S. Kahanec, poslanec: (2007-04-13):
Hlavné dôvody návrhu na vyslovenie nedôvery pánovi ministrovi hospodárstva sú vedené v odôvodnení parlamentnej tlače 252, ktorú, samozrejme, máte k dispozícií a súvisia najmä s tým, že pán minister prezentoval názor, ktorý sa nedá pochopiť inak ako názor, ktorý je v rozpore s pravidlami demokratického štátu. Štátu, pre ktorý by malo byť prirodzené, že v ňom verejný činiteľ nemôže ani verbálne tolerovať či nabádať k nezákonným finančným transakciám, tobôž nie obchodných spoločností v zriaďovateľskej pôsobnosti štátu. Štátu, pre ktorý by malo byť samozrejmé, že účinne bojuje s korupciou a klientelizmom, že presadzuje transparentné a zákonné spravovanie verejných financií, ale i obchodovanie v štáte, zvlášť pri rizikových obchodoch, ku ktorým určite patrí aj obchodovanie so špeciálnou technikou, v našom prípade sú to napr. tanky či húfnice, najmä s krajinami tretieho sveta. Štátu, v ktorom by ani verejne vyslovované názory nemali byť v rozpore so záujmami spoločnosti, morálkou ústavného činiteľa, v ktorom by bola v tomto prípade samozrejmá aj iná reakcia predsedu vlády. Štátu, v ktorom by si zvlášť verejní činitelia uvedomovali váhu svojich vyjadrení, ale aj zodpovednosť za svoje slová, nielen za svoje skutky. Naproti tomu môžeme vidieť niečo úplné iné. Snahu hovorcov, ale aj niektorých kolegov, členov vlády, ba i najvyšších ústavných činiteľov i samotného premiéra, že hľadajú cestu prekrúcania výrokov či skutočností, počnúc napr. výrokmi pána ministra, že jeho slová boli v týždenníku Trend zle interpretované, že sa hovorilo o províznych zmluvách, pričom takéto slová neboli v rozhovore vôbec použité. Či slová hovorcu, že výroky o úplatku a čiernych peniazoch sú vytrhnuté z kontextu, a zároveň aj vysvetľovanie hovorcom, čo mal pán minister na mysli. Takisto boli použité aj vysvetľovania, že výroky boli zmanipulované a podobne. Jasne vyjadrené je však to, čo pán minister povedal, nie to, čo mal na mysli. „Vyššiu“ formu vysvetľovania výrokov (vyššiu v úvodzovkách) pána ministra mali výroky jeho kolegov či koaličných partnerov, ktorí to obhajovali výrokmi, že napr. má ich totálnu dôveru, čím zľahčovali pri otázke, či existujú zákonné podmienky, aby svoje podnikateľské zámery štátne firmy v takomto prípade „ustáli“, a bolo to v súvislosti s vyjadrením kolegu ministra a podpredsedu vlády, že ide najmä o úplatky súkromných firiem v zahraničí, ktoré musia štátne firmy „ustáť“. No ťažko si vysvetľovať tie slová „ustáli“, „ustáť“. Na túto otázku pán minister a podpredseda vlády reagoval pre redaktorov vyjadrením: „Ľahšiu otázku mi položte, nepodnikám v zbraňovom priestore.“ Ako ináč sa však dajú pochopiť výroky pána ministra hospodárstva, ktorý v rozhovore pre časopis Trend hovoril v súvislosti s otázkou, že o slovenské tanky a húfnice majú záujem najmä v krajinách tretieho sveta, kde sa obchoduje cez úplatky, a hovoril o netradičných formách predaja, že tieto netradičné formy skutočne fungujú a že toto je ošetriteľné aj v štátnych podnikoch, len to musí byť niekde evidované. Ako ináč sa dá pochopiť jeho ďalšie vyjadrenie, že ak súkromník zákonným spôsobom vygeneruje čierne peniaze, prečo to nemôže urobiť štátna firma? Už len postoj, že čierne peniaze sa dajú vyčleniť zákonným spôsobom, je pre mňa nepochopiteľný. Určité vysvetlenie by mohlo byť, že pán minister rozmýšľa iným spôsobom, ktorý sa v spoločnosti na Slovensku snažíme meniť už viac než 17 rokov. Vtedy na dobré rozhodnutia či vyjadrenia stačilo správne uznesenie. Presné citácie pána ministra sú zverejnené v mnohých médiách vrátane zvukového záznamu. Aj k tomu sa pán minister vyjadril, že má vlastný zvukový záznam, ale nevidí dôvod na to, aby ho poskytol médiám. No ak je iný, nechápem, prečo aj cez neho sa nebráni. A nie je to len o pohľade opozície či médií. Takéto výroky považuje za neprijateľné aj Transparency International a podobne vníma, že pán minister svojimi výrokmi priamo či nepriamo naznačil, že korupčné správanie podporuje a že takéto výroky nie sú hodné ministra. Zároveň táto inštitúcia upozornila aj na to, že Slovenská republika ako člen OECD pristúpila k Dohovoru OECD o zákaze podplácania zahraničných verejných činiteľov. Na prísnu reguláciu obchodu so zbraňami do krajín tretieho sveta v súvislosti s uzneseniami Bezpečnostnej rady OSN, embárg, požiadaviek NATO a podobne, najmä ak ide o rizikové krajiny, upozornil vo svojom vyjadrení aj bývalý minister hospodárstva pán Harach a tiež povedal, že legálny zisk je taký vysoký, že ísť do takého rizika nie je vôbec potrebné. Vážnosť takýchto vyjadrení, pán minister hospodárstva, možno vidieť aj v súvislosti so známymi zbrojárskymi škandálmi vo svete. Úplatkové aféry Lockhead Martin pri presadzovaní stíhačiek Startfighters pred francúzskymi Mirage, aféra BAE Systems – neúmerne vysokých provízií pri dohode BAE medzi britskou a saudskoarabskou vládou či Thales´ aféra s kúpou šiestich fregát pre thaiwanskú armádu, pri ktorej počas vyšetrovania prípadu došlo dokonca k zavraždeniu kapitána thaiwanského námorníctva, ktorý údajne podplácanie oznámil. A tu už nie je čo zľahčovať. A výroky pána premiéra či vlády nemožno nazvať ináč, na margo, samozrejme, kritiky výrokov pána ministra, nemožno nazvať ináč ako nenáležité, neadekvátne a nezodpovedné. Pre pripomenutie reakcia hovorkyne pána premiéra: „Na vyjadrenie členov vlády, ktoré sú vytrhnuté z kontextu a nesprávne interpretované, nebude Úrad vlády reagovať.“ Pýtam sa, ako si potom máme tieto výroky vysvetliť, keď nikto nechce reagovať. Keď nikto nechce hovoriť o vecnosti týchto výrokov. Či iná reakcia: „Ak by mal byť člen vlády odvolaný za to, že niekto si po svojom vyloží jeho vyhlásenie, predseda vlády by sa musel odvolať už asi tisíckrát sám.“ No toto tu považujem, samozrejme, za zľahčovanie. Kdeže sa podeli vyhlásenia pána premiéra zo začiatku volebného obdobia, že už pri podozrení vo vážnej veci v súvislosti s ministrami a podobne bude konať do troch sekúnd, do 24 hodín. Myslím si, že teraz už aj pre pána premiéra platí výrok, ktorý použil jeho člen vlády: „Človek mieni, premiér mení.“ A zrejme to už platí aj pre neho samého v súvislosti s týmto časom. Z obhajoby ministra hospodárstva pánom premiérom spomeniem len jeden: „Choďte do Afriky robiť obchody so zbraňami a veľmi rýchlo zistíte, kde je sever.“ Nechcel by som, aby Slovensko, ale aj slovenská vláda sa uberala na iný sever ako ten, ktorý sme naštartovali zamatovou revolúciou a ktorý mal smerovať k demokratizácii spoločnosť, k právnemu štátu, k dôstojnému životu občanov na Slovensku. Cesta k pomerom obvyklým v banánových republikách je cesta na juh, nie na sever. A o určitej strate orientácie možno hovoriť aj v súvislosti s vyjadreniami vlády, ktorá považuje slová pána ministra v súvislosti so zámerom oživiť zbrojárstvo na Slovensku za prejav osobnej statočnosti a osobnej odvahy. Vláda potvrdila, že stojí za pánom ministrom Ľubomírom Jahnátkom, ale svojím postojom, myslím si, potvrdila aj to, že stratila orientáciu a nevie, kde je sever. A mohli by sme rozprávať aj o ďalšom pôsobení pána ministra, počas ktorého veľmi ústretovo spolupracoval pri straníckych či koaličných nomináciách v Transpetrole, ÚRSO, SEPS, ba i nominantov na obchodného radcu v Rusku či nominácie šéfky jeho kancelárie do Juhoafrickej republiky a podobne. Ale šetrime čas! Podrobnosti a prípadné prepojenia týchto nominantov vládnej koalície so sponzormi strán si môže ten, kto má záujem, pozrieť napríklad v prehľade, ktorý je uvedený v prvom čísle týždenníka Žurnál z 15. marca tohto roku. Systém prekrúcania faktov či vyjadrení sa veľmi úspešne ujal už pri problémovom vyjadrení pána premiéra o páchateľoch. A v posledných dňoch aj pri aktívnej obrane pána ministra zdravotníctva vzhľadom na jeho vystupovanie v reklame. Dovoľte mi teda na záver vysloviť svoje osobné presvedčenie, že mnou, ale aj kolegami z opozície, ktorí tu vystúpili, uvedené dôvody, nielen čo sa týka množstva, ale predovšetkým čo sa týka vážnosti, sú dostatočné na to, aby som podporil vyslovenie nedôvery členovi vlády pánu ministrovi Ľubomírovi Jahnátkovi. Ďakujem pekne. (Potlesk.)