Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2014-12-11):
Ďakujem za slovo, vážená pani podpredsedníčka Národnej rady Slovenskej republiky. Vážení členovia vlády Slovenskej republiky, vážený pán podpredseda vlády, kolegyne, kolegovia, hostia, zareagujem na odpoveď na moju interpeláciu, ktorá je v aktuálnom zozname zaradená pod poradovým číslom 16. Je to interpelácia, ktorú som adresoval premiérovi, predsedovi vlády Slovenskej republiky pánovi Robertovi Ficovi. Dopredu poviem, hneď na úvod, to, čo sa zvykne hovoriť na záver, že nebudem žiadať, aby sa hlasovalo o tejto odpovedi. Možno sa spýtate na dôvod. Ja mám dôvod jasný. To, čo mi poslal pán premiér, nepovažujem za odpoveď na moju interpeláciu. Dokonca sa domnievam, že pán premiér to ani nečítal, zrejme to podpísal, verím, že podpisuje listiny sám, ale keby mal chuť a čas sa zoznámiť s predmetom toho, na čo som sa spytoval, a zamyslel sa nad svojimi povinnosťami najvyššieho hospodára tejto krajiny, tak verím, že by tento list, ktorý by som mal nazvať odpoveďou, ale za odpoveď ju nepovažujem, nepodpísal. Takže hlasovanie máme vybavené, nežiadam hlasovať, pani podpredsedníčka. Musím povedať, že táto interpelácia mala istú predohru. Ja by som ju dokonca nazval, že je to interpelácia č. 2 v istom tématickom zmysle, pretože jej predchádzala interpelácia č. 1, ktorú som adresoval ministrovi pôdohospodárstva a rozvoja vidieka pánovi Jahnátkovi. Tá moja interpelácia, keď ju nazveme č. 1, bola vedená dobrým úmyslom, spýtať sa na veci, ktoré znepokojovali množstvo ľudí v štátnom podniku Lesy Slovenskej republiky, a to tak interných, teda vlastných zamestnancov, ako aj externých, teda spolupracovníkov. Keďže táto interpelácia neni predmetom mojej odpovede, tak len v kocke. Dozvedel som sa, že existuje vážne podozrenie, že verejné obstarávanie na odvoz dreva v tomto podniku bolo zmanipulované. Naozaj som nedisponoval žiadnymi presnejšími faktami, pretože informácií prichádza veľa a určite človek dopredu zbystrí pozornosť, že nie všetky musia byť pravdivé. Nuž, tak som teda napísal pánovi ministrovi Jahnátkovi a dostal som odpoveď a tá odpoveď mala svoju cenu, na rozdiel od tých informácií, ktoré predtým boli neoverené, tu som mal odpoveď ministra vlády Slovenskej republiky podpísanú. A z tej odpovede som vyčítal, že všetky podozrenia, ktoré som mal vo veci toho, že verejné obstarávanie nebolo kóšer, mi pán minister potvrdil. Potvrdil mi hlavne tú okolnosť, že ak roky dozadu – a trvalo to až do apríla tohto roku – vozili drobní prepravcovia dreva drevo z odvozných miest na sklady odberateľa, to je jedna z mnohých fáz výroby dreva, keď to takto nazvem surovo, aj keď drevo sa nevyrába, ale niekedy to lakonicky takto lesníci nazývajú, tak že táto fáza dreva sa mimoriadne verejným obstarávaním predražila, pretože pán minister mi presne uviedol, že v roku 2013 kubík takto prepraveného dreva stál 4 eurá 26 centov a verejné obstarávanie na tento výkon, ktoré bolo zorganizované spôsobom, ktorý ešte pripomeniem, stálo a bude stáť 6 eur 33 centov. Zdanlivo nepatrný rozdiel, ale treba si uvedomiť, za prvé, že hovoríme o nie jednom roku, tak ako bol obligátny spôsob obstarávania dodávateľov tohto výkonu, ale hovoríme o štyroch rokoch. Možno sa tu môže baviť niekto o množstve kubíkov, ktoré sú s tým spojené, ale stále budem hovoriť o miliónoch. Moja informácia hovorila, že ich je 1 500 000 ročne, do roka, teda za štyri roky, na ktoré je urobené verejné obstarávanie, 6 miliónov. Nemusíme ísť na presnú kalkuláciu, pretože presné čísla v tejto chvíli možno nie sú potrebné. Potrebné je povedať, že týmto verejným obstarávaním sa to, čo doteraz stálo isté množstvo peňazí, predražilo na najbližšie štyri roky o 10 až 11 mil. eur. Povedal som, že zmienim aj otázku, kto robil verejné obstarávanie. Doteraz si to za tie roky robili závody sami. V každom regióne je dostatok malých prepravcov, tí vygenerovali istú cenu, spomenul som, bola to tá cena 4 eurá 33. Ľudia na tých lesných závodoch boli dostatočne skúsení a poučení, aby túto súťaž vedeli urobiť. Súťaže sa tam robia, odkedy platí verejné obstarávanie, na Lesoch úplne bežne a na množstvo ďalších výkonov, pretože nejde len o odvoz, množstvo, oveľa viacej máme približovacích súprav, traktorov. To tí ľudia všetko zvládnu. Majú na to školenie, certifikát, vedomosti. Ale keby aj sme chceli urobiť veľkú súťaž, takú, aby sme teda možnože nezaťažovali personál prevádzkový z externého prostredia, z lesných správ, nuž Lesy Slovenskej republiky, štátny podnik, Banská Bystrica, generálne riaditeľstvo má špecializovaný útvar, v ktorom pracuje niekoľko naozaj špičkových pracovníkov, ktorí sú na toto špeciálne vyškolení a nerobia nič iné. Tak to bolo vždy, tak sa to robilo doteraz. Až vo chvíli, keď bolo potrebné získať nejakého iného partnera, pretože zdanlivo táto sada ľudí, ktorá má certifikát, kvalitu a skúsenosti, nepostačovala na nové verejné obstarávanie, a preto bola nájdená externá firma. Našla sa spôsobom, ktorý sa nazýva teda ako nejaké prehliadnutie ponúk. Nebola to verejná súťaž. A v tomto zmysle sa našiel dodávateľ, ktorý, teda dodávateľ prác spojených s výkonom verejného obstarávania, tento výkon urobil podľa mandátnej zmluvy na 23-tisíc eur vrátane DPH a súťaž prebiehala v jeho kuratele. Možno ešte aj v tejto chvíli by sme mohli povedať, no dobre. Zvýšili sa ceny o 49 %, ideme na viacero miliónov, ktoré, môže to byť otázka diskusie, do akej miery ich považujeme za manipuláciu a do akej miery za nejaký nárast cien. Ja som to pripustil aj verejne, že 5, 7, 8 %, ak nám pohonné hmoty stúpajú, mohlo by byť aj primerané. Aj keď – na potvoru – pohonné hmoty dlhodobo klesajú. Ale o 49 % zvýšiť hodnotu zákazky nie je celkom ani na prvé, ani na druhé a dokonca ani na tretie počutie v poriadku. To naozaj nezaváňa ničím iným ako manipuláciou a je to aj manipulácia. Pretože takýto spôsob nemožno považovať za cieľ verejného obstarávania, aby obstarávateľ sa snažil nájsť kohosi veľmi drahého, keď vieme, že doteraz to fungovalo za výrazne lacnejších podmienok. Ale povedzme, nájdu sa aj na to zdôvodnenia. Ja viem, že sa budú hľadať, lebo prípad bude mať svoje pokračovanie a ja hovorím chvalabohu. Ale je tu aj otázka takých vecí, ako je napríklad otázka dodatočného menenia podmienok takejto súťaže. To už zaváňa niečím, čo neni možno nazvať inakšie ako podozrením z trestného činu manipulácie verejného obstarávania. Čo sa stalo? No to, že podmienky, ktoré boli deklarované, konkrétne sa jednalo o emisnú normu Euro 4 pre, z roka na rok sú v súlade s Európskou úniou podmienky na emisné normy prísnejšie, takže bola aj stanovená podmienka, že tie autá v tej súťaži musia mať Euro štvorku, ale zistilo sa, že nemajú všetky, tak dodatočne, po uzavretí súťaže sa Euro štvorky zmenili na Euro trojky. Na to je aj písomné rozhodnutie. To znamená, že tí, ktorí boli vyautovaní z tejto súťaže, by dneska mali celkom oprávnene povedať, zrušiť súťaž a môžeme ísť ešte raz na verejné obstarávanie. Ale to nebola jediná finta s tou Euro štvorkou. Keby sa pán premiér zaoberal bližšie mojou interpeláciou a keby poveril svojich ľudí, aby mu zistili podrobnosti, zistil by aj oveľa dôležitejšie a zaujímavejšie veci, že to, aby sa zbavili tých malých dodávateľov, tých efektívnych, lacných a dlhodobo fungujúcich, tak nestačila iba Euro štvorka, ktorú potom zmenili na Euro trojku, poviem aj prečo, ale bolo treba urobiť aj také veci, akože môže sa tejto súťaže zúčastniť iba ten, ktorý za tri roky bude mať obrat 10 mil. eur, kto dá zábezpeku 300-tisíc eur, kto má najmenej 26, 33, 40 áut. Jednoducho, urobilo sa všetko pre to, aby sa povedalo tým lacným, efektívnym, doteraz fungujúcim: Chlapci, idete z kola von. Myslím si, že toto všetko si mal pán premiér dať preveriť, lebo ja som ho nežiadal, aby začal konať ako vyšetrovateľ. Vyšetrovatelia majú svoje lehoty a termíny, ale aby začal konať ako najvyšší hospodár tohto štátu. Keďže súťaž bola netradične uzavretá na štyri roky, nie na rok, ako to bolo doteraz, a keďže každým dňom sa škody z titulu tejto súťaže zväčšujú, tak som ho poprosil, aby zastavil platnosť zmlúv, ktoré z týchto súťaží vzišli. Pretože zatiaľ tá škoda nie je tých 11 mil., zatiaľ iba pár stotisíc, lebo to funguje iba od 1. mája, ale keďže vieme, že v situácii, keď sa pravidelne zvyšujú škody, keď hladina stúpa, tak sa vtedy nehráme na odkazy, že obráťte sa na vyšetrovateľov alebo na úrad verejného obstarávania, vtedy konáme. A konať má hospodár krajiny razantne a má na to aparát aj oprávnenie a patrí to medzi jeho povinnosti. Pán premiér sa tým vôbec, ale vôbec nezaoberal. A ja som mu napísal ešte jednu vec v tej interpelácii, že všetko nás raz dobehne. Je to také obľúbené, často používané vyjadrenie, ale je pravdivé. Pána premiéra dobehol rok 2009 v časoch, keď v jeho prvej vláde patril tento podnik pod kuratelu HZDS, v časoch, ktoré nemožno nazvať inakšie ako doba temna z hľadiska pohľadu lesníkov na to, čo sa dialo v štátnych lesoch. To boli časy, ktoré verím, že už nikto nechce, aby sa zopakovali, ani pán premiér Fico. Ale vtedy mal možnosť povedať: Nevidím všetko, to nie ja, to Mečiar. Vtedy sám sa vyjadril veľmi záväzným rozhodnutím, že si uvedomuje vážnosť situácie v tomto najbohatšom a najväčšom štátnom podniku a že rozhodne sa hlási všetkými desiatimi k tomu, aby sa v tom podniku vykonali zásadné zmeny, štrukturalizačné, organizačné, možno aj personálne, aby k takému niečomu, čo bolo skutočne nie riadenie tohto veľkého podniku, ale jeho doriadenie, sa už nemohlo nikdy zopakovať. Nedodržal slovo. Prešli roky, ja nevravím, že sa vrátil mečiarizmus do tohto podniku, ale vrátili sa spôsoby, ktoré už dnes pán premiér Fico nemôže povedať, že to je koaličný partner. A mne je to veľmi ľúto, naozaj, úprimne, ja s tým podnikom nieže súcitím, ja ho mám totižto rád. A nemám rád ľudí, ktorí mu škodia, lebo ja som preň odpracoval desiatky rokov a myslím, že nebolo všetko zlé, čo som tam urobil. A to, že dnes máme pred sebou takéto smutné odpovedanie pána premiéra na moju interpeláciu, keď sa nezachoval ako najvyšší hospodár, ale keď sa zachoval ako úradník, ktorý potrebuje vybaviť interpeláciu, lebo zákon mu to hovorí, aj tak mi prišla na 33. deň, takže zákon nebol celkom dodržaný, ale to je naozaj v tejto súvislosti obyčajný detail, tak toto ma mrzí. A viete, keby ten pán premiér chcel ešte hlbšie ísť do veci, on by zistil ešte jednu neuveriteľnú vec, že vlastne tie autá, ktoré prehrali tú súťaž a ktoré sa dostali z kola von, išli do autu, lebo nesplnili podmienky, ani sa len nehlásili, vedeli, že sú nesplniteľné, viete, čo robia tie autá dnes vo väčšine prípadov? Ony vozia. Totižto špeciálne autá, ktoré majú hydraulické ruky a sú pripravené len na odvoz dreva, nemajú veľa možností, kde sa uchytiť. To nie je kamión, že raz ho naložím paradajkami a potom tam zoberiem nejaké hliníkové odliatky. A viete, za čo vozia? No, urobím takú odbočku. Lesy Slovenskej republiky povedali, že preto musia takýmto spôsobom tú súťaž urobiť, lebo tie ceny boli doteraz nízke a poškodenie lesných ciest spôsobené preťažovaním vozidiel je jednoducho tým, čo ich trápi, a preto sa snažili, aby tá cena išla vyššie, a oni vlastne prejavili taký do istej miery aj možno akceptovateľný ústretový úmysel, pomôcť svojim dodávateľom mať vyššie ceny, pretože, no nie je to pravda, pretože tento podnik má vypracovaný dokument, ktorý jednoznačne hovorí o tom, aké môžu byť kubatúry na jednotlivých autách, a keby toto tvrdil naďalej, tak by som musel, a verím, že to nebudem musieť povedať, že nedodržiava vlastné predpisy. Ale dôsledok je ten, že tí malí dodávatelia vozia a – k tomu ešte dodatok – vozia za menej. Oni vozia za menej, ako vozili, keď boli napriamo s Lesmi Slovenskej republiky, lebo noví, veľkí víťazi, frajeri, ktorí to vyhrali s 50-percentným navýšením, povedali: Chlapci, môžete robiť u mňa, ale budete mať o pár desiatok percent menšie sadzby. Tie sadzby existujú, aj tí ľudia existujú. To sú desiatky malých dodávateľov. Takže viete, keď som sa včera dozvedel, že som obvinený z trestného oznámenia, teda z trestného činu ohovárania a poškodzovania dobrého mena, na jednej strane ma to zamrzelo, pretože ja tomu podniku nechcem kaziť meno, ja ho mám naozaj rád, ale nikdy nebudem súhlasiť s tým, aby mu kazili dobré meno takéto nečestné kšefty. Nikdy. A je to nečestné. A ak si niekto myslí, že to neni krádež, tak potom nech mi povie, ako to mám nazvať. Ten podnik nepatrí ani ministrovi, ani poslancom, patrí občanom Slovenskej republiky. A tí ľudia majú právo sa spytovať, ako sa tam hospodári. A keď sa tam hospodári zle, tak sme tu na to, aby sme o tom rozprávali. Premiéri, ministri, poslanci, nebudú rozprávať tí ustráchaní šoféri ani tí lesníci, tí sa boja. Tí potrebujú svojich 400 – 500 eur zarobiť a chcú mať istotu, že ich budú zarábať aj naďalej, lebo vieme, ako to končí s tými, ktorí majú odvahu prehovoriť tam, kde ostatní mlčia. Takže musia prehovoriť poslanci a poslanci to nazvú, že to je krádež. A keď budem najbližšie vypovedať vďaka tej žalobe zo včerajška o týchto veciach pred vyšetrovateľom, tak verte, že nebudem hovoriť, že som to tak nemyslel, lebo je to krádež a občania Slovenska boli okradnutí. Viete, ono to je taký proces, ako keď sme tu mali tie dvojdňové rokovania minule. Začali sme v nejakom bode A a kým sme prišli do bodu B, tak sa tu kadečo vynorilo na povrch. A tak to bude aj v tomto prípade. Denne prichádzajú informácie o tom, že, pán Mičovský, ani 10 % nepoznáte z toho, čo sa deje. Ja vôbec nemienim hovoriť ani tu na mikrofón, ani kdesi bokom medzi vás, že čo sa všetko šušká, že kto je za tým a aké sú tie desiatky a kam odchádzajú. To ma nezaujíma. Budem hovoriť iba o faktoch, ktoré viem dokázať. A preto považujem odpoveď pána premiéra za absolútne nedostatočnú, pretože si nedal námahu sa s podstatou tejto veci zoznámiť a nekonal, ako má konať najvyšší hospodár tejto krajiny, a to si ani tento premiér, ani iní premiéri nesmú dovoliť. Sú tam presne na to, aby túto krajinu chránili. Ďakujem.