnohom aj mne blízki ľudia, ja to poviem kamaráti, ale o to viac sa trošku hnevám, že niektoré veci sú tam uvedené spôsobom, ktorým trošku deklasifikujú iných, ktorí tiež ponúkajú kvalitu. Ja si myslím, že kvalita dopravnej výchovy by mala byť predovšetkým o metodike, o tom, ako motivovať ľudský faktor v oblasti kvality výchovy, o tom, ako donútiť alebo, by som povedal, motivovať aj tých žiadateľov o vodičský preukaz, aby si tú službu žiadali od tých daných autoškôl, aby nepodpisovali jazdy, ktoré neodjazdili, aby nepodpisovali trenažéry, ktoré neabsolvovali, aby aj tá vo finále, tak ako to je v Amerike, nechcem ísť tým systémom, ako je v Amerike, že je to úplne jedno, ako sa realizuje tá samotná výchova, ale že potom je dôležitá len tá samotná skúška. Ale áno, aj tá skúška je veľmi dôležitá, ktorá môže výrazným spôsobom dať signál, do akej miery tá či iná autoškola je kvalitná. To znamená záverečná skúška pred tým, než dostane absolvent vodičský preukaz. Myslím si, že by sme sa mohli rozprávať aj o povinnosti pre profesionálnych vodičov realizovať doškoľovacie kurzy, nie takéto formálne, doslova smiešne školenia, ktoré raz za rok musia absolvovať. Myslím si, že sami vedia, o čom to asi je. Sú to len čiaročky, ktorým sa napĺňa dikcia nejakého zákona, ale v skutočnosti im to na schopnosti riadiť motorové vozidlo nič nedáva. Je to otázka aj toho, že napríklad na Slovensku nemáme žiaden testovací okruh typu Testdorf, ako je v Rakúsku. Fakticky asi sme jedinou krajinou v Európskej únii, ktorá nemá takéto účelové technické zariadenie, ktoré by mohlo naozaj skúšať aj učiť vodičov, ktorí jazdia povedzme nadštandardne veľa. A to sú aj napríklad vodiči z Úradu ústavných činiteľov a podobne, ktorí musia chodiť ďaleko, ďaleko za hranice a na pár hodín si vyskúšať svoje motorové vozidlá. A myslím si, že tu máme ešte čo dobiehať. Ja urobím všetko preto, aby sme s ministerstvom dopravy našli spoločnú reč, aby ten spoločný cieľ sa naplnil. Samozrejme, pokiaľ bude aj na druhej strane ochota rešpektovať a akceptovať určité zmeny, ktoré som sa tu demonštratívne snažil vymenovať. Tak myslím, že na prvé čítanie ďakujem a želám pekný večer.