J. Jasovský, poslanec: (2001-09-19):
Viete, nedá sa zľahčovať otázka napríklad cestnej siete. Zo 17 tisíc kilometrov je absolútna väčšina ciest tretej triedy. Nedá sa povedať to, čo je uvedené vo vládnom návrhu tohto zákona, že cesty tretej triedy sú len akýmisi spojnicami. Nie je to pravda. Okres Veľký Krtíš má v absolútnej väčšine, možno 95 %, nepamätám si údaj, cesty tretej triedy. Viete, čo to bude znamenať pre celý ten okres Veľký Krtíš alebo pre ten vyšší územný celok? A takisto jednu poznámku by som si dovolil. Uvádzané je, že budú presúvané aj kapitálové výdavky na obnovu vozidlového parku v objeme 200 mil. Sk na vyššie územné celky. Ak nezvíťazí zdravší rozum, ako funguje dnes v tomto štáte, keď konštatujeme, že napríklad znovu výber na dodávku autobusov vyhrala česká Karosa, budem citovať len jednu vetu: „Z podmienok verejnej súťaže vyplýva, že všetkých 94 autobusov by mali SAD Bratislava odovzdať do konca tohto roku.“ V dôsledku skráteného termínu dodávky ich Karosa finalizuje v materskom podniku vo Vysokom Mýte, a nie v Podpolianskych strojárňach Detva Holding, ako to bolo vlani, kde vlani aspoň montovali na tieto autobusy spätné zrkadielka. Kto bude rozhodovať o týchto 200 mil. korún a aké autobusy budú jazdiť po cestách Slovenskej republiky, ak o tom budú rozhodovať vyššie územné celky úplne bez príslušných právomocí? (Zaznel zvuk časomiery.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Ďalej v rozprave vystúpi pán poslanec Kalman, po ňom pán poslanec Krajči ako posledný písomne prihlásený do rozpravy. J. Kalman, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážení páni ministri, vážená Národná rada, priznám sa aj ja, že už odvčera rozmýšľam, či vôbec vystúpiť k tejto problematike, a to z dvoch dôvodov. Predovšetkým preto, že už tu bolo skutočne povedané dosť veľa a možno všetky argumenty, ktoré hovoria v prospech tých, ktorí tvrdia, že materiál je nekomplexný, nie dobre pripravený a nemalo by sa o ňom rokovať. Ale aj preto, že sa cítim tu ako v „Kocúrkove“. Skutočne, keby žil Ján Chalupka, napísal by „Kocúrkovo č. 2“, možnože aj s prispením fondu ministerstva kultúry Pro Slovakia. Prečo? Pretože jedna strana hľadá riešenia, druhá nepočúva. Jedni argumentujú, druhí sa na tom usmievajú. Jedni majú obavu o budúcnosť štátu, vyšších územných celkov, obcí, iných to nezaujíma. Jedni poukazujú na tvrdé problémy, iní sa tvária, že neexistujú, resp. nepripúšťajú problémy, nepripúšťajú tieto argumenty a jednoznačne sa spoliehajú aj napriek množstvu pripomienok jednotlivých relevantných inštitúcií, organizácií, ktoré tu už dnes boli menované, že je všetko v poriadku. Dámy a páni, štyri dni už pracujú niektoré štruktúry Hnutia za demokratické Slovensko, tieňové štruktúry, ktoré analyzujú to, čo je tu predložené, a stále prichádzajú na nové a nové poznatky, stále poukazujú na nové nejasnosti, stále dokážu nájsť problémy, ktoré nie sú tam zakotvené, resp. ktoré by tam mali byť. Vzniká množstvo námetov na pozmeňujúce návrhy a dostali sme sa do situácie, keď dokonca zvažujeme, či pri takom množstve pozmeňujúcich návrhov, ktoré máme, ktoré sú predložené v spoločnej správe, má vôbec zmysel predkladať ďalšie, pretože vlastne začíname formovať nový zákon. A vlastne opäť sme tam, kde sme boli možno pri ústave alebo pri niektorých ďalších veľmi významných právnych normách, ktoré boli prerokované v parlamente, že vlastne ťažisko sa prenieslo na parlament, myslím, ťažisko z vlády Slovenskej republiky. Preto sa potvrdzujú aj obavy, ktoré sme predniesli a prednášame na rýchlosť prerokovania zákonov alebo daného zákona, v tomto prípade kompetenčného, pretože spôsob, akým ho prerokúvame, je skutočne raketový a čas, odkedy sme ho dostali do parlamentných lavíc a keď bol daný priestor na jeho oboznámenie, na jeho prerokovanie vo výboroch, na konzultovanie s odborníkmi, trebárs aj s tými zástupcami, ktorí nás oslovili písomne alebo ústne tu priamo v parlamente, nie je. Veď napríklad na to, aby sme reagovali na spoločnú správu, sme nemali ani dve hodiny, a pritom, ako tu už odznelo, ide skutočne o veľmi dôležitý zákon. Vlastne je zásahom do 21 zákonov, veľmi významných, a len v spoločnej správe je samotných 94 pripomienok a návrhov na pozmeňujúce návrhy. Preto si položme, kolegyne, kolegovia, otázku, pre koho sa robí transformácia verejnej správy. Veď už dnes odznelo niekoľko argumentov, že niektorí alebo mnohí starostovia, či dokonca primátori majú obavy a požadujú korekcie, požadujú riešenia. Prečo sa nedá v Národnej rade väčší priestor na prerokovanie tohto návrhu? Tieto otázky tu nikto nezodpovedal, ale už tu boli niekoľkokrát povedané. Prečo sa nezačalo s transformáciou verejnej správy rýchlejšie, dôstojnejšie, komplexnejšie? Prečo až teraz? Alebo skutočne platí to, čo povedal poslanec Danko včera? Alebo tu platia niektoré iné kritériá, iné zásady? Dámy a páni, nebezpečie je vtedy alebo vtedy je to o to viac na zamyslenie, keď si uvedomíme, že práve transformácia verejnej správy mala byť vrcholom štvorročného úsilia tejto vládnej garnitúry. Veď samotná vládna garnitúra povedala, že toto považuje za svoju absolútnu prioritu v rámci vnútornej politiky – riešiť transformáciu verejnej správy. No ďakujem pekne, ak vrchol politiky, vrchol snaženia a najpodstatnejšia a najprioritnejšia úloha sa prerokúva v takýchto podmienkach! V podmienkach absolútneho nesúladu, nespokojnosti, pochybnosti, nedôvery, ale aj nerešpektovania a podobne. Chápem tlaky a viem, že sú tu tlaky, vieme ich všetci. Vieme, že sú tlaky zo Združenia miest a obcí Slovenska, aby transformácia prešla čo najrýchlejšie. Vieme, že sú tu tlaky aj z niektorých politických strán koalície. Vieme, že je aj požiadavka a oprávnená požiadavka samotnej Európskej únie v súvislosti s naším procesom približovania. O to viacej sa natíska otázka, prečo takým spôsobom, prečo až teraz alebo prečo teraz. Všetko, myslím si, sa dalo robiť ináč. Len bolo treba chcieť, bolo treba mať k tomu chuť a bolo treba byť ochotný aj vo vzťahu k tomu, aby sa mohla na týchto otázkach podieľať väčšia časť našej populácie alebo kompetentnejšie orgány vrátane opozície. Preto nastáva... (Reakcia ministra.) Áno, pán minister, všetko sa dá robiť ináč, pretože keď to viete, prečo sa to teda nerobí? Dokonca sa natíska otázka, či pri takomto chaose, pri takomto krátkom časovom priestore, ktorý tu máme, pri toľko pozmeňujúcich návrhoch, pri toľkých nejasnostiach, či vôbec vieme, o čom rokujeme, a či vlastne vôbec vieme, za čo budeme dvíhať ruku. Už niekoľkokrát sme sa tu, kolegyne, kolegovia, presvedčili, že pod nátlakom alebo pod rýchlosťou, alebo pod inými vplyvmi, keďže sme museli niečo rýchle spraviť, rýchle urobiť, rýchle zakončiť, sme dodatočne zisťovali mnohé defekty, ktoré sa museli opravovať. Ale tento defekt sa bude opravovať o to zložitejšie, o to ťažšie, že sa týka všetkých, nielen určitej skupiny alebo určitého rezortu, či určitého regiónu. Teda sme si skutočne istí, že všetci vieme, čo chceme schváliť? Uvedomujeme si aj zodpovednosť za nedostatky, ktoré z toho môžu vzniknúť? Dámy a páni, tu už boli povedané mnohé dôvody, mnohé vážne veci. Ja si dovolím pripomenúť všeobecný fakt, ktorý tu už zaznel v týchto našich laviciach niekoľkokrát, že toto všetko robíme v čase, keď máme nesmierne vysokú nezamestnanosť, keď máme nesmierne slabú ekonomiku, keď je nízka životná úroveň našich občanov, keď je absolútna alebo veľmi vysoká regionálna rozdielnosť, keď zdravotníctvo je pred zrútením, keď vlastne kultúra, školstvo je na pokraji krachu. Kvalita sociálnych vecí je veľmi nízka. Zariadenia, objekty, v ktorých sa sociálne služby poskytujú, sú nevyhovujúce. Nechcem už hovoriť o ekonomických problémoch, politických problémoch. Ak si uvedomujeme, že sú tu ďalšie neduhy, ktoré sa začínajú rozširovať a sťažovať pozíciu práce toho-ktorého orgánu, či samosprávneho, či štátneho, ako je, žiaľ, prejavujúci sa rasizmus, nacionalizmus, rozširujúca sa sieť drog a drogovej závislosti, dokonca porušovanie ľudských práv. To všetko by mali samosprávne orgány a štátne orgány riešiť. Ale ak prijmeme nekomplexné zákony, všetko sťažíme a miesto toho, aby sa riešili tieto principiálne otázky, tieto zásadné problémy našej spoločnosti, budeme musieť všetci vyvíjať úsilie na to, aby sme opravovali naše defekty, pretože taký defektný je tento návrh zákona. Obávam sa, že aj taký defektný bude schválený. Teda je týmito návrhmi zákonov vytvorený dostatočný priestor na to, že sa situácia ešte nezhorší? A nemali by sme hľadať také zákonné normy, ktoré by situáciu zlepšovali? Alebo sa chceme jednoducho zbaviť zodpovednosti, že to bude robiť iná vláda, iná garnitúra, že to budú robiť funkcionári na VÚC, funkcionári v samosprávnych orgánoch a že my sa takýmto spôsobom zbavíme zodpovednosti? Všetci sa pozerajú len na kompetencie. A myslím, že aj to je zásadná chyba aj vo vyjadreniach niektorých starostov, primátorov, ale nikto nevidí za kompetenciami prácu, nikto za kompetenciami ako keby nevidel problémy, ktoré z toho sú. Veľa pripomienok tu už odznelo. Množstvo nejasností je trebárs aj v sociálnej oblasti. Dovoľte mi, aby som len niektoré, alebo jeden, dva vypichol, ktorý dokumentuje, aká je kvalita pripraveného návrhu. Zoberme si trebárs, v sociálnej sfére § 71 ods. 1 sa dopĺňa písmenom t), ktoré znie, má sa na mysli obec: „t) oznamuje okresnému úradu občanov, ktorí sa odmietli zúčastniť na vykonávaní menších obecných služieb organizovaných obcou“. Takto navrhované znenie je nezrozumiteľné, nekonkrétne, nekompatibilné so zákonom o zamestnanosti, a teda v praxi nerealizovateľné. Prosím vás pekne, čo je to oznamuje, akým spôsobom, kto oznamuje? Čo je to odmietnutie, čo sú to menšie obecné služby? Kto to bude robiť, kto to bude organizovať? A mnoho ďalších otázok sa pri tejto súvislosti vynára. Alebo zoberme si ďalšiu časť tohto návrhu zákona. Pod bodom 25 na 34. strane v § 67 sa za písmeno e) vkladá nové písmeno f), ktoré znie: „f) kontroluje“, myslí sa krajský úrad, „úroveň poskytovania sociálnych služieb, sociálneho poradenstva a úroveň vykonávania sociálnej prevencie alebo vykonávania vybraných činností sociálno-právnej ochrany vo svojej pôsobnosti“. Z tohto znenia nie je zrejmé, akou formou a spôsobom bude realizovaná táto kontrola najmä v oblasti poskytovania sociálneho poradenstva. Za súčasného stavu je počet pracovníkov v predmetnej oblasti nedostatočný v porovnaní s veľkým počtom klientov. Aj z uvedeného jednoznačne vyplýva nutnosť konkretizovania foriem a spôsobu vykonávania tejto kontroly v praxi. Mohol by som hovoriť, kolegyne, kolegovia, ďalšie príklady. Mnohé tu už odzneli. (Reakcia z pléna.) Však to som povedal na začiatku, pán kolega, že to je ako v Kocúrkove... I. Presperín, podpredseda NR SR: Páni poslanci, prosím, aby ste nerušili toho, kto vystupuje v rozprave. Pán poslanec Vavrík, pán poslanec Bárdos... J. Kalman, poslanec: Nejasnosti sú a vôbec tu nikto nepovedal čo s ministerstvami. Budú sa redukovať, budú sa pracovníci presúvať? Už kolega Tkáč naznačil, že otázky pracovnoprávnych vzťahov sú absolútne neriešené, nikto sa o to nezaujíma. Mnohí pracovníci dnes na úrovni štátnych, ale aj samosprávnych orgánov majú kumulované funkcie. Ako to bude vyzerať potom na obciach? Nikto nehovorí o tom, či obce sú na to pripravené. Majú dostatok ľudí, majú schopných ľudí na to, aby dokázali tieto otázky realizovať? Sú tu ďalšie problémy. Už dnes sa hovorilo niekoľkokrát aj vo vzťahu k vystúpeniu pána ministra Kováča o oblasti financovania. Tieto otázky nie sú skutočne dotiahnuté. Veď len v sociálnych zariadeniach chýba vyše 700 mil. korún. Akým spôsobom budú riešené? Dámy a páni, vyše 40 sociálnych zariadení, v ktorých sa poskytujú sociálne služby, podliehajú reštitúciám a pracujú len na základe dohody medzi štátom a majiteľmi. Budúci rok a v nastávajúcich obdobiach budú tieto dohody končiť. Akým spôsobom budú prechádzať alebo kto ich bude riešiť? Budú mať obce na to, aby mali niekoľko 100 mil. korún na vysporiadanie týchto reštitúcií? Kto im dá finančné prostriedky? V týchto sociálnych zariadeniach je takmer 3 200 obyvateľov. Kam pôjdu tí postihnutí, telesne chorí, zdravotne postihnutí, starí, nepohybliví atď., ktorí tieto zariadenia využívajú? O tomto tu nikto nehovorí. O týchto otázkach sa nezmieňuje, nie sú jasné. Rozhodnú starostovia alebo obecné zastupiteľstvo, že príde k zániku? Čo ďalej? Miesto toho, aby sa sociálne služby rozširovali, aby sa úroveň skvalitňovala v intenciách prijatej sociálnej charty, ktorá bola v Nice prijatá Radou Európy v decembri minulého roku, máme tendenciu znižovať sociálnu úroveň služieb. Aj rozsahom, aj kvalitou, aj počtami a tak ďalej. Opäť je to v rozpore trebárs aj s naším približovaním k Európskej únii. Pritom chcem zdôrazniť, dámy a páni, že štát predovšetkým potrebujú chorí, nemocní, telesne postihnutí, starí, bezvládni a slabí. A práve o túto kategóriu sa takýmto nepresným, nekomplexným, nedôrazným, nepripraveným spôsobom vlastne štát chce zbaviť týchto ľudí. Ja si znova dovolím tvrdiť, že zdraví, a pritom možno aj bohatí, ako sa často hovorí, štát nepotrebujú. Tí sa dokážu o seba postarať. Ale nie som si istý, či na základe tohto návrhu kompetenčného zákona sa dokážu obce, predovšetkým obce o týchto svojich občanov takéhoto charakteru postarať. Preto som presvedčený, že sa situácia po prenesení týchto kompetencií na obce v tejto oblasti zhorší. Potvrdzuje to aj skúsenosť z predchádzajúcich období. Zoberte si len príklad napríklad zo začiatku 90. rokoch, keď na obce prešla otázka bytov. Dlho trvalo, kým sa obce z toho pamätali. Dlho trvalo a dlho bude trvať, kým z toho hluchého obdobia budeme nachádzať riešenia, kým sa z toho hluchého obdobia spamätáme. Podobné prípady by som mohol hovoriť v súvislosti s malou privatizáciou a vtedajším prechodom niektorých technických služieb, komunálnych služieb, podnikov miestneho priemyslu sa to dostalo do starostlivosti obce. Kedy nám na určité obdobia vypadli alebo prestali existovať v obciach mnohé základné služby, ktoré občania potrebovali. Iste, postupne sa vyriešili, ale boli hluché miesta, ktoré absentovali. Je dosť možné, že ak nejaká služba absentovala v tom čase, že to až také tragické nebolo. Ale teraz si predstavte, že bude absentovať služba sociálna, zdravotná vo vzťahu k tým ľuďom, ktorí ju budú každodenne, každú hodinu potrebovať. Neviem si predstaviť, ak takéto veci vzniknú. Priatelia, kolegyne, kolegovia, aj včera, aj dnes doslova sa v médiách protestuje, alebo dávajú výzvy do parlamentu. Mnohé inštitúcie už boli menované. Ja spomeniem tie, ktoré ešte neboli menované. Trebárs Slovenský odborový zväz školstva, Slovenská obchodná a priemyselná komora, Matica slovenská, už tu bolo hovorené, ktoré majú jasné a dosť vážne pripomienky k tomuto návrhu zákona. Pretože budem v druhom vystúpení dávať konkrétne návrhy na pozmeňujúce návrhy, ak sa ešte na tom vôbec dohodneme, ak dospejeme k názoru, že to má ešte zmysel, budeme vidieť, akým spôsobom budú ešte reagovať aj členovia vlády, verím, že budú reagovať, preto mi dovoľte na záver tohto prvého môjho vystúpenia povedať, že nesúhlasím s takýmto nedôsledne pripraveným materiálom, ktorý je nekompletný, nepripravený, neoverený. Chcem napriek tomu zdôrazniť, že podporujem reformu, podporujem posilnenie kompetencií obcí, regiónov v prospech občana. Nepodporujem však tento návrh, ktorý je podľa môjho názoru proti občanovi. Proti občanovi tým, že je nedôsledne pripravený, nekomplexne pripravený a že bude prinášať obrovské problémy v praxi, ktoré sa budú proti občanovi aspoň v tých začiatočných obdobiach, pokiaľ sa nevyčistia všetky vzťahy, všetky nejasnosti, všetky defekty, jednoznačne proti občanovi prejavovať. Ak by som, dámy a páni, hlasoval za takto navrhovaný návrh zákona, musel by som porušiť sľub, ktorý som tu dával, sľub poslanca. A to neurobím. Ďakujem vám. (Potlesk.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Štyri faktické poznámky, posledný pán poslanec Maňka. Končím možnosť prihlásiť sa do faktických poznámok. Prvý – pán poslanec Hofbauer. R. Hofbauer, poslanec: Pán poslanec Kalman položil rečnícku otázku, pre koho sa robí transformácia verejnej správy. Ja si myslím, že to je zrejmé. Ak Strana maďarskej koalície dala ultimátum do 21. septembra prijať tieto zákony, tak sa to robí pre Stranu maďarskej koalície a pre nikoho iného. Robí sa pre tých, ktorí majú záujem na búraní slovenskej štátnosti, pre nikoho iného. Pretože zákony, ktoré tu prerokúvame, dokumentujú rúcanie slovenskej štátnosti. Robí sa transformácia takouto formou, s takouto náplňou a takýmito zákonmi pre tých, ktorí náš štát nechceli či už v roku 1992, alebo 1993 a ktorí tvrdili, že Slováci preukážu svoju vlastnú neschopnosť riadiť vlastný štát. Dámy a páni, ak chcete oponovať mojim názorom, obraciam sa predovšetkým na poslancov Strany demokratickej ľavice, pretože vás považujem za najfundovanejších a profesijne najzdatnejších. Navyše vo vašich radoch tu sedia šiesti bývalí vedúci tajomníci okresných výborov Komunistickej strany. To nehovorím dehonestujúco, to hovorím ako konštatujúco, pretože vy ste mali politické skúsenosti a máte aj skúsenosti z riadenia štátnej správy a z riadenia územia. Zodpovedzte mi len na dva okruhy problémov. Akým spôsobom máte predstavu, že sa bude zabezpečovať stavebný zákon, zákon o územnom plánovaní a stavebnom poriadku na úrovni obcí a miest? Zodpovedajte tu pred plénom, ako si predstavujete prevádzku, údržbu, modernizáciu a skvalitňovanie cestnej siete druhej a tretej triedy. Veď to je gro cestnej siete tohto štátu. Ak máte takúto predstavu, tak s ňou vystúpte! Ale ja ako bývalý minister môžem konštatovať, že tieto zákony vylučujú vecné napĺňanie kvalitného riešenia týchto dvoch zásadných problémových okruhov... (Zaznel zvuk časomiery.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Pani poslankyňa Tóthová.