Dzurinda, Mikuláš, poslanec NR SR (2012-09-19):
Ďakujem pekne. Vážený pán podpredseda Národnej rady, vážený pán podpredseda vlády, panie kolegyne, páni kolegovia, ako sme už počuli, ale aj čítali, materiál uvádza, že v roku 2012 sa zahraničná politika Slovenskej republiky sústredí na tri kľúčové oblasti – európska politika, ekonomická diplomacia a efektívne služby a pomoc v krízových situáciách slovenským občanom v zahraničí. Škála zahraničnej politiky je extrémne široká, mohli by sme o nej hovoriť dlho, venovať sa jej veľmi dlho. Ja by som však rád hovoril najmä o tej prvej oblasti, pretože má zásadný význam pre každodenný život občanov Slovenskej republiky dnes a aj v budúcnosti, teda o slovenskej politike v európskom priestore, v európskom spoločenstve. Samozrejme, s globálnejším presahom a v globálnom poňatí. Aj som si všimol, že pán podpredseda vlády pred chvíľou označil práve túto oblasť ako výraznú prioritu, pochopiteľne. V úvode chcem povedať, že snažil som sa na dokument pozrieť a aj to úvodné slovo pána vicepremiéra si vypočuť, najmä politickými očami. A chcem otvorene povedať, že som sa aj na dokument usiloval pozerať konštruktívne, kriticky, povedal by som. Lebo toto je, myslím, úloha opozičného politika, ponúknuť pohľad z druhej strany politického spektra. Myslím, že takto je to normálne a azda to môže byť aj prínosné. O to mi ide. Tento pohľad vidí dve skutočnosti. Tou prvou je poznanie, že materiál glosuje takpovediac zahraničnopolitické portfólio, dobre, komplexne, ucelene, neopomínajúc nič aktuálne dôležité, aj keď od obdobia, keď sa materiál písal, sa toho vo svete udialo veľmi veľa a vlastne deje sa každý deň, každý týždeň, trma-vrma aj bližšie Slovenska aj ďalej od Slovenska, hoci dnes tie vzdialenosti už sú veľmi relatívne. Teda to glosovanie zahraničnopolitického portfólia je naozaj komplexné, dobré. Ten druhý pohľad mi hovorí, že v dokumente mi chýba čitateľnejší politický rukopis súčasnej vlády. Pokúsim sa to rozmeniť na drobné. V prvom rade mi chýbajú konkrétnejšie ciele, ktoré chceme v tomto roku dosiahnuť. A to najmä v oblastiach našich hlavných zahraničnopolitických priorít. Chýbajú mi jasnejšie zadefinované postoje, ktoré chceme zaujať a aktivity činností, ktorým sa chceme v tomto kalendárnom roku venovať. Čosi sme si pred chvíľou vypočuli, ale domnievam sa, že by sme mohli a mali byť na úrovni takéhoto dokumentu ešte konkrétnejší. Pripomínam, že to je ročný plán. To nie je vládny program, kde istá miera všeobecná sa aj očakáva, a nie je ju možné príliš kritizovať. To, že ten politický rukopis by mohol, a podľa môjho názoru mal byť aj taký smelší a konkrétnejší, chcem ilustrovať na troch oblastiach, ktoré považujem pre Slovensko za kľúčové. Vyplýva to aj zo samotného dokumentu a domnievam sa, že sme to jasne počuli aj z úvodného vystúpenia pána ministra zahraničných vecí, podpredsedu vlády. Tou prvou je ďalšie smerovanie, formovanie eurozóny a Európskej únie, tou druhou je západný Balkán a treťou je východné partnerstvo. K oblasti číslo jedna, ďalšie formovanie tváre eurozóny, Európskej únie, Európskeho spoločenstva. Chcem oceniť pasáž, ktorá hovorí, že východiskom pozície Slovenskej republiky je presvedčenie, že dlhodobo udržateľný rozvoj je možný iba za predpokladu zdravých verejných financií a štrukturálnych reforiem. To sa čítalo dobre, tomu sa dá rozumieť dobre, veď my, Slováci, máme za ostatných povedzme, desať, dvanásť, pätnásť rokov s tým svoje skúsenosti. A treba povedať, že dobré skúsenosti. Dobré, lebo boli veľmi konkrétne, spomeňte si na transformáciu zbrojáriny, spomeňte si na zrodenie sa celkom nových priemyselných odvetví, spomeňme si, ako sa Slovenská republika driapala z obdobia hospodárskeho prepadu k obdobiam výrazného hospodárskeho rastu. Myslím ale, že samo osebe takéto konštatovanie dnes už nestačí. Mali by sme byť schopní ponúknuť odpovede na otázky, pred ktorými dnes Európska únia stojí. Odpovede na otázky, ktoré sa snažia zodpovedať dnes európski lídri krajín, predsedovia vlád, hlavy štátov krajín eurozóny, Európskej únie, odpovede sa snaží nachádzať predseda Európskej komisie, iste ste si pred pár dňami všimli niektoré jeho výrazné formulácie jeho predstáv, ako by sa mala formovať Európska únia v najbližšom období. Všimol som si, že predvčerom sa vo Varšave stretli jedenásti ministri zahraničných vecí. Aj som si všimol, aj ma prekvapila miera konkrétnosti návrhov, ktoré odzneli na BBC alebo v niektorej tlači, ktorú som mal k dispozícii. Skloňujú sa pojmy hospodárska únia, menová únia, banková únia, Spojené štáty európske. Dovolím si teda, pán vicepremiér, sformulovať otázku: Aká je pozícia slovenskej zahraničnej politicky v tejto oblasti? Má naša zahraničná politika čosi, čomu sa v oblasti diplomacie zahraničnej politiky hovorí red lines, to znamená isté hranice, za ktoré by sme neradi, nechcem povedať, že nikdy. Možno by som rád sformuloval aj otázku, či potrebuje Európska únia okrem výraznej spolupráce, možno niekde omnoho výraznejšej, ako o tom hovorí vyhlásenie, alebo tie články, ktoré som čítal z varšavského stretnutia, ale potrebuje aj čosi ako vnútornú konkurenciu, ktorá by hnala Európsku úniu ako globálneho hráča smerom ku vyššej konkurencieschopnosti? A ak áno, možnože otázka by mohla znieť, aké nástroje bude slovenská zahraničná politika presadzovať, aby sa tak dialo na jednej strane, aby sa zvyšovala konkurencieschopnosť Európskej únie, a aké zase potláčať? Aké nástroje budeme presadzovať, aby krajiny, v ktorých životná úroveň obyvateľov ešte zďaleka nedosahuje nieže vrchol, ale ani priemer krajín Európskej únie, aby tieto krajiny, ak budú chcieť, aby mohli bežať rýchlejšie a doháňať tých najlepších. Všimol som si, pán vicepremiér, jednu tézu v dokumente, ktorá hovorí, že Slovenská republika bude podporovať prijímanie rozhodnutí v Európskej únii založené na spoločnom postupe všetkých členských krajín a európskych inštitúcií. To sa tiež číta dobre, dá sa tomu rozumieť, ale tak som si uvedomil a poznačil, že toto dnes nestačí a že vlastne zásadné rozhodnutia v Európskej únii sa ani inak dnes prijímať nedajú, len v zhode. Ale legitímna otázka je, čo bude navrhovať a aké opatrenia, nástroje bude presadzovať naša slovenská zahraničná politika. Na rozdiel od dokumentu, aspoň ja som to tam nenašiel, pán vicepremiér spomenul dva princípy, ktoré treba uvítať, jeden je princíp subsidiarity, druhý je princíp proporcionality. Myslím si, že rozumieme a že tak je to aj správne. Veľmi by som ale ocenil, keby sme vedeli to rozmeniť na drobné a povedzme aplikovať, alebo ilustrovať aplikáciu týchto princípov na niektorých konkrétnych, časovo aktuálnych, ba až naliehavých otázkach. Napríklad. Ako pán vicepremiér aj zmienil, vláda a jasná väčšina slovenského parlamentu sme sa zhodli na potrebe dočasného, ale aj trvalého ochranného európskeho valu. Moja otázka bude, pán vicepremiér, aký je postoj Slovenska k otázke zavádzania eurobondov, spoločných európskych dlhopisov? Bol som minulý týždeň, ako ste spomínali, v jednom z orgánov Parlamentného zhromaždenia Rady Európy, v politickom výbore a bol som prekvapený, aká podstatná časť diskusie sa krútila alebo točila práve okolo zavádzania alebo nezavádzania týchto spoločných európskych dlhopisov. Takže by som bol veľmi vďačný, keby sme sa mohli oboznámiť, ako dnes vláda posudzuje túto otázku a aký postoj bude presadzovať na európskych fórach, rovnako ako by som si vysoko vážil a ocenil aj reakciu na to pondelkové stretnutie jedenástich ministrov zahraničných vecí vo Varšave, lebo mierou konkrétnosti, by som povedal, tie články, ktoré som čítal, ma aj prekvapili. Myslím mieru konkrétnosti tých návrhov, na ktorých sa tí jedenásti zhodli. Toľko asi k tej prvej oblasti, ktorá nás nepochybne zamestnáva a zamestnávať najviac bude, pretože má naozaj implikácie zo všetkých oblastí nášho každodenného života. Teraz ak dovolíte, veľmi stručne ešte k tej druhej a tretej prioritnej oblasti. Západný Balkán. Teším sa tomu, čo tam bolo napísané, čo je tam napísané, a teším sa tomu, čo aj pán vicepremiér hovoril, keď zdôrazňoval kontinuitu súčasnej zahraničnej politiky, ktorá považuje tému západného Balkánu a východného partnerstva, ale aj našu slovenskú angažovanosť v jednej aj v druhej téme za svoje kľúčové priority. Myslím, že tomu sa dá rozumieť, myslím si, že to takto aj má byť. Sú to vážne témy, najbližšie Slovensku, a teda nepochybne aj najlogickejšie v centre našej pozornosti. Po výraznom príspevku našej politiky k začleneniu Chorvátska do Európskej únie, a to už bude o čosi, za viac ako pol roka, keď nás bude 28 nie 27, tak ako sme viackrát počuli z úst pána vicepremiéra, po výraznom príspevku slovenskej diplomacie, politiky ako takej k začatiu rokovaní Čiernej Hory, ale aj k udeleniu štatútu kandidátskej krajiny pre Srbsko, treba zdôrazniť, by malo mať Slovensko dnes konkrétnejšiu predstavu, ako sa angažovať v oblasti integračného pokroku krajín západného Balkánu, najmä Srbska, a myslím si, že ju aj má. Bol by som rád, keby pán vicepremiér sa s nami o túto predstavu podelil. Pretože si myslím a vnútorne som aj presvedčený, že práve tam v Srbsku je kľúč k pokroku na celom západnom Balkáne. Nemusíme zdĺhavo hovoriť, aká komplikovaná je situácia v Bosne, Hercegovine. Ako sa nevieme pohnúť v rozhovoroch medzi Macedónskom a Gréckom. Ale vnútorne veľmi silno cítim a aj moje politické presvedčenie mi hovorí, že pokrok, výrazný pokrok v Srbsku by mohol byť kľúčom k pozitívnemu posunu na západnom Balkáne ako celku. Všetci veľmi dobre vieme, že v marci dostalo Srbsko štatút krajiny, ktorá môže rokovať o svojom vstupe do Európskej únie, a rovnako vieme, že v máji tam prebehli aj parlamentné aj prezidentské voľby, Srbsko má nové politické vedenie, ktoré sa hlási k tomu, že sa chce začleniť alebo integrovať s Európskou úniou. Preto, pán vicepremiér, dovolím si opäť sformulovať dve-tri konkrétne otázky. Má slovenská zahraničná politika orientačnú predstavu, kedy by Srbsko mohlo začať rokovania s Európskou úniou tak, aby sme nepremrhali súčasné pozitívne momentum? A čo požaduje slovenská zahraničná politika od Srbska, aby sme sa my, Slováci, mohli aktívnejšie angažovať smerom k stanoveniu dátumu začiatku rokovaní o vstupe Srbska do Európskej únie? Chodíme okolo tej témy veľmi opatrne, zaužíval sa výraz „enlargement fatigue“ – Európa je unavená. Hovorí sa stále viac o absorpčnej kapacite alebo nekapacite Európskej únie, ale podobné témy zaznievali aj v období, keď sme lobovali alebo pomáhali Chorvátom. Preto sa domnievam, že sa od nás očakáva, a azda je to aj naša úloha, prerážať tieto bariéry, a preto som otázky sformuloval tak, ako som ich sformuloval. A možno by som ešte sformuloval otázku aj tak, že aké sú, alebo mali by byť parametre pokroku v dialógu Srbska a Kosova tak, aby táto relácia nebola prekážkou stanovenia dátumu začiatku rokovaní o vstupe Srbska do Európskej únie. Toľko poznámky k západnému Balkánu a ešte si dovolím pár poznámok k tej tretej predoslanej priorite. A to je, pochopiteľne, Východné partnerstvo. Opäť sa odrazím od tézy, ktorá je v dokumente a ktorú je možné uvítať a ktorá znie, že podporujeme európske ašpirácie aj východných partnerských krajín. Tým, ktorým sa môže takáto téza zdať formálna, chcem povedať, že ja ju za formálnu nepovažujem. Pretože mnohí sa okúňajú, hanbia, alebo boja ponúknuť týmto krajinám jasnú európsku perspektívu. Z môjho pohľadu, opäť, keď sa pokúsim na to pozrieť trošku kritickejšie z opozičnej strany, tak už rozpačitejšie pôsobí odsek venovaný Bielorusku, krátko zacitujem: „Vzhľadom na existenciu demokratických deficitov v Bielorusku sú vzťahy EÚ s Bieloruskom limitované. V prípade zmeny prístupu vedenia krajiny k ľudským právam je Slovensko pripravené podporiť rozvoj spolupráce EÚ a Bieloruska.“ Opäť, technicky keď sa na túto pasáž pozriem, tak nemôžem mať výraznejšie výhrady. Ale, samozrejme, keď sa na to pozriem viac politicky a viac slovenskými očami, tak si uvedomím, že nič sa tu nehovorí o konkrétnych projektoch na podporu mimovládnych organizácií, ktoré bojujú za ľudské práva, že nič sa tam nehovorí o podpore politických väzňov, bilaterálnej podpore, našej podpore, že nič sa tam nehovorí o projektoch na podporu študentov, ktorých stále vyhadzujú z minských, bieloruských univerzít kvôli politickému presvedčeniu. Preto si dovolím opäť sformulovať otázku, či rozvíja naša slovenská zahraničná politika takéto projekty, aké sú, prípadne, aké konkrétne aktivity v tomto kalendárnom roku, o ktorom materiál pojednáva, rozvíja. No a celkom na záver ešte sa s vami podelím o jednu pasáž, ktorá vo mne vyvolala trošku zmiešané pocity, a chcem sa podeliť s vami o tieto pocity. Je to pasáž venovaná Ukrajine. O to viac, že ide o nášho suseda. Odsek začína tézou, že s Ukrajinou budeme viesť pragmatický dialóg a odsek končí tézou, že budeme pozorne sledovať vnútorný vývoj na Ukrajine, najmä z pohľadu rešpektovania demokratických štandardov. Technicky sa odseku venovanému Ukrajine naozaj veľa vyčítať nedá, možno celkom nič. Ale politicky si dovolím povedať, že ten odsek na mňa pôsobil, napísal som si, že bezzubo. Pritom Ukrajine naozaj môžeme ponúknuť celú škálu našich skúseností, nielen z ekonomickej transformácie, ale aj z transformácie politickej. Nehanbím sa pripomenúť, že aj my, Slováci, sme trošku koketovali, povedzme s využívaním mocenských nástrojov vo vnútropolitickom zápase. A myslím, že bolo veľmi dobre, že sme týmto tendenciám dokázali čeliť, že sme sa v istom momente zastavili a politické zápasy sme zvádzali politickými prostriedkami. Nemusím, pán vicepremiér, tu vám hovoriť, že všetkých nás vyrušuje tá, ako sa nazýva, selektívna jurisdikcia? Ale myslím si, že ten problém je hlbší, že je to koketéria s používaním mocenských nástrojov v prostredí, kde by sme mali zápasiť politickými prostriedkami. Na susedoch by sme mali mať najväčší záujem. Ja som si istý, že aj súčasná slovenská zahraničná politika na susedoch má najväčší záujem. Cieľom týchto mojich poznámok je skôr povzbudiť k tomu, aby sme sa ako dobrí susedia s našimi susedmi rozprávali úprimne a otvorene. A tak možno ešte jedna taká záverečná otázka, hoci som ich sformuloval päť či šesť, ktorá by mohla znieť, že ako chce slovenská zahraničná politika prispieť k žiadaným pozitívnym zmenám na Ukrajine? Celkom by ma zaujímalo, či prebieha aj teraz na Ukrajine rokovanie Národného konventu. Pamätám si, že sme ho otvorili, pamätám si, že na začiatku bolo slávy, dlho som o ňom nič nepočul. Možno revitalizácia, obnovenie činnosti aj s našou pomocou, len ako príklad, aby som sa pokúšal aj ilustrovať, aj niečo konkrétne sám priniesť, by som si to dovolil takto uviesť. Celkom na záver mi teda dovoľte zhrnúť, dámy a páni, že všetci si uvedomujeme, že zameranie zahraničnej politiky je dôležitý dokument, aj keď si, samozrejme, všetci uvedomujeme, že vždy omnoho dôležitejšie a vážnejšie je nielen to, čo chceme urobiť, ale aj to, čo urobíme, aké sú konečné výsledky nášho snaženia. Ale myslím si, že o tom bude zase pojednávať iný dokument po Novom roku, ktorý sa bude volať hodnotenie zahraničnej politiky. Želám vám, pán vicepremiér, aj slovenskej zahraničnej politike, aby sme mohli v čase, keď budeme hodnotiť prvý rok zahraničnopolitického pôsobenia Slovenska, aby sme mohli hodnotiť mnohé pozitívne zaknihované výsledky. Ďakujem veľmi pekne za pozornosť.