Ľ. Vážny, poslanec: (2003-12-11):
Ide o osobitý zákon, ktorý definuje v § 3 novú ekonomickú kategóriu a zavádza nový pojem v slovenskej legislatíve, t. j. takzvaný prioritný infraštruktúrny majetok na letiskách Bratislava a Košice s poukázaním na zabezpečenie strategických hospodárskych záujmov na obranu a bezpečnosť Slovenskej republiky. Definícia prioritného infraštruktúrneho majetku je nedostatočná. Umožňuje nejednoznačnú interpretáciu majetku zaradeného do novej kategórie prioritného infraštruktúrneho majetku, čo dokazuje aj súčasný výber majetku, ktorý zatiaľ tvorí prioritný infraštruktúrny majetok. Ministerstvo dopravy, pôšt a telekomunikácií na základe § 3 ods. 3 návrhu zákona získava nástroj na možnú manipuláciu s rozsahom prioritného majetku, ktorý môže neskôr zapríčiniť nefunkčnosť letiska a veľké škody štátu v prípade následného nedodržiavania medzinárodných dohôd. Ďalší problém je, že takto definovaný majetok je len zdanlivo majetkom akciovej spoločnosti, ktorá nemá právo s ním voľne nakladať a hrozí riziko obmedzenia prevádzky na ostatných častiach letiska, myslím tým terminál, prevádzkové budovy, hangáre a podobne. Zavádzame do návrhu zákona nový pojem, ktorý môže spôsobiť problémy v existencii, funkčnosti a v podnikaní novovzniknutých obchodných spoločností. Nie je to ani ryba, ani rak so všetkými dôsledkami, t. j. podľa akej legislatívy sa bude správať nový subjekt? Akú bude mať dôveryhodnosť pred zahraničnými obchodnými partnermi? Máme aspoň základnú analýzu toho, ako sa bude subjekt s touto blokáciou majetku, myslím tým nemožnosť predaja, exekúcie a tak ďalej správať? Predkladateľ tento problém opomenul a zmohol sa na jeho riešení iba veľmi chabou a rozporuplnou konštatáciou v dôvodovej správe k návrhu zákona, a to citujem: „Niektoré podmienky založenia a právneho režimu nových obchodných spoločností sú v porovnaní s platnou úpravou v Obchodnom zákonníku špecifické.“ Z § 2 ods. c vyplýva, že strategickým záujmom štátu sú len dve letiská - Bratislava a Košice, čo neobstojí, pretože obranu a bezpečnosť štátu garantujú aj letiská v Poprade, na Sliači a v Piešťanoch. V zákone nie je definované nakladanie s technickým zhodnocovaním prioritného infraštruktúrneho majetku, myslím tým rekonštrukcie, zvyšovanie jeho technických parametrov a tak ďalej. V § 3 ods. 7 má ministerstvo dopravy možnosť zmeniť, zvyšovať alebo znižovať, čiže manipulovať s prioritným majetkom bez ohľadu na záujmy iných rezortov, na záujmy letiskovej akciovej spoločnosti a miestnej samosprávy. Pojem prioritný infraštruktúrny majetok je obyčajnou účelovou špekuláciou, prostredníctvom ktorej chce ministerstvo manipulovať s letiskami bez vplyvu zainteresovaných ďalších partnerov, ktorými sú v prvom rade vyššie územné celky a dotknuté mestá. Tieto v zákone nemajú jasne stanovené svoje práva, čo môže viesť k nezáujmu príslušných regiónov podporovať rozvoj tejto infraštruktúry a môže spôsobiť poruchy v komunikácii v otázkach ochrany životného prostredia a rozvoja ostatnej dopravnej infraštruktúry a života v regióne ako takého. Považujem preto za nevyhnutné v zákone zabezpečiť vyvážený pomer medzi záujmami štátu, ktoré vyplývajú z uzatvorených medzinárodných zmlúv najmä v oblasti prevádzkovej bezpečnosti a ochrany letiska pred činmi protiprávneho zasahovania a medzi vyššími územnými celkami a mestami, ktoré sú garantmi proporcionálneho urbanistického rozvoja priľahlých území, garantmi regionálneho a hospodárskeho rozvoja. Návrh zákona nerieši problematiku doteraz nevysporiadaného majetku, ktorý len v Bratislave predstavuje hodnotu cca 650 miliónov Sk, alebo tento chceme najskôr konsolidovať a vyčistený majetok pripraviť na predaj? Zároveň chcem poukázať na to, že bude potrebné najskôr vysporiadať majetok, ak s ním chceme následne nakladať, t. j. tvrdenie, že návrh zákona nemá dopad na štátny rozpočet, je nepravdivé. V § 7 ods. 3 sú riešené práva a povinnosti vyplývajúce z pracovnoprávnych vzťahov, ale nie sú riešené ostatné záväzkové vzťahy vyplývajúce z činnosti pred vznikom podnikateľského subjektu, najmä sumár obchodných záväzkov a rôzne ďalšie. V § 10 ods. 2 vláda Slovenskej republiky rozhoduje o privatizácii svojich podielov v letiskových spoločnostiach bez predchádzajúceho dohovoru s vyššími územnými celkami a mestami, pričom môže predať prakticky celý svoj podiel, čo je tiež v rozpore s proklamovanou podporou regionálnej politiky štátu. V časti zákona, ktorý definuje zrušenie a likvidáciu letiskovej spoločnosti, je v § 11 ods. 3 povinnosť štátu prevziať prioritný infraštruktúrny majetok po zrušení spoločností likvidáciou za náhradu, ktorej výška je určená znaleckým posudkom. Štát sa tak zaväzuje kúpiť majetok, ktorý do spoločnosti vložil v rámci nepeňažného vkladu. Je to živná pôda pre „potenciálnych privatizérov alebo obchodníkov“, ktorí na takýto právny predpis čakajú. Alebo je to zámer? Je to živná pôda na získanie neoprávneného prospechu na základe platnej legislatívy. Uvedená časť zákona vytvára dobré podmienky na korupciu bez dostatočnej spätnej poistky. Alebo si to chceme uvedomiť len vtedy, keď sa likvidáciou zrušia napríklad tri obchodné spoločnosti disponujúce tým istým prioritným majetkom v priebehu troch rokov jedna za druhou a štát za ne zaplatí trikrát s cieľom zachovať prioritný majetok a zaplatí trikrát po sebe za tú istú vec? V § 12 a § 13 tohto zákona sú riešené takzvané malé letiská, ktoré sú definované novelou leteckého zákona, ktorá je súčasťou navrhovaného predkladaného zákona o letiskových spoločnostiach v čl. 2 bod 1. Takáto definícia malých letísk nemá opodstatnenie v leteckej praxi. Už samotný názov malé letiská je zavádzajúci a nevystihuje realitu, navyše rozlíšenie ostatných letísk od letiska Bratislava a Košice je adekvátne definované v paragrafoch týkajúcich sa prioritného majetku. Prístup k transformácii Slovenskej správy letísk je nutné zjednotiť na rovnakú východiskovú platformu a nepreferovať takzvané veľké letiská na úkor takzvaných malých, t. j. je potrebné zabezpečiť rovnakú príležitosť na ich rozvoj za situácie, keď nie je dobudovaná diaľničná sieť a vysokorýchlostné železničné koridory. V § 12 ods. 1 štát prostredníctvom ministerstva licituje medzi VÚC a mestami, komu odovzdá do vlastníctva infraštruktúrny majetok takzvaných malých letísk, čím sa opäť vytvára priestor na korupciu štátnych úradníkov, respektíve pri takejto dikcii návrhu zákona má možnosť VÚC špekulatívne vstupovať do podnikateľských zámerov mesta a naopak. Výhrady vznášam aj k tomu, že v návrhu zákona nie sú vôbec riešené náklady takzvaných veľkých ani takzvaných malých letísk spojené s ochranou letísk, s ich prevádzkovou bezpečnosťou, ktorých garantom by mal byť štát. Napriek tomu, že ministerstvo nerieši spôsob úhrad ekonomických oprávnených nákladov, osobuje si právo obmedziť VÚC alebo mestá v narábaní s ich majetkom, t. j. podľa § 13 ods. 2 jasne v praxi predkladateľ ukazuje, ako súčasná vláda chápe prenos moci na regióny. Ja štát ti dám majetok, ale nemôžeš s ním nič robiť bez môjho súhlasu. Zdá sa mi to scestné, t. j. buď veríme prenosu moci na regióny a dajme im aj kompetencie, alebo neveríme a netransformujme letiská podľa takýmto zákonom zadefinovaných pravidiel vôbec. Predkladaný návrh zákona nerieši problematiku bývalých zväzarmovských letísk, ktoré sú potenciálnymi verejnými dopravnými letiskami regionálneho významu, a najmä je to v regiónoch veľmi citlivá otázka, ktorej neriešenie môže vyvolať značné problémy. Nepovažujem za šťastné uznesenie vlády Slovenskej republiky č. 1007 z 29. 10. 2003, ktorým bol schválený návrh tohto zákona v časti, ktorá sa týka prevodu výkonu práv akcionára v založenej letiskovej spoločnosti na prevádzkovanie letiska Sliač z ministerstva dopravy na ministerstvo obrany bez hodnotenia možných dopadov na budúcu prevádzku letiska a jeho plnohodnotné využitie pre začínajúce civilné dopravné služby. Návrh zákona považujem z hľadiska prístupu k transformácii Slovenskej správy letísk za nedostatočne pripravený, nekoncepčný a nevytvárajúci rovnaké príležitosti pre podnikateľskú sféru a regionálne  štruktúry. Zákon je postavený na filozofii prioritného infraštruktúrneho majetku, čo je z koncepčného hľadiska neprijateľné, pričom neboli zhodnotené ani umožnené iné formy transformácie. Hlavným cieľom návrhu zákona je zefektívniť a optimalizovať prevádzkovanie leteckej infraštruktúry na Slovensku a decentralizovať správu letísk pri zachovaní verejného charakteru. Aj vzhľadom na vyššie uvedené nedostatky a neriešené súvisiace problémy môžem konštatovať, že vytýčený cieľ nie je ani sčasti naplnený a podľa môjho názoru sa nedá zákon vylepšiť drobnými pozmeňujúcimi návrhmi. Taktiež sa mi nezdá vhodné, aby sme vo výboroch Národnej rady alebo v pléne suplovali amatérsku prácu predkladateľa pri spracúvaní tohto návrhu zákona. Z uvedených dôvodov a v súlade s § 73 ods. 3 písm. a) zákona Národnej rady č. 350/1996 Z. z. o rokovacom poriadku navrhujem, aby sa Národná rada uzniesla na tom, že vráti návrh zákona o letiskových spoločnostiach, ktorý ste dostali ako tlač 455, jeho navrhovateľovi na dopracovanie. Ďakujem za pozornosť.