Patakyová, Mária, verejná ochrankyňa práv (2018-03-14):
Vážený pán predsedajúci, ďakujem veľmi pekne za slovo. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, dámy a páni, ja si úvodom považujem za potrebné uviesť, že mimoriadna správa verejného ochrancu práv o skutočnostiach nasvedčujúcich závažnému porušovaniu základných práv a slobôd v reštitučných konaniach bola podaná 22. februára 2018 a to spolu so žiadosťou o prerokovanie na najbližšej schôdzi Národnej rady Slovenskej republiky. Z toho dátumu vyplýva, že to bolo pred zistením skutočnosti vraždy novinára Jána Kuciaka a jeho snúbenice. Právo na život chráni najvyššiu hodnotu, ktorou je ľudský život. A preto mi nie je v súčasnosti a teraz pred vami jednoduché stáť a prezentovať mimoriadnu správu o skutočnostiach nasvedčujúcich závažnému porušovaniu základných práv a slobôd v reštitučných konaniach. Avšak s ohľadom na dĺžku konaní, od roku 1992 je to teda vyše 25 rokov, počet nerozhodnutých vecí, ktorých je vyše 9-tisíc a odhadovanú možnú dĺžku konania reštitučných vecí pri takomto tempe vybavovania vecí na najbližších štyridsať rokov ešte, si považujem za svoju povinnosť aj v tejto situácii túto mimoriadnu správu predniesť. Rovnako považujem za dôležité zdôrazniť, že závery, ktoré vyplývajú zo správy, nadväzujú na prieskum, ktorý bol vykonaný v roku 2015 predchádzajúcou verejnou ochrankyňou práv pani JUDr. Janou Dubovcovou, ktorá prezentovala svoje zistenia v správe z prieskumu v tejto oblasti a ktorá o požadovaných a navrhovaných opatreniach informovala zodpovedné ústredné orgány štátnej správy. Prieskum, ktorý sa vykonal v roku 2017 už za môjho pôsobenia, súvisel s tým, že som sa prihlásila k tomu, aby som prezistila ako sa najzávažnejšie zistenia a na ne navrhované opatrenia predchádzajúcou verejnou ochrankyňou práv realizujú v praxi, nakoľko teda boli akceptované alebo neboli akceptované. No a výsledok tohto prieskumu v roku 2017, ktorý sme ukončili, poukázal na závažné skutočnosti, že situácia oproti roku 2015 a správa z toho prieskumu v roku 2015 nielenže sa nezlepšila, ale sa zhoršila. A to vo vzťahu k počtu neukončených reštitučných konaní, tak teda vo vzťahu odhadovaného počtu rokov, ktoré bude potrebné na to, aby sa reštitúcie pri tomto tempe na Slovensku ukončili. A to je teda tých štyridsať rokov. A práve kvôli tomu som využila to oprávnenie, ktoré verejný ochranca práv na Slovensku má a ktoré v podstate je najvýznamnejším oprávnením verejného ochrancu práv alebo jedným z najvýznamnejších, okrem podávania návrhu, návrhu na Ústavný súd pre nesúlad, a využila som oprávnenie verejného ochrancu práv podať mimoriadnu správu parlamentu, teda Národnej rade Slovenskej republiky, aby som upozornila na tieto skutočnosti. Pretože ak predchádzajúca správa z roku 2015 nepriniesla očakávané zlepšenia, tak nádejam sa, že to môže byť spojené s prerokovaním správy pred Národnou radou Slovenskej republiky. Takže to je ten dôvod, prečo bola mimoriadna správa podaná a prečo bola podaná s tým, že bola spojená so žiadosťou o prerokovanie na najbližšej schôdzi. Pretože tie opatrenia, ktoré navrhujem, domnievam sa, že by mali byť realizované veľmi skoro tak, aby sa táto agenda vedela pohnúť dopredu a predovšetkým potom pri tých opatreniach, ktoré vám budem prezentovať, aby boli tieto opatrenia aj finančne zabezpečené. A to už súvisí so zákonom o rozpočte, ktorý prerokováva Národná rada Slovenskej republiky. Ja si uvedomujem, že reštitučné konania sú zložité a komplikované, avšak pri takejto dĺžke reštitučných konaní by už na základe tohto samotného faktu mohlo dochádzať k prieťahom v konaní a teda porušovaniu práva na prerokovanie veci bez zbytočných prieťahov, ktoré je chránené čl. 48 ods. 2 našej slovenskej ústavy. Tie zložitosti, ktoré súvisia s reštitučnými konaniami, sú samozrejme závažné. Je to závažný a náročný stav zisťovania skutočného stavu vecí. Potom je s tým spojený fakt, že návrhy podávali fyzické osoby, ktoré boli vo vyššom veku svojho života, a tým pádom veľmi často do toho vstupuje právna udalosť smrť a s tým spojené dedičské konania. No a potom aj prebiehajúce paralelné konania súvisiace s usporiadaním vlastníctva na pozemkoch a podobne. A preto teda zdôrazňujem, že ak štát ešte za federatívneho usporiadania v roku 1991 a následne Slovenská republika v roku 2003 rozhodli prostredníctvom svojich zákonodarných orgánov, že napravia aspoň niektoré majetkové krivdy spôsobené odňatím vlastníckeho práva k poľnohospodárskemu a lesnému majetku, a to práve spôsobom reštitúcií, to znamená, nie automatického obnovenia vlastníckeho práva, ale prinavrátenia vlastníckeho práva po splnení zákonom ustanovených podmienok, tak potom som toho názoru, že Slovenská republika je povinná inštitucionálne zabezpečovať tie podmienky, aby uplatnené nároky zo strany oprávnených osôb neboli nárokmi iluzórnymi. A preto z dôvodu zabezpečenia podstaty a zmyslu práva na konanie bez zbytočných prieťahov v reštitučných veciach navrhujem prijať nasledovné opatrenia: V Národnej rade Slovenskej republiky pri schvaľovaní rozpočtu navrhujem a odporúčam, aby zohľadnila zabezpečenie potrebných finančných prostriedkov na činnosť príslušných orgánov verejnej správy, ktoré konajú v týchto veciach. Zodpovedným ministerstvám odporúčam vykonať personálny audit vyťaženosti jednotlivých odborov pozemkových a lesných na okresných úradoch. V nadväznosti na výsledky tohto personálneho auditu odporúčam posilniť tieto odbory, ktoré budú personálne pripravené riešiť túto zložitú agendu a to najmä, nie výlučne, ale najmä teda osobami znalými práva. S tým súvisí aj problematika, ak nie vylúčenia, tak obmedzenia nadmernej kumulácie úloh z rôznych oblastí. Z toho prieskumu na jednotlivých odboroch poľnohospodárskych a lesných vyplýva, že dochádza často ku kumulácii jednotlivých agend. To znamená, osoby alebo pracovníci, ktorí sa venujú agende reštitúcií, sa nevenujú tejto agende výlučne. To znamená, prechádzajú z jednej problematiky do druhej problematiky a aj to nastavenie teda toho „maicentu“, toho teda odborného vyhodnocovania jednotlivých prípadov prirodzene vyžaduje si istý čas pri prechode na túto inú agendu. Preto sa domnievam, že na tých úradoch, kde je situácia najhoršia, by sa mala podľa možností maximálne obmedziť nadmerná kumulácia úloh. Ako veľmi významné nám z prieskumu vyšlo to, že je potrebné zabezpečiť vzdelávanie pracovníkov odborov, OPaL-ov teda, a to z toho dôvodu, že jednak sú tam pracovníci, ktorí poznajú problematiku, ale potrebujú sa stále dostávať na lege artis úroveň, to znamená na aktuálne platnú úroveň aplikácie, interpretácie aplikácie práva. A osobitne to potom platí pre nových pracovníkov, ktorí prichádzajú ako noví pracovať s touto agendou a tým pádom, ktorí potrebujú byť uvedení. Oni by mali mať všeobecný základ zaiste z právnych predpisov, ktoré sa vzťahujú na túto agendu, ale mali by byť osobitne uvedení do tejto náročnej problematiky tak, aby vedeli v čo možnom krátkom čase rozhodovať v týchto reštitučných veciach. A to všetko na záver súvisí s tým, čo som uviedla ako prvé, so zabezpečením finančných zdrojov na činnosť, a to je otázka primeraného mzdového ohodnotenia týchto pracovníkov, pretože kvôli nízkemu mzdovému ohodnoteniu je tam veľmi častá fluktuácia a to potom súvisí s tým, že odchádzajú tí pracovníci. Je potreba zaúčať, zaškoľovať nových pracovníkov a tým pádom je to ako keby taký pohyb v kruhu. Dámy a páni, záverom mi dovoľte len zdôrazniť, že ja si skutočne uvedomujem hierarchiu hodnôt chránených základnými právami a slobodami a v tejto súvislosti si uvedomujem, kde sa nachádza hodnota ľudského života. A preto s osobitnou pokorou prednášam teda túto správu. Ale to, že ju prednášam, súvisí s tým, že si vážim aj legitímne očakávania tých fyzických a právnických osôb, ktoré vo vyše deviatich tisíckach neuzavretých prípadov v reštitučných konaniach vo vzťahu k právu na prerokovanie vecí bez zbytočných prieťahov si vyžadujú začať vykonávať navrhované opatrenia bezodkladne. A to bol ten dôvod, prečo túto mimoriadnu správu v súčasnosti predkladám. Ďakujem veľmi pekne za pozornosť.