B. Zala, poslanec: (2008-01-29):
Treba celkom jasne povedať, pretože tu zaznelo mnoho historických reminiscencií, mnoho morálnych otázok, že netreba v Európskej únii hľadať ten principiálny a základný motív v tom, či Nemecko, či Francúzsko boli súčasťou veľkých ríš, a preto majú tendenciu znovu z Európskej únie vybudovať veľký a mocný štát. Nezabúdajme na ten základný motív, ktorý bol v tom, že Európska únia je zatiaľ jedinou formou, ktorá zabezpečila v Európe po druhej svetovej vojne mier. Otázka mieru, mierového vzťahu medzi jednotlivými štátmi, ktoré predstavovali svetové mocnosti a ktoré boli permanentne vo vojnovom stave, tak práve zabezpečenie mieru medzi týmito mocnosťami je rozhodujúci úspech a rozhodujúci pilier, na ktorom Európska únia stojí. A to, že tento mier je mier nielen medzi veľkými štátmi, ale aj medzi malými štátmi, pretože aj malé štáty majú medzi sebou spory, či už sú to spory historického charakteru, teritoriálneho charakteru, hodnotových rozdielov, väčšinou ústili vždy do vojny medzi jednotlivými štátmi bez ohľadu na ich veľkosť. Európskej únii sa podarilo to, čo v histórii Európy sa zatiaľ nepodarilo, a to zabezpečiť mierovú koexistenciu medzi jednotlivými štátmi a riešiť spory a záujmy týchto štátov mierovou cestou. Druhý rozmer, spomenuli to tu niekoľkí rečníci, je problém odvolávania sa na určité tradície, historické hodnoty. Hovorí sa predovšetkým o problematike kresťanskej identity, kresťanských hodnotách, prípadne odvolávanie sa na Boha v preambule. Zaznelo tu z úst niektorých aj kresťanských demokratov uznanie, že Európska únia nie je založená, samozrejme, len na kresťanských hodnotách, ale akceptuje aj hodnoty rozumu, hodnoty vedy a niektorých iných morálnych oblastí. Chcel by som ale zdôrazniť, že ten prvoradý rozmer, ktorý nezdôrazňujú kresťanskí demokrati, je hodnota slobody. Rozum je len odvodeným od slobody. Rozum je len to, že môžem a mám slobodu používať svoj vlastný rozum na riešenie vecí, teda je to ten zápas, ktorý Európa absolvovala v boji proti autoritárskemu postaveniu inej autority, ako bol rozum, a vieme, že to tisíc rokov bola predovšetkým rímska cirkev. V tomto zápase vznikla táto hodnota. Ale čo je špecifikom Európy, jedinečným vo svete, že táto hodnota vznikla tak, že sa kresťanská viera nepotláča, ale vytvára sa priestor na to, aby sa každý individuálne rozhodol, či sa na túto vieru chce dať, alebo nechce, či ju akceptuje, alebo neakceptuje, teda v otázke slobody. Ale to, čo je problém, ako vidím z hovorenia kresťanských demokratov, je to, že oni by chceli, aby táto hodnota bola zakotvená v zákone, aby mala znovu autoritatívny charakter a nebola výsledkom individuálneho rozhodovania sa každého človeka. Je to tendencia potlačiť práve individuálnu slobodu v rozhodovaní sa, v čo verím a v čo neverím. Je to akoby diktovanie morálnej pozície prostredníctvom univerzálneho zákona, a nie slobodného rozhodovania každého človeka. A tu vidím niekde chybu, tu vidím neprijateľný konzervativizmus našich slovenských kresťanských demokratov. Zaznelo tu mnoho slov k problematike obmedzenia suverenity Slovenska touto zmluvou. Ak som pochopil dobre obsah, čo vadí kresťanským demokratom v obmedzovaní suverenity Slovenska, tak je to predovšetkým obmedzovanie suverenity Slovenska, ktoré nie je v súlade s hodnotami kresťanských demokratov. A ak hodnotím Vatikánsku zmluvu, tak Vatikánska zmluva s jej dôsledkami a z toho, čo ešte plniť máme, výrazne väčším spôsobom obmedzuje suverenitu Slovenska ako ktorékoľvek ustanovenie Európskej únie. Ale preto, že je to v súlade s hodnotami kresťanských demokratov, našich slovenských, to im nevadí také obmedzenie suverenity Slovenska, ktoré je v súlade s vašimi hodnotami, to vám nevadí. Samozrejme, ktoré nie je v súlade s vašimi hodnotami, to vám vadí a tam by ste boli radi, keby bol otvorený priestor riešiť tento problém iba na Slovensku. Musím k tomu povedať toľko. Ja chápem túto hodnotovú rozdielnosť, ktorá tu existuje, pretože skutočne a znovu práve na európskej pôde sa vyvinuli politické a ideologické smery, ktoré majú rozdielnu hodnotu, že tento zápas ale treba previesť a prenášať na úrovni Európskej únie a nie, keď na úrovni Európskej únie akoby mám pocit, že prehrávam, tak si myslím, že zachovám svoje hodnoty tým, že izolujem Slovensko a na ňom presadím tie pôvodné alebo tie hodnoty, ktoré vyznávajú naši slovenskí konzervatívci. Myslím si, že toto je chybné uvažovanie. Ak pán poslanec Lipšic tu hovoril o problematike Európy, o európskom ľude a o tom, že najprv musí byť európsky ľud a potom je európsky štát, rád by som pripomenul jeden jednoduchý historický fakt. Obyvateľ Európy žije už najmenej dve tisícročia jednou nohou v univerzálnych európskych hodnotách daných už od antického Grécka až po Rímsku ríšu, ktorá tvorila univerzálny základ, a keď si pozriete históriu práva napríklad, zistíte, že rímske právo sa presadzovalo napriek tomu, že boli veľmi silné pokusy presadiť kmeňové práva, napokon sa predsa len práve v období renesancie definitívne presadila kvalita univerzálneho rímskeho práva. Európsky človek skoro v každej hodnote žil zároveň v univerzálnej európskej hodnote a druhou nohou až od 17., 18. storočia sa začína formovať na národnej báze. Ale ani tá národná báza nikdy nebola proti európskym hodnotám, to len v niektorých vyhrotených polohách, kde prešla do tvrdého nacionalizmu, predovšetkým až biologizujúceho nacionalizmu. Základné národné hnutie, ktoré vznikalo, vznikalo preto, aby sa pozitívne európske hodnoty presadili na úrovni národných štátov. To bola základná idea a nie v tom, aby sa vytvorila nejaká izolácia, ktorá by zdôrazňovala, že Nemci majú niečo špecifickejšie, ako majú Slováci, Slováci niečo špecifickejšie ako Maďari a tak ďalej a hľadali by sme len tie rozdiely, ktoré nás delia. Keby som sa vás skutočne opýtal, povedzte mi reálne hodnotové rozdiely medzi Slovákmi, Maďarmi, Nemcami, Španielmi, nenájdete ich. Ak mi nezačnete hovoriť o tom, že my vyrábame klobásy také a oni vyrábajú nejaké iné. (Potlesk.) Rád by som v tejto súvislosti ešte spomenul, keď tu pán Lipšic ako vždy kategoricky postavil svoj názor tak, že ak to nie je tak, ako to on vidí, tak tí ostatní klamú. To je permanentne takto postavené, čo nie je môj názor, a ak to nezodpovedá mojej schéme argumentácie, tak je to vždy klamstvo. To je metóda, ktorou vy postupujete, pán Lipšic, a vnucujete tým, že jedinú pravdu máte vy a všetko ostatné, čo jej nezodpovedá, je klamstvo. K problematike parlamentu, ktorý ste spomenuli, posilňovanie úlohy parlamentov. Len jednu vec dodám k tomu. Nekončí to na Európskej komisii. V otázke princípu subsidiarity má každá krajina aj parlament právo sa odvolať dokonca až na Súdny dvor. Ten postup je skutočne taký, môže byť zdĺhavý, môže byť ťažkopádny, ale taká je spolupráca 27 krajín, vždy ťažkopádna, vždy zdĺhavá, ale tá procedúra možného odvolania až po Súdny dvor je práve v tejto Lisabonskej zmluve zakotvená. Na záver by som chcel len toľko povedať, že rád polemizujem s takto postavenými názormi, pretože sú to otvorene postavené názory. Vieme si postupne krok za krokom vyjasniť hodnoty, na ktorých stojíme. Z tohto pohľadu sú kresťanskí demokrati čitateľní, aj keď tvoria teda v Európe istú výnimku, pretože väčšina kresťanskodemokratických strán má iný postoj a iný názor, ktorý prezentuje, keď to mám možnosť teda počúvať v inštitúciách Európskej únie. Ale to je legitímny názor, tento zápas je možné prejsť. Určite je to akceptovateľnejšie ako to, keď je niekto presvedčený o tom, že zmluva je dobrá a rozhodne sa túto zmluvu nadviazať na úplne nezmyselnú otázku vzťahu koaličných a opozičných poslaneckých klubov, respektíve riešiť problém tak, že bude tvrdiť, že diskusia o problematike práva na odvolanie je problémom narušovania alebo porušovania demokracie. No široké alebo užšie rámce demokracie vždy budú predmetom rozdielnej interpretácie konzervatívcov, liberálov, sociálnych demokratov, národniarov. Vždy. Táto flexibilita v poňatí toho, čo je viac a menej demokratické tu vždy bude. Zvyknime si na to, že nie je demokratické len to, čo ja z pohľadu svojho videnia za demokratické pokladám. V Európe sa najmenej 25 rokov diskutuje, a nielen o tomto inštitúte, o celkovom postavení. Čo by ste povedali o Rakúšanoch, aká je tam teda nesloboda, keď nemajú ani duálny systém. Je tam len štátna televízia a nič iné tam nie je? Aká je tam obrovská nesloboda? A urobiť drámu z diskusie o problematike práva na odpoveď a urobiť z toho drámu takú, že je to obmedzovanie slobody tlače, je podľa môjho názoru úplne absurdné a musím znovu zdôrazniť, že nezodpovedá skutočne ani základným politickým predstavám a o kultúre, o ktorej sa tu spomínalo, ani nehovorím. Je to proste pokus zo samoľúbosti vydierať vládnu koalíciu. Čiže skutočne chcem urobiť tento rozdiel oveľa ľahšie, aj keď oveľa vážnejšie sa diskutuje o problematike skutočnej budúcnosti Európy a o hodnotách, na ktorých má stáť, ako skutočne s takýmto obskurantizmom, ktorý posúva politiku skutočne na šikmú plochu. Ja si myslím, že budeme mať ešte čas si tieto veci premyslieť a že nakoniec dospejeme k múdremu záveru, aj keď si myslím, že, samozrejme, kresťanskí demokrati budú hlasovať proti, robili tak aj za minulej vládnej koalície, to je ich legitímne právo, a teším sa na ďalšiu diskusiu o hodnotových otázkach Európskej únie. Ďakujem. (Potlesk.)