Záhumenský, Marian, poslanec NR SR (2011-03-24):
Ďakujem pekne, pán podpredseda. Vážený pán minister, ctené kolegyne, kolegovia, na úvod snáď len jednu poznámku k môjmu predrečníkovi pánovi poslancovi Chrenovi. Pán poslanec, možná keby ste ukázali papier, z ktorého to čítate, tak by bolo vidno, že vám to pripravili asi z obchodu. Presne je to ako cez kopírovací papier, to, čo prezentujú zástupcovia veľkých obchodných reťazcov. A prajem vám veľa úspechov vo vašej naivnej predstave o samoregulácii trhu s potravinami. Ctené kolegyne, kolegovia, napriek tomu, čo tu odznelo, som hlboko presvedčený, že nie je nikto okrem pána poslanca Chrena a možno pána ministra v tejto sále, kto nebude súhlasiť s tým, že postavenie dodávateľov potravín k veľkým obchodným reťazcom je nevyvážené, je nevýhodné a že veľké obchodné reťazce sú vo veľkom dominantnom postavení. Až 80 % potravín, ktoré sa dostávajú na trh a k spotrebiteľom, tečie na Slovensku prostredníctvom veľkých obchodných reťazcov. A toto percento sa bude naďalej zvyšovať, keďže veľké obchodné reťazce začali budovať sieť malopredajní a stredných predajní. Dneska je veľký investičný zámer dostať svoje predajne do všetkých väčších obcí a stredných obcí na Slovensku. To znamená, že to dominantné postavenie sa významným spôsobom bude veľmi rýchlo ešte viac posilňovať. To, čo s tým bude spojené, bude aj to, že ak sa dostanú tieto reťazce aj do týchto malých obcí, bude zlikvidovaný aj ten zvyšok malých predajní a predajní potravín, ktoré sú v obciach, bude sa zvyšovať ďalšia nezamestnanosť v týchto regiónoch. Boli sme tomu svedkami aj pri nástupe veľkých obchodných reťazcov, množstva novo vytvorených pracovných miest za podstatne nižších mzdových ohodnotení, ako to bolo pri tých, ktoré boli zlikvidované pri likvidácii malopredajní potravín. A, samozrejmá vec, ľudia, ktorí prevádzkovali predaj potravín na Slovensku, nedostali príležitosť a šancu na to, aby mohli rozšíriť a vybudovať a skvalitniť ponuku od revolúcie. A veľmi rýchly nástup reťazcov, ktorý nebol nijakým spôsobom regulovaný, spôsobil to, že došlo k veľmi rýchlej likvidácii týchto predajcov, a tým aj k zvýšeniu nezamestnanosti. V čom sú ale hlavné problémy nástupu veľkých obchodných reťazcov a čomu má slúžiť vlastne aj zákon, ktorý sa chystáte zrušiť. Hlavný problém je v tom, že dosiahli veľmi významné dominantné postavenie na trhu, z ktorého pramení, že si dokážu vynucovať aj také podmienky v obchodných zmluvách, ktoré by za iných okolnosti nepodpísal žiadny dodávateľ, pokiaľ by mal inú možnosť umiestniť svoj tovar na trh. S týmto nástupom je spojená aj zvyšujúca nezamestnanosť, tak ako som uviedol, likvidáciou malých predajní. A, samozrejmá vec, tlakom na ceny došlo k významnému zhoršeniu nutričnej hodnoty a kvality potravín. Treba povedať, že príchod veľkých obchodných reťazcov priniesol aj pozitíva. Veľkým pozitívom je to, že priniesol konkurenciu v obchode. A konkurencia je hybnou silou rozvoja, len ak dosiahne tie rozmery, tak si myslím, že je potrebné vytvoriť určitý regulačný rámec podmienok, aby nedochádzalo k zneužívaniu tohto dominantného postavenia. Určite nástupom reťazcov došlo aj k zvýšeniu kultúry predaja, keďže malé predajne, ktoré tu predtým boli, nedostali šancu, aby dokázali zlepšiť svoju ponuku. Taktiež došlo k rozšíreniu sortimentu predaja, k zlepšeniu parkovacích miest a tak ďalej. Určite sú pozitíva. A myslím si, že príchod veľkých obchodných reťazcov na územie Slovenskej republiky bol plne opodstatnený. Problém bol, že už pri nástupe týchto reťazcov sme nestanovili pravidlá a podmienky tak, ako to je v mnohých iných krajinách Európskej únie. Veľké obchodné reťazce sa dostali nielen do silného dominantného postavenia, ale deväť obchodných systémov, ktoré pôsobia na Slovensku, je v ďaleko silnejšom postavení ako mnohé monopolné podniky. A ak by sme ich zobrali ako celok, tak by sme videli, že spĺňajú všetky kritériá monopolného postavenia. Dovolím si povedať, že žiadny dodávateľ nemá tak silné postavenie ako veľké obchodné reťazce pri potravinách ako celku. Tieto praktiky, ktoré sa využívajú pri obchodovaní s potravinami, sa nedejú pri žiadnom inom tovare. Pri žiadnom inom tovare nedochádza k takému významnému zneužívaniu dominantného postavenia, ako je to práve pri veľkých obchodných reťazcoch. Prečo je vlastne potrebné regulovať správanie ak má niekto tak silné postavenie na trhu? Nuž je to preto, aby nemohlo byť zneužívané, aby sa nemohli vynucovať neprimerané podmienky vyplývajúce z tohto postavenia. Ctené kolegyne, kolegovia, každá spoločnosť sa snaží upraviť vo svojich právnych predpisoch a určitým spôsobom regulovať vzťahy, ak sú výrazne nevyvážené. Ak by všetko dokázal vyriešiť trh, tak potom sa pýtam, načo máme Zákonník práce, prečo nenecháme na voľnú slobodu dohodnúť sa zamestnancovi so zamestnávateľom, aby si dohodol podmienky, za akých bude pracovať. Ja nepochybujem o tom, že na našom trhu je veľa zamestnávateľov, ktorí poskytujú svojim zamestnancom podstatne lepšie podmienky, ako sú minimálne garantované v Zákonníku práce. Veď predsa nie je problém, ak sa zamestnanec nedohodne so zamestnávateľom, nájsť si iného zamestnávateľa. A je ich tu podstatne viacej, ako je veľkých obchodných reťazcov, cez ktoré dodávatelia potravín môžu predať svoje potraviny na našom trhu. Prečo potom chránime postavenie slabších, ako sú dôchodcovia, ako sú chorí, invalidi, deti, prečo ich chránime a prečo regulujeme tie vzťahy a prečo im vytvárame určité vyvážené postavenie v spoločnosti, prečo to nenecháme na samoreguláciu? Myslíte si, že by fungovalo to, ak by sme nechali na samoreguláciu vzťah zamestnanca a zamestnávateľa? Myslím si, že by to dopadlo asi veľmi zle. A asi nikto z nás s tým nesúhlasí, že pri takto nevyváženom postavení zamestnancov voči zamestnávateľovi ak by nebol účinný Zákonník práce, asi by to dopadlo zle. Počúvam často argumenty, že tieto vzťahy sú iné a že v ekonomike nemôže vystupovať žiadny regulátor. Potom prečo regulujeme dodávateľov energií, elektrickej energie, plynu, prečo máme Úrad na reguláciu sieťových odvetví, prečo to nenecháme na voľný trh? Je to preto, lebo veľké obchodné reťazce v obchodovaní s potravinami majú dominantnejšie postavenie ako dneska mnohí dodávatelia energií. Bohužiaľ, nespĺňajú podmienky monopolu. Povedali ste, pán poslanec Chren, že za to celé obdobie pokiaľ boli tieto zákony v platnosti, neprišiel žiadny podnet na ministerstvo hospodárstva. Bolo to preto, lebo všetky zákony, ktoré platili až do platnosti zákona č. 140/2010 Z. z., mali tam vsunutú podmienku, ktorá ten zákon robila nevykonateľným, aj zákony, ktoré boli prijaté v roku 2003 za vlády pána Dzurindu, aj zákon, ktorý bol prijatý v roku 2008. Tam bolo zakomponované, aby sa preukázala ekonomická závislosť. Tak nikto nie je závislý od jedného reťazca, ale každý je závislý od systému ako celku, a preto ich postavenie, ak ho hodnotíme individuálne, nie je monopolné, ale len dominantné. Argumentácia, ktorú tiež často počúvame, že zákon narúša vzťahy medzi obchodom a potravinami, že dokonca zapríčiňuje zhoršenie obchodnej bilancie s potravinami a že likviduje domácich spracovateľov, je úsmevná. Pán kolega, mne to pripadá tak, ako keď v jednom výskumnom ústave skúmali blchu a amputovali blche nohu, jednu odamputovali a prikázali, aby blcha skočila. A blcha skočila. Odamputovali jej druhú nohu, prikázali, aby blcha skočila. A blcha skočila. A keď jej odamputovali poslednú nohu a povedali jej, že blcha skoč, blcha neskočila. A záver z tejto vedeckej práce bol, že ak blcha nemá nohy, nepočuje. Tak presne tento záver je, ak to hodnotíte, že tento zákon spôsobil zníženie predaja domácich potravín na slovenskom trhu, že tento zákon spôsobil zníženie výroby domácich potravín. Tak to je presne z kategórie tohto hodnotenia, tak ako to urobili v tomto nemenovanom výskumnom ústave. (Hlas z pléna.) Keď nemá nohy, nepočuje. Bohužiaľ, tento návrh zákona, ktorý dávate na zrušenie, rušíte bez širokej diskusie. Neberiete do úvahy stanoviská samosprávnych organizácii, Slovenskej poľnohospodárskej potravinárskej komory, profesijných zväzov, zväzov spracovateľov, nediskutujete s poľnohospodármi, ako vnímajú tento dosah, iba politicky jednoducho navrhujete ten zákon zrušiť bez toho, aby ste ponúkli určitú alternatívu, akým spôsobom chcete vlastne regulovať alebo vyvážiť vzťah veľmi nerovnoprávny alebo v zlom postavení dodávateľov voči obrovskej sile obchodných reťazcov. Keď som sa vás na to pýtal na výbore pre poľnohospodárstvo, ktorý, mimochodom, neprijal uznesenie k tomuto návrhu zákona, tak ste mi odpovedali, ešte vtedy ste boli v pozícii pána štátneho tajomníka, že to necháte na samoreguláciu, že trh to vyrieši. Bohužiaľ, musím povedať, že vaša samoregulácia a naivná predstava o tom, že trh to vyrieši, fungovať nebude. A nieže dôjde k zníženiu cien a zvýšeniu podielu domácich potravín na pultoch vďaka zrušeniu tohto zákona, ale ten efekt bude práve opačný. A ja som o tom presvedčený, že za krátku dobu na to prídete sám. V predkladacej a dôvodovej správe pán minister uviedol, že zákon sa javí ako neefektívny a neplní účel, na ktorý bol prijatý. Dovolím si povedať, že, bohužiaľ, až zákon č. 140/2010 Z. z. sa stal plne vykonateľným. Bola tým odstránená podmienka, ktorá zákon paralyzovala, aby sa preukazovala ekonomická závislosť dodávateľa od obchodného reťazca alebo odberateľa. A keďže tento zákon vstúpil do platnosti iba 1. mája a do konca septembra bol termín, dokedy mali upraviť veľké obchodné reťazce vzťahy v súlade s týmto zákonom, a hneď po voľbách v roku 2010 v júni ste oznámili a zakotvili aj do programového vyhlásenia vlády, že tento zákon budete rušiť, tak, pochopiteľne, tieto ustanovenia obchodné reťazce prestali brať vážne. Napriek tomu musím povedať, že niektoré reťazce začali pracovať s týmto zákonom a začali presúvať zadnú maržu dopredu. To bol jeden z cieľov tohto zákona. Každý zákon ak má byť uplatnený a má priniesť svoje ovocie, musí byť aj kontrolovateľný a exekutívou vymáhaný. Ak ste hneď po nástupe do vlády oznámili, že tento zákon nebudete kontrolovať, tak, pochopiteľne, nemohol preukázať svoje opodstatnenie. A konštatovanie, že tento zákon nesplnil svoj účel, na ktorý bol prijatý, je skutočne predčasné. Bohužiaľ, zákon platí už dlho. Ale až poslednou novelou alebo posledným prijatím tohto zákona sa stal tento zákon plne sankcionovateľný, vymožiteľný, kontrolovateľný, jasný, zrozumiteľný. Aké však boli ciele tohto zákona o neprimeraných podmienkach obchodných vzťahov medzi dodávateľom a odberateľom, ktorým sú potraviny. Prvým z cieľov bolo sprehľadnenie, stransparentnenie toku peňazí v celej vertikále od poľnohospodára cez potravinára až po obchod a presun zadných marží dopredu. Ak bola kríza najväčšia zatiaľ v mlieku v roku 2008 a ministerstvo financií sa pokúšalo zistiť, kde vlastne je aká marža a koľko dostávajú poľnohospodári, bolo jasných 4,50 Sk za liter mlieka, za to nezabalíte ani vodu do plastovej fľašky, a koľko vlastne mali spracovatelia, čo sa dalo preukázať, a koľko zostalo v obchode vzhľadom na zadné marže, všetky tie bonusy, poplatky, rôzne časové termíny, skontá a tak ďalej, nebolo možné sa dorátať vlastne, koľko z tej celej marže a toku peňazí pri tejto komodite zostáva kde. Preto je nutné posunúť zadné marže dopredu. A preto je potrebné, aby bolo na ne vidno. Tento zákon nestanovuje, aká má byť marža, ale aby bolo na ňu vidno, aby bolo jasné, kde vlastne aká marža zostáva, a aby bolo možné aj s týmto nástrojom pracovať. Druhým cieľom bolo zamedziť zneužívaniu dominantného postavenia na trhu s potravinami a vynucovaniu si neprimeraných podmienok v zmluvách, ktoré by inak dodávateľ nikdy nepodpísal, pokiaľ by nebol nútený spolupracovať s obchodným reťazcom, lebo pokiaľ 80 % potravín sa predáva práve cez veľké obchodné reťazce a akýkoľvek dodávateľ nebude obchodovať s veľkými reťazcami, tak nemá šancu na relevantnom trhu uspieť. A tretím z cieľov bolo zamedzenie vytvárania mimoriadneho zisku, ktorý nemá nič spoločné s obchodom a s predajom potravín, ale tvorí sa napr. za letáky, za logistiku a podobne. Tento zákon, tak ako som povedal, nerieši ani výšku zisku, nereguluje ani nákupné ceny. Ani nebolo nikdy jeho cieľom, aby reguloval výšku zisku, aby zvyšoval podiel domácich potravín na trhu, ani to, za aké ceny, za aké marže by to malo byť. Ciele boli tie, ktoré som povedal. A taktiež tento zákon nenarúša voľný pohyb tovaru, ani kapitálu, nie je v rozpore so žiadnymi pravidlami Európskej únie, nezvýhodňuje domácich dodávateľov oproti zahraničným. Na druhej strane si ani nemyslím, že veľké obchodné reťazce kvôli tomuto zákonu nakupovali potraviny v zahraničí, tak ako ste to povedali. Ciele a úloha tohto zákona je a bola len zamedziť zneužívaniu dominantného postavenia obchodných reťazcov na trhu. K argumentom typu, a to citujem z jedného časopisu, že zákonu sa nepodaril zámer napriek enormnému tlaku určitých lobistických skupín zvýhodniť jednu stranu zo vzťahu dodávateľa a obchodu, musím povedať, že, práve opačne, podarilo sa určitým lobistickým skupinám udržať neregulované dominantné postavenie obchodu voči potravinárom, ktorý sa môže beztrestne zneužívať. Nikdy neboli dodávatelia potravín v takom postavení, aby si mohli diktovať podmienky, a ani v rovnovážnom postavení. Vždy boli na tej slabšej strane. A čím ďalej, tým viac sú na ešte viac slabšej strane. To znamená, že ak sa prezentuje v médiách, že tento zákon vytváral nerovnovážne postavenie dodávateľov potravín voči reťazcom, tak je to minimálne na úsmev. Čo sú to vlastne neprimerané praktiky niektorých obchodných reťazcov. Dovoľujem si niektoré z nich spomenúť, aby aj koaliční poslanci, ktorí sa nevenujú tejto problematike, vedeli, že zrušením tohto zákona, pod čo sa podpíšu, samozrejme, zoberú aj za to zodpovednosť. Obchodné reťazce, ktoré by neprimerané podmienky nevyužívali, by sa vlastne nemali čoho obávať. Ale ten obrovský tlak a krik zo strany veľkých obchodných reťazcov nasvedčuje tomu, že všetky reťazce, ktoré na Slovensku pôsobia, určitým spôsobom toto svoje postavenie využívali a, dovolím si povedať, aj zneužívali. Je to napr. platba za zaradenie dodávateľa do registra dodávateľov. To znamená, že len za to, že váš podnik spracovateľa zaradí do zoznamu dodávateľov potravín, zaplatíte okolo 1 600 až 2 000 eur, keď ešte ste nepredali ani jeden výrobok, neurobili ste obrat za ani jeden cent, len za to, že ste ako potenciálne možný dodávateľ tovaru. Ctené kolegyne a kolegovia, rád by som počul, v ktorom inom segmente obchodu takéto čosi existuje. A je ďalší rad týchto podmienok, platba za zaradenie tovaru do evidencie výrobkov, tzv. zalistovacie poplatky, za každý jeden výrobok. To je presne to isté ako pri zozname dodávateľov, za každý výrobok, o ktorom uvažujete, že budete v danom reťazci predávať, musíte zaplatiť listing. Pohybuje sa niekde rádovo okolo 170 eur. Každý reťazec má nejako inak postavené podmienky, listing používajú takmer všetci. Napr. mliekareň ak má 20 druhov jogurtov a uvažuje o tom, že ich bude predávať na trhu, tak musí dvadsaťkrát zaplatiť 170 eur. Tieto tzv. zadné marže, ktoré musí dodávateľ rôznych poplatkov vrátiť veľkoobchodu, sa pohybujú v rozmedzí 10 až 17 % a slúžia na získanie mimoriadneho zisku. Na rôznych poplatkoch zaplatí stredne veľký dodávateľ aj niekoľko stotisíc až miliónov eur ročne. To, čo ste povedali, že koľko museli vynaložiť veľké obchodné reťazce na prerobenie zmlúv, nemyslíte vážne, tomu hádam neveríte, že zaplatili milión eur za úpravu zmlúv. To vám asi nadiktovali obchodné reťazce alebo Zväz obchodu. Ale to určite nie je pravda. Ďalšie neprimerané podmienky, prenášanie sankcií na dodávateľa. Aj keď nie je za sankciu zodpovedný, napr. príde kontrola a nájde vo veľkom reťazci pokazené potraviny, po lehote spotreby, porušený obal, čokoľvek, za čo dodávateľ nemôže, lebo dodal tovar v plnej kvalite, a dostane obchod pokutu, túto pokutu automaticky presunie na dodávateľa. V ktorom segmente je to možné urobiť? V ktorom obchodnom vzťahu to je možné urobiť? Je to len pri potravinách a len pri veľkých obchodných reťazcoch. Ďalej, vylúčenie nároku na úhradu z omeškania za úhradu faktúry. Ak náhodou si nevšimne obchodný reťazec, že nezaplatil faktúru po 50 dňoch, čo je bežná lehota splatnosti, a omeškal sa o ďalších 30 dní, tak sa dodávateľ zaväzuje, že si nebude uplatňovať náhradu úrokov z omeškania. Poplatok za otvorenie novej predajne alebo remodeling starej predajne. Jeho výška sa pohybuje niekde okolo 166 až 170 eur za každý jeden výrobok. Ak dodávateľ odmietne zaplatiť takýto poplatok, tak bude vylúčený zo zoznamu dodávateľov. V prípade, že reťazec ovláda okolo 20 % trhu, pre dodávateľa to znamená status značného podielu na trhu, si to nevie dovoliť. Spoplatnenie účasti na promočných akciách. Tam je podmienka v zákone do 3 % obratu. Ak si premietnete veľkosť obratu a z toho 3 %, koľkými sa podieľajú dodávatelia na všetkých týchto promočných akciách, letákových a podobných uložením materiálov v regáli na výhodných miestach, tak je to obrovská suma peňazí. Ide do miliónov eur pre stredného dodávateľa. Zavádzacie ceny novo zavedeného tovaru. Ak dodávateľ potravín chce uviesť nový výrobok na trh, tak musí poskytnúť dodatočnú zľavu nad rámec všetkých dohodnutých tých bonusov a zliav, ktoré sú v zmluve. Poplatky za letáky. Sú v rozmedzí od 3 300 eur za položku až po 7 300 eur za položku. Dodávateľ môže mať v letáku aj viacero položiek, povedzme, 10, 20, potom sa poplatok blíži k desiatkam až státisícom eur. Problém je nie to, že sa podieľa dodávateľ na letákovej akcii, ale to, že letákové akcie sú zdrojom mimoriadneho zisku. Ceny letákov sú niekoľkonásobne drahšie oproti tomu, ak by sa objednali tieto letáky na relevantnom trhu. Nikdy nie sú prizvaní dodávatelia potravín na výberové konanie dodávateľa letákov, kto ich bude tlačiť. To znamená, že je to ďalší zdroj zisku. Celé tlačenie letákov je zdrojom zisku. A ja hovorím a myslím si, že je správne, nech si letáky tlačia obchodné reťazce samy, nech znížia nákupné ceny a myslím si, že podstatne výhodnejšie a efektívnejšie budú tlačené letáky a nebude ich toľko lietať po uliciach a smetných košoch. Ďalšie praktiky, ktoré sa používajú, provízie za sprostredkovanie obchodného vzťahu vo výške 1 % z objemu nákupu, provízie za stabilnú spoluprácu vo výške 1,5 % z objemu nákupu, provízie za rozvoj maloobchodnej siete 0,5 % z príslušného objemu, z ročného obratu fixný bonus vo výške 4 až 11 %, rastový bonus vo výške 0,5 až 4 %, logistický bonus vo výške 4 až 5 %. Logistický bonus alebo logistika presne je v tej istej dimenzii ako letáky. Ak by si objednávali logistiku na relevantnom trhu, tak je to za podstatne lacnejšie peniaze, ako si to musia realizovať cez obchodné reťazce, cez ich logistické centrá. Podpora predaja sa pohybuje niekde rádovo od 1 650 eur až po 3 300 eur za rok. Pri marketingu je to 3,5 až 5,5 % ročného obratu. Spätné odobratie tovaru dodávateľom alebo tzv. odpisový bonus. Často sme svedkami, že poľnohospodár prinesie v piatok jablká do veľkého obchodného reťazca, ktoré sa nepredajú a sa mu vrátia naspäť. Pekár prinesie objednaný počet chlebov alebo rohlíkov, ktoré sa nepredajú, a reťazec mu ich vráti naspäť. Nikoho nezaujíma, čo spraví s tými nákladmi a kto ich zaplatí. Samozrejme, boli obchodné reťazce kreatívne a vymysleli si odpisový bonus. To znamená, že vyrátali si, koľko im robili vratky tovaru. A povedali: „Nebudeme vám vracať tovar, ale budeme vám fakturovať tzv. spätný bonus.“ Čiže nebolo treba nič iné urobiť, len zlepšiť systém objednávania, spresniť systém objednávania, a ten odpisový bonus sa stal zdrojom ďalšieho príjmu, ďalšieho zisku. Poplatok za podnikovú oslavu. Nedávno oslavovala BILLA 15. výročie vstupu na slovenský trh. No tak sa patrilo prispieť 15 % nad rámec dohodnutých poplatkov, lebo také výročie je predsa, malé zľavy sa neakceptujú. Poplatok za vystavenie faktúry. Vážený pán minister, ctené kolegyne, kolegovia, kto platí z dodávateľov za to, že vystavíte faktúru? Kto za to platí? Veď to je štandard a súčasť obchodu. Ale pri predaji potravín sa vystavujú poplatky za vystavenie faktúry, 1 % za to, že sa zaplatí skôr, ako je to dohodnuté vo faktúre. Ak je splatnosť 50 dní, zaplatí to obchodný reťazec na 49. deň, tak si zníži cenu o 1 %. Bežnou praxou sú tiež nanútené retroaktívne zmeny v základnej zmluve, bohužiaľ, vždy v prospech odberateľa. Dlhodobý predaj za nižšiu cenu ako je nákupná cena. O tom tu bola zmienka, že to je v neprospech spotrebiteľov. Dovolím sa pri tomto bode zastaviť sa trošku dlhšie. Zákon zakazuje dlhodobý predaj potravinárskeho produktu za cenu, ktorá je nižšia ako nákupná cena obchodného reťazca, od výrobcu. Výnimkou môžu byť zriedkavé, časovo obmedzené akcie, výrobky, ak sa blíži dátum spotreby, ak je výrobok pokazený alebo ak sa robí prestavba predajne alebo sa mení sortiment a tak ďalej. Ale čomu to slúži, prečo vlastne obchodné reťazce chcú predávať iba niektoré výrobky pod nákupné ceny? Tieto výrobky, ktoré sa takýmto spôsobom snažia predávať, a predávajú ich, sú tzv. pôvodcovia premávky. Sú to výrobky, na ktoré sa lákajú zákazníci s tým, že sa navýšia ceny iných výrobkov. Keď sa nalákajú zákazníci do obchodu, si zákazník ani nevšimne, že aj iné výrobky, ktoré popri tom kupuje, sú podstatne drahšie, ako sú títo pôvodcovia premávky. Sú to napr. pivo, rohlíky, mlieko, banány. To sú tie, o ktorých často počujeme v rozhlase, že ten a ten obchodný reťazec má vynikajúcu akciu, predáva za takúto cenu. Ďalším negatívom tohto javu je, že ak jeden reťazec ponúka takúto akciu, okamžite nastúpi druhý reťazec a tomu dodávateľovi povie: „Aj ja chcem takúto cenu, ale, samozrejme, aj so ziskom.“ Takže je enormný tlak vytváraný na dodávateľa takejto potraviny, aby znížil svoju cenu, keďže iný reťazec ju predáva už za oveľa nižšiu cenu, ako je jeho nákupná cena. V niektorých členských štátoch Európskej únie obchodné reťazce už tradične vykonávajú najagresívnejšie propagácie na základné potraviny, ktoré pôsobia ako tzv. tí pôvodcovia premávky, pretože treba kupovať často, pričom sa dvíhajú rozpätia pri iných výrobkoch, o ktorých spotrebitelia veľa nevedia. Títo tzv. pôvodcovia premávky sa často predávajú hlboko pod cenu. V Belgicku, Francúzsku, Írsku, Taliansku, Luxembursku, Portugalsku, Nemecku, ako aj Španielsku, Grécku je za istých okolností predaj potravín pod nákupnú cenu zakázaný. Celkovo tento zákaz platí v 12 krajinách Európskej únie. Uvedená praktika zákaz predaja pod výrobné náklady vo Francúzsku je vyložene zakázaná. Ako príklad budem citovať článok L442-2 Obchodného zákonníka: „Ak obchodník predáva alebo oznámi, že bude predávať výrobok taký, ako ho nadobudol, za cenu nižšiu, ako bola jeho skutočná nákupná cena, bude potrestaný pokutou 75 000 eur. Táto pokuta môže dosiahnuť až na polovicu výdavkov za reklamu v prípade, ak reklamná informácia, bez ohľadu, na akom nosiči je uvedená, informuje o cene nižšej, ako je skutočná nákupná cena. Ukončenie takejto reklamy môže byť prikázané za podmienok stanovených v článku L. 121-3 zákonníka o spotrebe. Skutočná nákupná cena je NETTO jednotková cena uvedená na nákupnej faktúre, znížená o všetky ostatné finančné príjmy odsúhlasené predajcom, vyjadrené v percentách jednotkovej ceny výrobku a zvýšená o dane z obratu, príp. spotrebnej dane a o cenu dopravy...“ Čiže nie je to len výmysel slovenského zákona. Tento jav je negatívny a 12 krajín v Európskej únii ho má zakotvený vo svojej legislatíve. Celý rad ďalších nanajvýš pochybných praktík, ktoré si obchodné reťazce môžu presadiť vďaka svojmu dominantnému postaveniu, má viacero závažných dôsledkov. Dramatický pokles počtu dodávateľov, čo v konečnom dôsledku nie je nič iné ako znižovanie konkurencie. Obeťou sú malé a stredné podniky, pričom podpora malého a stredného podnikania je jednou z deklarovaných priorít Európskej únie. Likvidácia menších predajní, ktoré sa nachádzajú v blízkosti bydlísk občanov, ale nemôžu uniesť konkurenčnú prevahu veľkých obchodných systémov dosiahnutú vďaka možnosti uplatňovať krajne neetické praktiky. I v tomto prípade ide o zníženie konkurencie. Vo Francúzsku sa takto medzi rokmi 1966 až 1998 znížil počet menších obchodov s potravinami z 200 000 na 60 000, čo je viac ako 70 %. Doplácajú na to slabšie sociálne vrstvy. Ďalšie závažné dôsledky sú sociálne dopady. Zánik časti dodávateľských firiem a menších predajní je zdrojom nezamestnanosti. Podľa odhadu európskej poľnohospodárskej organizácie COPA-COGECA každoročne zaniká v Európskej únii 450 000 pracovných príležitostí iba z dôvodu neskorších platieb. Obchodné reťazce orientujú svoj dopyt na dodávky väčších množstiev potravín, ktoré majú stále nemenné vlastnosti a akosť, hoci bezprostredný ekonomický záujem takéhoto prístupu je evidentný, je v rozpore s niektorými deklarovanými prioritami Európskej únie, ktorými sú podpora regionálnej typickosti a trasability potravín, ktorá v konečnom dôsledku prispieva aj ku kultivovaniu spotrebiteľa. Nositeľmi regionálnych vlastností a vystopovateľnosti sú ale malé a stredné podniky, ktoré zanikajú. Máme záujem o rozmanitosť chutí, a nie o unifikáciu chutí, Dopad na spotrebiteľov, zníženie sortimentu a stagnácia kvality potravín, výsledok permanentného tlaku na znižovanie cien a nedostatku prostriedkov na inovácie, pretože disponibilné prostriedky sa musia odovzdávať obchodným reťazcom formou zadných marží. V zložení niektorých základných potravín stále viac dominujú náhradné zložky, ako je sója, hydinový separát, namiesto mäsa. A spracovatelia sú otvorene zavádzaní spôsobom označovania a miestom predaja určitých výrobkov, výrobok z rastlinných tukov podobajúci sa syru alebo maslu je predávaný medzi syrmi alebo maslom. Nakoniec dochádza k nárastu spotrebiteľských cien, ktorý je priamym dôsledkom odstránenia konkurencie. Na Slovensku sme boli toho svedkami. V nedávnej minulosti sme zažili to, za aké ceny sa predávali zemiaky, za aké ceny pred 4 rokmi sa zaorávala kapusta, za 1 korunu ju nemal kto kúpiť, dneska stojí na pultoch 12 korún, nie preto, že sa cena zvýšila vo všetkých krajinách Európskej únie, ale preto, že na Slovensku ten nárast cien bol podstatne vyšší. Ale k tomu sa dostaneme. Novým prvkom je tzv. rastový bonus. Pre rok 2011 je nastavený, povedzme, v obchodnom reťazci TESCO na 7 %. A na záver som si nechal takú pikantnú podmienku, ktorá sa dostala do obchodných zmlúv v spoločnosti METRO, ktorou je záloha za pokutu za nedodanie tovaru. Pán bývalý štátny tajomník Chren, presne je to tak, ako by vám dopravná polícia každý mesiac vystavila faktúru, zálohu, za pokutu za prekročenie rýchlosti, pričom na konci kvartálu by vám tie peniaze vrátili, keďže neprekročili ste rýchlosť, a znovu vystavili novú faktúru, zálohu, za pokutu za prekročenie rýchlosti. O nič nejde, len o užívanie cudzích peňazí. Tento stručný prehľad podmienok a poplatkov, samozrejme, neznamená, že všetky obchodné reťazce uplatňujú všetky z nich. A sadzba je rozdielna. Väčšinou býva praktika, keď je nižšia sadzba inde, navýši sa pri inej praktike. Všeobecne, výška ročných poplatkov, bonusov, rabatov a skont jedného dodávateľa dosahuje od 17 po 27 % z tržieb. Je nutné, aby sme dokázali udržať monopolné praktiky obchodných reťazcov v patričných medziach a dodržiavania etiky v obchodných vzťahoch. Toto bol cieľ zákona, ktorý sa chystáte zrušiť. Návrh zákona neprikazuje, akú majú mať obchodné reťazce maržu. Nech ju majú, akú ju chcú mať, nech je na ňu vidieť. Preto je prehľadnejšie, ak by sa zadná vynucovaná marža posunula dopredu. Toto je tiež jeden z cieľov tohto zákona. A začalo sa to po prijatí tohto zákona aj realizovať. Povedzme, obchodný reťazec TESCO začal odstraňovať zadné marže, znížil nákupné ceny, pochopiteľne, a presunul svoju maržu dopredu. Je to transparentné a je to cieľom, aby bolo vidno na tieto marže, aby sa letákové akcie realizovali vpredu. A ak to je nákladom podpory predaja, prosím, nech sa páči, nech je to vpredu, nech na to vidno, nech sa transparentne robia verejné obstarávania a nech sú súčasťou týchto obstarávaní tlačenia letákov a logistiky aj tí, ktorí to majú platiť. To sú dodávatelia potravín, ktorí sú z tohto vynechaní. V programovom vyhlásení vlády uvádzate, že vláda Slovenskej republiky bude riešiť nerovnosti v reťazci prvovýrobca a spracovateľ – obchod aj na úrovni Európskej únie, teda aj na domácej scéne. Bohužiaľ, nepredkladáte nič. Rušíte zákon, navrhujete zrušiť zákon, ale nepredkladáte žiadne iné riešenie. Akým spôsobom sa bude tento nevyvážený vzťah regulovať? Jediné, o čom hovoríte, je, že nastúpi samoregulácia. Ako je to v zahraničí. Po tom, ako niektoré obchodné praktiky reťazcov presiahli únosnú hranicu, prikročila väčšina štátov k prijímaniu regulačných opatrení. Zákony upravujúce obchodné vzťahy existujú vo väčšine európskych krajín, pre ilustráciu uvediem Francúzsko, Veľkú Britániu a Maďarsko. Francúzsko je jedinou európskou krajinou, kde je legislatíva skutočne účinná, kde funguje kontrola a kde už boli za porušenia zákona vynesené súdne rozhodnutia a vysoké pokuty. Francúzsko sa touto problematikou začalo zaoberať začiatkom deväťdesiatych rokov. A predmetné texty Obchodného zákonníka boli odvtedy niekoľkokrát novelizované. V novelách boli zakaždým upravované nové aspekty obchodných vzťahov, pretože veľkodistribúcia tam vždy našla spôsob, ako platnú legislatívu obchádzať. Významné novely upravuje najmä stanovenie platobných lehôt pre poľnohospodárske produkty, zákaz predaja za stratu a sankcionovanie neprimerane nízkych cien, v súvislosti s rôznymi poplatkami bolo stanovené, že obchodník, ktorý požaduje v rámci tzv. obchodnej spolupráce finančné podieľanie sa na marketingu, musí s dodávateľom vopred uzatvoriť príslušnú zmluvu a dokázať, že služba (propagačná akcia, uvedenie v katalógu ap.), ktorú fakturuje, bola skutočne poskytnutá a že fakturačná cena jej zodpovedá. A rôzne zľavy a ani obchodná spolupráca nemôžu byť retroaktívne, nemôže dôjsť k náhlemu ukončeniu obchodných vzťahov bez vypovedacej lehoty, čo sa často deje. Ďalej sú to možnosť so súhlasom štátu zablokovať marže obchodníkov, stanovenie rámcových podmienok pre rôzne propagačné akcie, sankcie za jednostranné a neodôvodnené vrátenie tovaru, zákaz holandských dražieb poľnohospodárskych výrobkov a sprísnenie sankcií. Práve Francúzsko je príkladom toho, že po dlhodobejšom úsilí je možné dosiahnuť aspoň čiastočné zlepšenie situácie najmä tým, že situácia sa stane transparentnejšia. Všetky inkriminované poplatky totiž z väčšej časti predstavujú čistú zadnú maržu obchodníka a nefigurujú tak v žiadnej štatistike, čo umožňuje obchodným reťazcom oficiálne deklarovať svoj zisk na výrazne nižšej úrovni, než v skutočnosti je. Zaujímavá je napr. skutočnosť, že v zákone zadefinované formy zneužitia ako zákaz predaja pod výrobné náklady, stanovenie lehoty splatnosti, represie z neskorých platieb, zákaz vracania čerstvého tovaru, náhle ukončenie objednávok a podobne sú vnímané ako ohrozenie všeobecných hospodárskych záujmov štátu, a nie ako vydieranie slabšieho zo strany silnejšieho. Je tu garantovaná anonymita obetí na súde, pretože nemusia vystupovať v úlohe žalobcov. Rovnako je to i s ponímaním zmluvnej slobody, zmluvné strany sa jednoducho nemôžu dohodnúť v rozpore so zákonom, celý systém je založený na úzkej spolupráci medzi vyšetrovacími orgánmi a súdmi. Pritom súd vstupuje do hry nielen v prípade odvolania proti správnej sankcii, ale hneď na jej začiatku. Anonymita dodávateľov zaručuje aj tento zákon, ktorý sa chystáte zrušiť, keďže zákon umožňuje, aby do tohto vzťahu vstúpili samosprávne organizácie, ministerstvo pôdohospodárstva, ktoré bolo poverené vykonávaním kontroly. Ak zistí, porušovanie zákona, môže samo vstúpiť do tohto procesu. A súčasne chráni dodávateľa potravín voči reťazcom, lebo je známe, že ak ktorýkoľvek dodávateľ potravín vystúpi proti obchodným reťazcom, je vylistovaný, je vylúčený z dodávateľov. Preto ste nedostali žiadny podnet od žiadneho dodávateľa potravín. Vo Veľkej Británii viedla veľká nespokojnosť dodávateľov koncom deväťdesiatych rokov k dôležitému vyšetrovaniu komisie pre konkurenciu. Po odhalení závažných problémov sa štyri najväčšie britské obchodné reťazce zaviazali dodržiavať tzv. supermarket Code of Practice, kódex, ktorý v 25 bodoch uvádza neprimerané podmienky a povinnosti supermarketu a má právnu účinnosť. V súčasnosti je snahou tohto kódexu sprísňovať a zaviesť funkciu ombudsmana na dozor nad predmetnými vzťahmi, ktorý bude mať právomoc ukladať supermarketom vysoké pokuty. Taktiež je v návrhu zákona alebo v zákone, ktorý chcete zrušiť, upravený aj kódex, etický kódex, ktorý si môžu účastníci obchodných vzťahov medzi sebou upraviť. Ak ste ho nečítali, v § 5, vám ho prečítam: „Na účely zamedzenia neprimeraných podmienok sa môžu účastníci obchodných vzťahov dohodnúť na prijatí etického kódexu, ktorý v súlade s týmto zákonom a ostatnými všeobecne záväznými právnymi predpismi podrobnejšie ustanoví kritériá čestných a transparentných obchodných vzťahov.“ A bod dva tu hovorí ďalej: „Dňom pristúpenia účastníka obchodného vzťahu k etickému kódexu sa etický kódex stáva pre tohto účastníka záväzným. Kontrolu neprimeraných podmienok v obchodných vzťahoch podľa etického kódexu vykoná osoba poverená signatármi etického kódexu.“ Čiže ak chcete zaviesť etický kódex, upozorňujem, je v tomto zákone, myslím si, dostatočne upravený. Podobné riešenie majú v Maďarsku. Ak sa pozrieme na to, čo ste povedali, že tento zákon spôsobuje zvýšenie cien potravín, tak vám chcem povedať práve, akým spôsobom sa formulovali ceny potravín na Slovensku. Prvé prišli kvety a boli sme svedkami, keď sa predávali ruže za 8 korún v tržniciach a slovenské kvety boli zlikvidované. Dnes ruže u nás 8 korún nestoja, 90 % týchto kvetov pochádza zo zahraničia, Slovensko je úplne závislé od ich dovozu. A zlikvidovali sme všetkých producentov kvetov. Nedali sme im šancu, aby dokázali zlepšiť svoje podmienky na to, aby boli schopní konkurovať aj kvalitou, aj cenou. Dumpingové ceny zlikvidovali výrobu, nasledovala zelenina, potom ovocie a postupne ďalšie a ďalšie produkty. A Slovensko týmto tempom bude naďalej strácať produkciu potravín a bude ďalej viac a viac závislé od dovozu potravín. Uvediem iba pár cien, ktoré uviedla Európska komisia vo februári tohto roku, percento zmeny spotrebiteľských cien potravín v porovnaní s decembrom 2009 a decembrom 2010. Ak sa pozrieme na práve spomínané komodity, ktoré boli prvé zlikvidované na Slovensku, vidno aj pomer nárastu cien pri zelenine. Kým v Európskej únii narástla jej cena o 11 %, na Slovensku to bolo 36,6 %. A k tým 11 % prispelo aj tých slovenských 36,6 %. Toto je dôsledok nárastu cien. A toto je dopad na slovenských občanov práve aj správaním sa a vymáhaním si dominantného postavenia a neprimeraných podmienok voči dodávateľom, ktorí sú postupne likvidovaní, vytláčaní z trhu. A ceny potravín, ktoré potom následne dovážame, sú iné ako tie, za ktoré sú likvidovaní. Pri ovocí kým v Európskej únii narástli jeho ceny o 4,8 %, na Slovensku to bolo 14,1 %, pri olejoch, tukoch to je 2,6 % v Európskej únii, 7,1 % na Slovensku, pri potravinách celkom to je v Európskej únii 2,8 %, na Slovensku 6,7 %. A k tým 2,8 % znovu prispieva aj Slovensko tými 6,7 %. O tomto zákone bolo popísaných veľa neprávd, aj v médiách. Aj boli prezentované, a nakoniec aj pánom poslancom Chrenom tuná v priamom prenose, čo všetko spôsobuje negatívne tento zákon, že napr. zláka z akciových cien. To nie je pravda. Na akciách sa podieľajú dodávatelia potravín v 3 %, len, bohužiaľ, ak niekto chce predávať a znižovať ceny, tak by to mal robiť za svoje peniaze. Veľmi... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.) Zajtra budem pokračovať.