Matovič, Igor, poslanec NR SR (2012-07-03):
Vážená pani podpredsedníčka, milé dámy, milí páni, z rozpravy zatiaľ mám dojem, že sme sa trošku nepochopili možno tak navzájom, že čo vlastne riešime, ale teda hlavne z vystúpenia pána Kondróta, on na to upozorňuje, že vlastne rieši to už zákon o cenách. Poviem to inak. Aj v tom Nemecku, aj Rakúsku, aj v Čechách rieši zákon o cenách to, že zákazník pred podpisom zmluvy musí byť informovaný o konečnej cene. Aj u nich, aj u nás, avšak u nich navyše zákon rieši to, že v reklame nesmie byť uvádzaná cena zájazdu, ktorá je klamlivá na prvý pohľad, vlastne že tam uvedie iba časť ceny a na mieste sa zákazník v cestovnej kancelárii dozvie o povinných príplatkoch, bez ktorých sa ten zájazd kúpiť nedá. Ten príklad, ktorý vy ste uviedli, kúpim Passata a môžem si potom prípadne zvýšiť jeho výbavu, tak znamená to, že, áno, do reklamy vám uvedú, že kúpte si Passata od 20-tisíc eur, ale reálne máte šancu prísť do tej predajne a kúpite Passata za 20-tisíc eur základnú výbavu. Rozdiel je v tom, na ktorý my reagujeme a ktorý chceme riešiť, je to, že cestovka povie, že, áno, Turecko za 390 eur, ale vy prídete do tej cestovky a v tej cestovke sa dozviete, ale to sa nedá iba za 390, lebo musíte mať povinný príplatok taký, povinný príplatok taký, povinný príplatok taký a potom variabilné príplatky, také ako pri tom Passate, čo ste uviedli ten príklad. Čiže vlastne vy máte minimálnu cenu zájazdu v skutočnosti možno 750, ale v reklame je uvádzaných 390, že stojí to Turecko od 390. A toto je ten rozdiel, čo riešia Nemci, Rakúšania a Česi, keď som vymenoval najbližšie krajiny okolo nás, kde hovoria, že cestovná kancelária ak raz uvedie cenu zájazdu od nejakej ceny, tak zákazník má právo, keď príde do cestovnej kancelárie, za tú cenu si kúpiť niektorý zájazd ako za finálnu cenu. Čiže presne tak, ako ste použili ten príklad toho Passata, ak uvedie od 20-tisíc eur Passat, tak zákazník má právo kúpiť si za túto cenu Passata v minimálnej výbave. A takisto pri zájazde, ak napíše cestovná kancelária Turecko od 390 eur, zákazník má právo prísť do tej cestovnej kancelárie a za 390 eur si kúpiť úplne možno s výhľadom na smetisko, jednoducho veľmi zlý zájazd možno, ale naozaj ten základný, základný zájazd za tú cenu 390 eur. A, čiže preto to hovorím, aby sme teda sa chápali vlastne, že o čo nám ide. Tu nejde o to, aby my sme teraz automaticky zaviazali alebo aby sme zviazali cestovkách ruky, aby mohli predávať iba zájazdy pre dva plus dva rodiny a na toto uvádzali kompletnú cenu. Nie, v podobe nech všetky tie variabilné dobrovoľné príplatky, keď niekto chce mať výhľad na more, keď chce byť sám v izbe, keď chce mať neviem čo ultra all exclusive, všetky tieto veci môžu byť navyše, ale za cenu, ktorú budú raz cestovky uvádzať, že od, ako som spomínal to Turecko od 390, nech za 390 si zákazník môže kúpiť v cestovke ten zájazd. Čiže na vysvetlenie, prečo to vlastne riešime v zákone o reklame a aký je rozdiel medzi súčasným stavom, ktorý to vlastne čiastočne už rieši, že pred samotným podpisom zákazník, áno, je informovaný, logicky, to, čo aj tu teda pani predkladateľka povedala, s týmto asi úplne súhlasím, že ľudia majú v malinkých písmenkách napísané, že koľko koniec koncov ten zájazd stojí. Nie každý zákazník cestovky predtým, ako sa zaviaže, tak vie presne, koľko ho to stáť bude, to ako logicky, akože ľudia nie sú hlúpi, aby podpísali zmluvu, a nevedia, že koľko vlastne ten zájazd stáť bude. Tu nejde o ten moment už samotného pobytu v cestovnej kancelárii, kedy on tie informácie by nedostával, nie, tam on ich dostáva. Tu ide o moment toho nalákania toho zákazníka, to, čo upozornil Martin Fecko, aby sme odrazu my tu nehádzali polená pod nohy slovenským podnikateľom v cestovnom ruchu. Odrazu tu je človek na Orave, na Kysuciach, v Tatrách, niekde si postaví penzión, urobí ponuku cestovného zájazdu naozaj za povedzme 290 eur komplet so všetkým, lebo on tam nemôže mať palivový príplatok na lietadlo pre človeka zo Slovenska, jednoducho je to komplet za 290 eur a na druhej stane je voči nemu podnikateľ, ktorý dá Chorvátsko od 170 eur alebo od 250 eur. A toto je to zavádzanie, kde naozaj my vytvárame ilúziu v ľuďoch, že je výhodnejšie cestovať do zahraničia, ako ísť na Slovensko. To je už druhá vec, že ten človek potom následne sa dozvie v cestovne o všetkých tých príplatkoch k tomu a de facto zo 170 na konci je 420 a je to viacej o 50 % ako ten zájazd na Slovensku. Ale ide pri reklame, sami viete, že to je o prvom dojme. Zbadáte spot, zbadáte reklamu, s reklamou som robil veľmi dlho, tak viem, že je to o prvom dojme, ktorý urobíte na toho zákazníka. Zapíšete sa do podvedomia a my dovoľujeme vlastne dlhodobo podnikateľom vlastne v cestovnom ruchu, aby manipulovali s ľuďmi a vytvárali ilúziu, že cestovať do zahraničia je výhodnejšie, ako cestovať na Slovensko. A už z pohľadu aj tohto, možno podpory slovenského cestovného ruchu, by to bolo fér, aby sme narovnali podmienky. A keď raz dostali rozum Nemci, Rakúšania, Česi a urobili to a Nemci naozaj dlhé roky, desaťročia to používajú, vlastne takýto prístup, Rakúšania niekoľko rokov, Česi približne dva alebo tri roky, tak pravdepodobne nevymysleli niečo zlé. A tiež možno sa treba zamyslieť a by som povedal príklad, na Slovensku tiež existuje pár lastovičiek cestoviek, doslova poviem aj názov Turancar. Prišiel s takouto iniciatívou, kde dobrovoľne začal uvádzať cenu komplet, lebo videli, že tak to funguje na západe, a dáva naozaj skutočnú cenu, že od koľko, a zistil veľmi rýchlo, že sa mu to nevypláca, lebo odrazu bol veľmi druhý voči všetkých ostatných, ale on dobrovoľne dával tú kompletnú cenu, za ktorú ten zákazník, keď prišiel do cestovky, tak mohol mať zájazd. Ale zistil, že sám sebe si hádže polená pod nohy, keďže ostatní sa neprispôsobili, ostatní chceli vytvárať ilúziu, akí sú lacní, a nechať si potom na to, aby spracovali ľudí, že však vlastne toto sú povinné príplatky k tomu. Druhý problém čo je, tak aj ten súčasný stav, ak by sme ponechali ďalej, tak vlastne vytvára priestor nato, že tie cestovné kancelárie veľakrát robia to, že vlastne samotnú tú základnú cenu zájazdu umelo znižujú a dobiehajú to cez tie povinné príplatky. Čiže povinný príplatok nejaký, letisková taxa je v skutočnosti, ju nakupuje cestovka za 50 eur, ale ona ju účtuje 150 eur a o tých 100 eur zníži tú základnú cenu zájazdu. A takto umelo vlastne znižujú, vytvárajú alebo znižujú tú pôvodnú cenu, tú, na ktorú ako medový motúz lákajú zákazníkov, a tým pádom to neprospieva zdravej konkurencii aj medzi samotnými cestovkami. Preto ďalší prínos by mal byť tohto zákona v tom, že ak vyrovnáme podmienky, ak naozaj budú musieť udať tú cenu, za ktorú si zákazník bude môcť ten zájazd kúpiť, tak sa vyčistí trh vlastne v tom, že budú môcť si lepšie konkurovať navzájom a mohlo by to podľa nášho názoru prispieť aj k určitému jemnému zníženiu cien na trhu, keďže tie ceny sa budú dať lepšie porovnávať. A preto si myslíme, že ten zákon je dobrý, správny, a by som vás prosil o jeho nepolitickú podporu.