V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-05-17):
Budeme  pokračovať prvým čítaním o návrhu poslanca Národnej rady Slovenskej republiky Jozefa Banáša na vydanie zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 553/2002 Z. z. o sprístupnení dokumentov o činnosti bezpečnosti zložiek štátu 1939 – 1989 a o založení Ústavu pamäti národa a o doplnení niektorých zákonov (zákon o pamäti národa) v znení neskorších predpisov . Návrh zákona ste dostali ako tlač č. 1094. Návrh na jeho pridelenie výborom máte v rozhodnutí č. 1101. Teraz dávam slovo pánovi poslancovi Banášovi, aby návrh zákona uviedol. J. Banáš, poslanec: Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Kolegyne, kolegovia, pokúsim sa byť stručný, hoci je to veľmi ťažké byť stručný v prípade zákona, ktorý sa týka predkladateľa osobne, a mám taký pocit, ako by som tu stál pred vami tak trošku ako nahý v tŕní, pretože vy viete z médií, že ja som takisto vedený v zoznamoch ŠtB ako agent Lotos. Takže vzniká taký istý možný pocit, že Banáš tu chce niečo meniť, aby ovplyvnil zákon kvôli sebe. Ja vám v krátkosti ale poviem v niekoľkých nasledujúcich vetách, že chcem tento zákon novelizovať preto, aby sme, krátko povedané, hľadali spolu pravdu, pretože ja mám trošku taký pocit, akoby sa mi stala príhoda  spred dvadsiatich rokov, keď som sedel v preplnenom autobuse a nado mnou sedel jeden taký podpitý človek, ktorý na mňa pustil istú špinu a ja som tam sedel úplne odrovnaný. Nevedel som, čo mám s tým robiť a tí cestujúci tomu človeku začali nadávať, že ma zašpinil. Dnes mám taký pocit, akoby opäť na mňa niekto pustil špinu, ale situácia je troška iná. Všetci kričia, aha, pozrite sa naňho, aký je špinavý. Je prekvapujúce, že v demokratickej krajine sa v niektorých médiách, ale aj v niektorých politických kruhoch chytila akási téza, že pravdu má len ŠtB. Ján Langoš a Ústav pamäti národa nerobí nič iného, len pracuje s faktmi ŠtB, akoby  boli objektívnou pravdou. Ja nemám právo a nedokážem posúdiť, nakoľko je tam pravda, nakoľko je tam lož. Musím len povedať, že mi je ľúto, že samotný zákon o Ústave pamäti národa v paragrafe, myslím, 28, mám ho tu, doslova hovorí, že Ústav pamäti národa nie je povinný preverovať pravdivosť týchto dokumentov ŠtB, ale je povinný ich zverejňovať. Môžem povedať, že som hovoril o tom bode zákona aj s kolega zo západoeurópskych parlamentov aj s ľuďmi, ktorí v Nemecku mali na starosti vyrovnávanie sa s aktmi stasi a nechceli tomu veriť, že takýto bod v zákone máme. Ja chcem tak trošku, teraz budem parafrázovať kolegu Paľa Minárika, nie je tu, lebo on povedal tú krásnu myšlienku, že hľadajme pravdu, lebo pravda oslobodzuje. Súhlasím s touto myšlienkou, a preto vás chcem vyzvať, aby sme tú pravdu skutočne hľadali i našou diskusiou, predpokladám, že bude diskusia v druhom čítaní a ja len chcem povedať, že môj návrh novely vlastne len umocňuje zámysel zákonodarcu, ktorý tu vlani alebo teda v poslednom volebnom období tento zákon schválil. Máte moju predlohu pred sebou. Ja len chcem, aby v prípade sporu o pravosti podpisu alebo listiny bol povinný Ústav pamäti vydať originál právnickej osobe. Pripomínam právnickej osobe, nie súkromnému písmoznalcovi, ktorá je zo zákona oprávnená vykonávať grafologické a písmoznalecké  skúšky. Takéto osoby sú v Slovenskej republike dve. Je to Ústav súdneho inžinierstva v Žiline a myslím si, že Kriminalistický ústav v Bratislave, ktorý patrí pod ministerstvo vnútra. Prečo som prišiel s touto novelou? Pretože ja som dostal môj spis, ukážem vám ho, toto má byť agent Lotos, môj spis. Dostal som tento môj spis vlani v septembri. V tomto spise, nechcem o tom dlho hovoriť, je 77 listov, z ktorých 55 je čistých lží. Ale nemôžem to dokázať, lebo je to tvrdenie proti tvrdeniu. Našťastie, je tam jeden papier, ten, ktorý aj denník Sme už zverejnil, kde údajne ja ako agent Lotos som mal prebrať odmenu 1 000 korún. Ten falzifikát je dosť šikovný, musím povedať, ale tvrdím, že to je falzifikát a chcel som si ísť dať, samozrejme, tento údajný môj podpis preveriť. Avšak sa ukázalo, že nie je možné dokázať s vysokou mierou pravdepodobnosti pravosť listiny alebo podpisu, pokiaľ ten originál nemáte. A tu prichádzame k problému, lebo zo zákona môže vydať ÚPN iba kópiu, respektíve originál môžete skúmať v ÚPN v takzvanej bádateľni. Tu sa ale ukazuje to, čo zákonodarca nemohol domyslieť, pretože myslím si, že som prvý, ktorý si trúfol overiť si svoj podpis, a to, že to je technicky nerealizovateľné, pretože najnovšie technológie kriminalistických, grafologických skúmaní alebo neviem, ako sa to povie, jednoducho neumožňujú zobrať celú tú techniku, ktorá je zložená z mikroskopov, počítačov a tak ďalej do bádateľne Ústavu pamäti národa. Čiže chcem vás požiadať, aby ste podporili túto moju novelu, pretože ja a mne podobní nemám v tejto chvíli na základe terajšej dikcie zákona možnosť sa brániť a dokázať svoju pravdu. Upozorňujem, a to je podstatné, že ja ako postihnutá osoba ten originál ani neuvidím. Ten originál bude na žiadosť právnickej osoby jej poskytnutý. Ale na záver chcem povedať, že je to rovnaké v prípade súdu. I keby som sa chcel brániť súdom, nemôžem, lebo i súdu môže zo zákona vydať, samozrejme, ÚPN len kópiu. Priatelia, dovoľte mi, aby som na záver svojho vystúpenia predniesol také možno trošku dramatické vyhlásenie, ale pre mňa veľmi závažné. Myslím si, že aj pre vás veľmi závažné, lebo som členom a poslancom Národnej rady a ja nechcem, aby vy ste mali pocit, že tu sedí s vami nejaký udavač. Chcem oficiálne vyhlásiť, že ak sa ukáže, že tento údajný podpis Lotos je môj podpis, to znamená, že som klamal, vrátim poslanecký mandát a odídem z parlamentu. Ale chcem zároveň povedať, že ak sa ukáže, že klamal pán Langoš a že tento podpis môj nebol, očakávam, že pán Langoš urobí to isté. Ďakujem vám za pozornosť.