P. Minárik, poslanec: (2008-07-03):
Vážení, samozrejme, že ja už som prakticky i fakticky dávno odvolaný. Ak tento parlament súhlasil s Mečiarovým návrhom, že ma bude odvolávať, tak koaličnej „85“ neostáva nič iné, len to urobiť. Nemôže zlyhať. A v takejto situácii už ide len o rozpravu a o to, akým spôsobom to dokážete urobiť. Či ste schopní zachovať si tvár alebo aspoň nasadiť masku. Keď vám už nezáleží na vlastnom mene, aspoň o zdanie o krajine by ste sa mohli usilovať. Všetky tri strany hovoria, že majú veľmi silný národný pilier. Nedokázali ste to ani kvôli tejto krajine, nedokázali ste ani povinné minimum. Čo sa udialo včera? Zhrniem len jeden deň. Fico opäť napadol novinárov. To je bežné. Posielal opozíciu do väzenia. To už až také bežné nie je, ale stáva sa to. Ústavný súd opätovne rieši svoj program podľa potrieb Smeru. Nie úplne bežne, zatiaľ dvakrát. Koalícia bráni poslancom rečniť od tohto pultu a Mečiar bráni tradície a demokratický život – to odznelo v odôvodnení tohto návrhu – tak, že siaha na opozičný post. Toto je slobodný, demokratický svet v podaní Fico, Mečiar, Slota. Aby toto odznelo, na to musela byť táto diskusia, a preto ďakujem Ferkovi Mikloškovi, že tento mikrofón pre opozíciu obhájil. Ešte malé uznanie pre pána predsedu, že sa uzvolil to tu s nami vydržať aj nad časový limit desať minút. Dámy a páni, odvolávanie, to nikdy nie je príjemná záležitosť, dokonca ani vtedy, keď ide o nejaký formálny akt. Veď kto by si mohol byť na sto percent istý s výkonom akejkoľvek svojej funkcie? Toto odvolávanie je však akési iné a nejde pritom o formalitu, ale toto odvolávanie mňa neznepokojuje na rozdiel od vás. Dokonca prvé vystúpenie vás úplne vykoľajilo. Ako ináč by som si mohol vysvetliť tú preskokovú reakciu toho okamžitého snaženia sa zabrániť diskusii. Vážení, vy sa s tým neviete vyrovnať a tento zoznam, zoznam hlasovania o tom, že sa skráti vystúpenie tých, ktorí chceli vystupovať v tejto diskusii, bude raz zoznamom hanby u všetkých tých, ktorým svieti za menom „Za“. Dámy a páni, toto nezmažete ani následným odchodom od Mečiara. Že tak urobili starí komunisti, ma neprekvapuje. Ani noví komunisti ma neprekvapujú. Ani Slotovi ľudia ma neprekvapujú. Ani Mečiarova skvadra vazalov ma neprekvapuje. Ale Rydlo? Na to išiel do Švajčiarska? Toto sa tam išiel učiť? To sa mohol naučiť medzi rokmi 1948 a 1989 lepšie tu. Dámy, páni, ja už nemám chuť sa stretnúť v tomto parlamente, ani nikde na inej pôde s otázkou môjho odvolávania, preto vám odporúčam, aby ste nerešpektovali prianie pána Mečiara odvolať ma vo verejnom hlasovaní. Pán Mečiar ako právnik nedočítal po § 15 a § 16 rokovací poriadok. Bude to právoplatné, pretože Ústavný súd už má také rozhodnutie, ale treba čítať aj za paragrafy 2. Možno, že to bude trošku pomalšie, ale dajte si tú námahu. Dámy a páni, boli tu veľké polemiky o tom, či sa rozpráva k veci, alebo nie. Nuž, ak by bolo odôvodnenie môjho odvolania vecné o tom, či som dobre, alebo zle vykonával funkciu predsedu výboru, potom by sme mali hovoriť o tom, ako som vykonával funkciu predsedu výboru. Nielen formálny návrh je dôležitý, aj zdôvodnenie predkladateľa je podstatné a pán Mečiar to zdôvodňoval tradíciami v tomto parlamente a potrebou demokratického života v tomto parlamente, čistotou v tomto parlamente. Treba hovoriť k dôvodom, ktoré hovoril navrhovateľ. O tom bol Gaulieder, o tom boli postupy noci dlhých nožov, o tom bolo jeho fungovanie vo verejnom živote 1994 – 1998 a zneužívanie SIS, to je o demokratickosti. To je totižto o špine, ktorú tento človek vniesol do nášho parlamentného života a do života verejného vôbec. Alebo snáď tieto veci nepatria k tradícii a nezaviedol ju on? Alebo je to už pravek, pretože to bolo v minulom storočí? To už si my nemáme pamätať? Vždy k tej demokracii treba smerovať diskusiu pri tomto bode tak, ako čisto sa realizuje výkon funkcií, aj mojich, výkon parlamentných funkcií, výkon mandátu. Nezazlieval by som pánovi Mečiarovi, kebyže hovorí aj o týchto veciach. Nemusel hovoriť o výbore, o tom nič nevie. Mohol hovoriť o mojich verejných funkciách vo všeobecnosti. Nehovoril, ale nech nám nezazlieva, že my hovoríme o spôsobe výkonu funkcií ním, pretože ten, kto háji demokraciu, ten, kto háji čistotu verejného života, musí ten život aj čisto žiť. Dámy a páni, vy neriešite vlastne mňa, vy riešite predkladateľa. Vy riešite jeho dve traumy. Jedna je vyvolaná neustálymi odchodmi z HZDS. Priam ich naočkoval do tej strany spôsobom svojho odchodu a, samozrejme, živí ich svojou osobnou výbavou. Začal to Kňažko, potom osem poslancov a neustalo to, Hamžík, Mjartan, Keltošová, Aibeková a prišli aj ťažšie figúry, dvaja prezidenti – Kováč, Gašparovič – Žiak, Tkáč, Gabriel, ale Lexa, Lexa od Mečiara nikdy neodišiel, aj keď sa musel na čas zdekovať do Afriky, aj keď musel odísť z verejného života. Lexa Mečiara neopustil. Takisto ako Mečiar nemôže opustiť Lexu. Poja ich amnestie a predtým činy. Aj dnes tu ináč mali sedieť dvaja poslanci, ktorí odišli z HZDS. Ctihodný koaličný partner pána Mečiara Jarjabek a ctihodný koaličný poslanec, ktorý nie je zaradený do žiadneho klubu, pán Mikuš. Ja si myslím, že táto schôdza je viac o ňom a o tých členoch HZDS, ktorí ostali, ako o mne. Ich treba zastrašiť a ukázať, že slobodné myslenie sa nerešpektuje ani v iných stranách, nieto ešte v HZDS. Vás možno ešte trošku postrašiť. Nás nevedel Mečiar zastrašiť ani vtedy, keď mal moc, nieto ešte dnes. Dámy a páni, už som raz povedal, zastávam miesto, ktoré patrí opozícii. Opozícia si na toto miesto nárok nerobila. Prečo koaličný poslanec na toto miesto vznáša nárok? O mojej opozičnosti snáď nikto nepochybuje. Prečo teda Mečiarov návrh? Je tu ešte jedna trauma, ktorú si nevie liečiť. Tá trauma spočíva v jednom slove a v jednej veci. To slovo sa volá amnestia a tá vec sa volá slobodomyseľní ľudia, ktorí si pamätajú. Naozaj Mečiara traumatizujú ľudia ako Čarnogurský, Gál, Mikloško, Palko, Langoš. Nevie sa zmieriť ani s Lipšicom, Bugárom, Dzurindom. Ľudia, ktorí myslia a pamätajú si a vedia, čo si majú o ňom myslieť a čo si majú naňho pamätať, ľudia, ktorí nezabúdajú, bohužiaľ, napríklad u Jána Langoša až do smrti a na Mečiara si to budeme musieť pamätať aj po smrti, pretože len v pamäti je nádej krajiny. Ja možno nepatrím k tým ľuďom úplne, koniec koncov, tak sa k tomu postavil aj navrhovateľ, ale tým, že som jeden z dvoch ľudí, ktorý sedel tu a predkladal návrh ústavného zákona na zrušenie amnestií, som sa k nim akosi zaradil a Mečiar má dobrú pamäť. Aspoň na niečo. Ja som mimoriadne rád, že som medzi takýmito ľuďmi. Byť medzi nimi je veľká hrdosť. Nikdy by som sa nechcel ocitnúť na druhom brehu. Žiť medzi Tóthovou, Muškovou, Slotom a Ficom to by bol des. Dokonca ani medzi Gašparovičom, Kňažkom a Sabolovou by som sa nechcel ocitnúť. Takže riešime dve Mečiarove boľačky naraz. Neriešite mňa, ale jeho. Jeho pocit, že ho ľudia zrádzajú a že ho ľudia ohrozujú, lebo si pamätajú. Dámy a páni, chcete vyliečiť niečo, čo sa vyliečiť nedá. Ja som na začiatku povedal, že som prakticky odvolaný a nech to dopadne akokoľvek, ja som dopadol dobre už len vzhľadom na osobu, ktorá moje odvolanie navrhla, aj keď musím povedať, že dnes, dnes to už ani nie je ono. Ten človek už nemá ani tú moc, ani výtlak. (Potlesk.)