Kaník, Ľudovít, poslanec NR SR (2012-12-11):
Dobré ráno všetkým želám. No je také zložitejšie nadväzovať po prerušenej rozprave alebo prerušenej reči, ale tak sa nejako napojíme. Takže začnem len takým veľmi krátkym záverom, aby sme mali načo nadviazať. Až sa dobre pamätám, ten záver mojej reči bol, myslím, o tom, akým spôsobom vlastne by mala fungovať tá zamýšľaná alebo uvažovaná v rámci odbornej diskusie rozvíjaná minidaň, ktorá by umožnila znížiť odvodové zaťaženie o minimálne 10 %, kde by sme mohli zvažovať, ktoré odvody zrušíme, či zrušíme odvody do fondu nezamestnanosti, nemocenské, garančný fond, rezervný fond solidarity a ďalšie alebo napríklad či zrušíme zdravotné odvody. Každopádne by nám objem zhruba jeden a pol miliardy, pravdepodobne v budúcom roku aj vyšší, umožnil ísť takýmto spôsobom veľmi dramatickým spôsobom znížiť odvody. A to by určite Slovensku pomohlo významne. Pomohlo by to rastu zamestnanosti, pomohlo by to podnikateľskému prostrediu, znížilo by to odvodové zaťaženie všetkým, v tomto prípade je to plošné opatrenie, takže absolútne, absolútne všetkým. Ale zároveň nahradenie odvodov takouto minidaňou by zmenilo váhy dopadov odvodového a hlavne daňového zaťaženia na rôzne skupiny obyvateľov. Výrazne by si tak polepšili zamestnanci, všetci zamestnanci, to znamená ľudia, ktorých príjem pochádza z platu a ktorí nepodnikajú. Tí by na tom jednoznačne profitovali v objeme niekoľkých percent, pretože 0,1 % na minidaň z obratu za bezhotovostné transakcie by ich nezasiahlo takmer nijako, pretože za platenie alebo kupovanie si tovarov alebo služieb oni neznášajú túto minidaň. Táto minidaň by sa prejavila na príjme tých, ktorí poskytujú tovary a služby. A takisto by to veľmi výrazne pomohlo malým a stredným podnikom a podnikateľom a firmám. Ten väčší negatívny dopad by bol na finančný sektor, to znamená sektor, ktorý veľmi často obracia kapitál. A tým, že by tieto obraty boli zaťažené touto uvažovanou 0,1 %, tak, samozrejme, tam by to daňové zaťaženie narástlo. A treba zvážiť, či je to dobrá cesta alebo má táto cesta svoje riziká, ktoré by nás mohli viesť k tomu, že by sme sa touto cestou nevydali. Každopádne až chceme ísť cestou výrazného zníženia, výrazného zníženia, znova zdôrazňujem, daní a odvodov, neviem, či nájdeme inú cestu ako nahradenie súčasného spôsobu zdaňovania či z časti alebo výrazne iným spôsobom zdaňovania. Dotkol som sa už DPH, ktorú vidíme tak, že s ňou máme veľké problémy, skoro najväčšie v rámci Európskej únie. Ale keby sme aj nemali také veľké problémy a boli by sme niekde v strede z hľadiska schopnosti vyberať túto daň a nemať také veľké daňové úniky, každopádne vždy bude platiť, že táto daň je tak komplikovaná, že vždy bude zvádzať a nielen zvádzať, lebo vždy budeme čeliť tomu, že tu budú daňové úniky, budú pokusy o daňové úniky, nielen o úniky, a to je možno na tejto dani najhoršie, ale o vykrádanie tejto dane, pretože keby sme bojovali len s tým, že niekto sa vyhne plateniu, tak to je taký trvalý síce boj, ale menej nebezpečný ako to, že bojujeme s tým, že existujú dnes nie desiatky, ale stovky, možno tisíce firiem, ktoré vyťahujú peniaze z tejto dane, ktorých „podnikateľská činnosť" spočíva v tom, že vystavujú fiktívne alebo fingujú podnikateľskú činnosť a na základe toho vyťahujú prostriedky zo štátneho rozpočtu alebo z daňovej správy prostredníctvom tejto dane. A s týmto boj bude trvalý a ťažký a, určite sa zhodneme na tom, veľmi nákladný. Tento boj je veľmi nákladný. Žiada si veľké kapacity, veľké množstvo ľudí, obrovský aparát. A nikdy nebude absolútne úspešný. Vždy bude čiastočne úspešný. Nedá mi teraz, aby som sa jedného konkrétneho prípadu nedotkol a zároveň aj nepoložil otázku pánovi ministrovi. Nedávno sme počuli a určite sme sa všetci potešili, že mali sme ďalší úspešný prípad toho, ako daňová správa odhalila veľmi rozsiahly daňový podvod alebo únik z tejto dane, do ktorého sú už zapletené, ako pán minister povedal, aj seriózne firmy, veľké firmy, potravinárske firmy, ktoré, myslím, že s cukrom sa to spájalo, takisto vyťahovali z tejto dane prostriedky. A tá moja otázka spočíva v tom, že pokiaľ tie informácie, tak ako aj boli zverejnené, sú, že tak znamená to, že na jednej strane sa tu veľmi dôkladnou a dobrou a asi aj dlhodobou mravenčou prácou ľudí, ktorí sú v tom zapojení aj na daňovom úrade, aj na polícii, aj na všetkých príslušných zložkách, podarilo rozkryť veľmi negatívnu činnosť a podarilo sa aj zaistiť ľudí, ktorí túto činnosť páchali, ako vníma to, že prokuratúra do 24 hodín zrušila všetky obvinenia, stiahla ich. A to je to, nad čím by sme sa mali zamyslieť. Kroky vykonané absolútne korektne v zmysle zákona a v súčinnosti s prokuratúrou vyústia do odhalenia veľmi závažnej trestnej činnosti alebo podozrení z veľmi závažnej trestnej činnosti, ktoré vyústi zadržaním príslušných osôb, a, hop, do 24 hodín prokuratúra zmení názor, stiahne všetky obvinenia, tieto osoby sú prepustené. Ale opravte ma, až sa mýlim. Ale to, že prokuratúra stiahne obvinenia, znamená, že všetky zhromaždené dôkazy, ktoré sa zhromaždili v rámci tej činnosti, ktorá viedla k tomu záveru, ktorý som spomenul, sa nedajú použiť, sa nedajú použiť v trestnom konaní. A teraz z toho vyúsťuje to hrozné, s čím sa stretávame tu na Slovensku. A opýtal by som sa, čo to máme za prokuratúru, ako tu môžu ľudia očakávať nejakú spravodlivosť, keď sú svedkami takéhoto konania? Príslušní ministri, policajný prezident a všetci ostatní zvolajú tlačovku, aký sa podaril kúsok perfektný a ako sa odhalilo niečo hrozné, a prokuratúra zastaví trestné stíhanie osôb, ktoré túto činnosť spáchali. Takže zároveň vidíme, kam to vedie, keď nemáme vymenovaného prokurátora už vyše roka, ktorý bol riadne zvolený. A opäť sú to len trpké plody teraz nie ekonomických, zlých rozhodnutí, ale zlých politických rozhodnutí, ktoré vedú k tomu, že prokuratúra potom funguje tak, ako funguje, alebo tak, ako som teraz popísal. A je to naozaj alarmujúce. A bol by som rád, keby sa v záverečnej reči k tomu vyjadril aj pán minister, lebo to sa nás dotýka všetkých. Určite to nikoho neteší. Ďalšou oblasťou, ktorá nás neustále trápi, je, a často sa aj diskutuje v parlamente o nej, keď potrebujeme na niečo peniaze. Posledná taká veľká diskusia bola, že stoja skoro denne učitelia pred Úradom vlády alebo pred parlamentom alebo na námestí a už asi tretí týždeň, až sa nemýlim, žiadajú zvýšenie platov. Stále odpoveď je: „Viac sa nedá.“ A zároveň sme konfrontovaní s tým, že sa vynakladajú problematicky z nášho pohľadu niektoré plnenia alebo niektoré výdavky. Tak ja spomeniem z nich aspoň tie, ktoré zatiaľ dostali najväčšiu publicitu. Poskytovanie dotácií na udržanie pracovných miest veľkým, silným firmám, ktoré ide do desiatok, stoviek miliónov. A nebudem to už teraz rozvádzať, či sa to malo, nemalo. No nemalo sa to jednoznačne podľa mňa. Určite skôr to zaváňa nejakou prihrávkou alebo rozdávaním peňazí spriazneným kamarátom alebo spriazneným firmám. Ale prečo sa doteraz nezamyslela vláda nad tým, že keď sa už rozhodne, že štát poskytne v takom veľkom rozsahu súkromnej firme prostriedky za akýmkoľvek titulom, nie je namieste, aby štát zároveň uvažoval, aby mal kontrolu nad týmito prostriedkami, a to nielen kontrolu nejakú ex post na základe nejakej správy alebo takéhoto nejakého dodatočného informovania, akým spôsobom sa naložilo s týmito prostriedkami, či naozaj išli na to, na čo to bolo deklarované, a vôbec ako tá firma funguje, keď potrebuje takéto ohromné dotácie z pohľadu štátu, ale prečo neuvažujeme nad tým, že priamo do štruktúr tejto firmy, do jej dozornej rady alebo iných orgánov nie sú nominovaní zástupcovia štátu, ktorí by mali za úlohu kontrolovať a dohliadať na to, ako sa peniaze daňových poplatníkov používajú? Veď to sú desiatky, stovky miliónov z daní občanov tým, že sa utiahli opasky inde, že sa nedá napríklad teraz na zvýšenie platov učiteľov, niektoré konkrétne osoby sú obdarované. A to sa mi zdá veľmi, veľmi šlendriánsky prístup k tomu, že takto dáme šmahom ruky peniaze a potom už to necháme tak, že však je to vybavené, peniaze odišli a dej sa čo dej. To je jedna poznámka. A druhá poznámka s tým súvisiaca, je to nesprávne, a mnohokrát na to poukazujeme, míňanie prostriedkov v rámci sociálneho systému. Naozaj, na tom sa zhodne nielen celé politické spektrum, ale aj určite skoro celé Slovensko, že v rámci sociálneho systému máme zle nastavený sociálny a dávkový systém, že nepomáha tak, ako by pomáhať mal tam, kde je pomoc naozaj potrebná. Ale, naopak, tam, kde to motivuje k úplne zlému spôsobu života, zlým motiváciám, zlým spôsobom vedenia života, tie peniaze naďalej poskytujeme. A to si nežiada nejakú strašne zložitú a dramatickú prestavbu sociálneho systému. To si žiada len zakomponovanie prvkov do jednotlivých zákonov, ktoré v časoch, keď sme začínali takéto prvky presadzovať, sme označili jednou jedinou vetou: „Celý systém má byť nastavený tak, aby posielal signál, že pracovať sa má oplatiť, pracovať sa má oplatiť viac, ako poberať sociálne dávky a žiť len z poberania sociálnych dávok.“ Napriek tomu, že toto bolo povedané tisíce razy a zdôvodňované takisto, stále sa s tým boríme. A kebyže sa len s tým boríme, lebo máme tu niektoré systémové, chybné, choré prvky, ktoré priam podporujú to, aby ľudia nemali motiváciu pracovať, nevolili cestu „radšej práca ako sociálne dávky“. Ale je to naopak. A tak musím pripomenúť, že máme tu, začnem od toho najmenšieho, protiústavnú dávku, ktorá odmeňuje časť ľudí na základe sociálneho postavenia za to, že chodí do školy, za to, že plní zo zákona povinnú školskú dochádzku, a míňame na to veľké milióny, máme tu systém rodičovského príspevku a príplatku k príspevku pri narodení dieťaťa, ktorý je nastavený tak, že motivuje aby trinásťročné, štrnásťročné deti začali mať deti a aby získavali takto zdroje pre rodinu a komunitu a takýmto spôsobom takto pokračovali ďalej, systém, ktorý motivuje k tomu, aby žiaci akonáhle dovŕšia príslušný vek, boli svojou rodinou sťahovaní z učňovských škôl, na ktorých prípadne aj sú, a zaraďovaní do sociálneho systému ako poberatelia sociálnych dávok. A pritom treba jednoducho len upraviť zákony. Tie návrhy tu boli na stole. Vládnou väčšinou boli odmietnuté. A tieto návrhy by priniesli také úspory, ktoré boli veľmi konzervatívne odhadnuté, takže možno tie úspory by boli omnoho väčšie, že keby sme ich mali, tak pán minister by vôbec nemusel napríklad hovoriť o tom, že nie sú peniaze na rast platov učiteľov v zmysle ich požiadaviek, pretože sa jedná o úspory v rozsahu 60 mil. až 100 mil. eur ročne. Ale tu nejde prioritne o úspory, to by som chcel veľmi zdôrazniť, pretože keby sme išli naozaj do dôsledkov, tak by sme vedeli vyčísliť, že úspora na celospoločenských nákladoch, ktoré nám vznikajú tým, že takto podporujeme rozrastanie chudoby, že takto podporujeme tie kroky a tie javy, ktoré som tu spomínal, sú omnoho, omnoho vyššie a idú do stoviek miliónov, pretože sa to reťazí na poberaní sociálnych dávok, na tom, že títo ľudia vypadajú z tvorby hodnôt, z platenia daní a že zostávajú len príveskom na sociálnej úlohe štátu a sú len tými, ktorí sú pasívnymi poberateľmi a spoločnosti nič nepridávajú. Nedá mi, aby som sa nedotkol takisto oblasti zdravotníctva. Teraz je táto oblasť naozaj mimoriadne aktuálna. Mnohokrát sme to kritizovali ešte za prvej vlády Roberta Fica, pretože tam sú korene dnešných problémov, nielen v oblasti zdravotníctva, ale vo všetkých oblastiach, pretože tie problémy, ktoré dnes riešime, len dohnali súčasnú vládnu väčšinu. A svoje korene majú v prvej vláde Roberta Fica. Tak aj súčasný dnešný aktuálny problém, ktorý je, je vyjadrený prehratou arbitrážou za zákaz zisku so zdravotnými poisťovňami, ktorý opäť bude odčerpávať prostriedky zo štátneho rozpočtu, je len výsledkom neodbornej, ba, by som povedal, babráckej politiky a babráckeho prístupu k legislatíve zo strany prvej vlády Roberta Fica, pretože toľko kritizovaný zákaz alebo, tak, aby som sa posunul do optiky vládnej väčšiny, toľkokrát nastoľovaný zákaz zisku zdravotných poisťovní v tomto slovnom spojení sa možno hodí na nejaký transparent na míting strany SMER alebo na rozhovor s priaznivcami strany SMER, aké to je zlé, ale určite sa nehodí do serióznej a odborne pripravenej legislatívy, pretože na základe takéhoto babráckeho spôsobu uplatnenia a realizácie tohto zámeru v zákone sme dospeli k tomu, že Slovensko prehralo arbitráž a pravdepodobne prehrá ďalšie súdne spory, ďalšie arbitráže a nebude to o 40 miliónoch spolu so súdnymi trovami, ktoré dnes máme na stole, ale bude to o mnohonásobne vyššej čiastke. To vyčíslenie, ja ho zopakujem, je z médií známe, už ho povedali viacerí moji kolegovia, presahuje 800 miliónov. A teraz som zvedavý, kde budeme hľadať tie peniaze, ale hlavne kto to spôsobil. Jednoznačne to spôsobil zle aplikovaný úmysel pristúpiť k tomu, aby zdravotné poisťovne nemohli vyťahovať nad rámec toho, čo je nevyhnutné, s primeraným ziskom na prevádzku prostriedky zo zdravotného poistenia. Ja bez problémov poviem, že je úplne normálne, aby bol systém financovania akejkoľvek starostlivosti, či už zdravotnej, dôchodkovej alebo inej, zabezpečovaný transparentne, to znamená, aby sme presne a jasne vedeli, čo je určené na náklady plus primeraný zisk pre subjekty, ktoré spravujú tento systém a zabezpečujú tento systém, aby sme presne vedeli, koľko prostriedkov má byť použitých na príslušný účel, v tomto prípade na zdravotnú starostlivosť. A ja už som to tu viackrát povedal, keď tu bola pani Zvolenská. A som sa jej spýtal, nedostal som od nej odpoveď, ja stále nerozumiem tomu, ako je možné, že takýto problém nemáme napríklad pri dôchodkových správcovských spoločnostiach, ako je možné, že dôchodky, ktoré sú takisto zabezpečované prostredníctvom viacerých súkromných správcovských spoločností, čo je v prenesenom význame, princípe to isté ako zdravotná poisťovňa, len zabezpečujú iný účel, prečo takýto problém nemáme pri dôchodkových správcovských spoločnostiach. No je to jednoducho preto, pretože zákon je postavený tak, že dôchodkové správcovské spoločnosti majú jasne definovaný zdroj svojich príjmov, správne poplatky, ktoré sa skladajú z dvoch zložiek a dosť. A dôchodkové správcovské spoločnosti vedia, že toto je ich príjem, v rámci toho si musia tvoriť zisk a to ostatné je majetkom sporiteľa. Prečo takýmto spôsobom nie je postavený zdravotný systém? Prečo tu nemáme jasne definovaný správny poplatok, nech je zložený a vytvorený akokoľvek? Nebudem hovoriť dneska, ani to nemám v úmysle, o číslach, pretože to je o primeranom nastavení a dosť. A tým pádom by sme to mali jasné. Ale hlavné, čo som chcel povedať, je ten rozdiel medzi odborným, neodborným, politickým a naozaj odborno-legislatívnym prístupom k problému, pretože keby bol takýmto spôsobom nastavený alebo takýmto spôsobom aj vykonaný zásah do systému financovania zdravotných poisťovní, tak by sme dnes podľa môjho názoru nečelili arbitrážam, pretože ani by to nebolo v rozpore s ústavou, ani by to nijakým spôsobom nezakladalo dôvod na arbitrážne konanie. Ale keď sa ideme škrabať okolo hlavy takto (Názorná ukážka zo strany rečníka.), tak potom jednoducho to dopadne tak, ako to dopadne, že sa do legislatívy vnášajú politické názory, túžby a predstavy, ktoré sa hodia skôr na mítingy ako do znenia zákonov, a ťažkými miliónmi Slovenská republika za to bude platiť, nie vláda Roberta Fica, ale Slovenská republika. A preto by bolo namieste, keby tieto náklady, ktorým pravdepodobne sa nebude dať vyhnúť, si zobrali na svoje bremená, na svoj chrbát predstavitelia strany SMER, keď ta vedeli napínať svaly, že keď sa chcú zdravotné poisťovne súdiť, tak ech sa skúsia súdiť so štátom. Takto vystupoval svalnato pán vtedajší premiér a súčasný premiér pán Robert Fico. A machroval pred národom, ako sa on ničoho nebojí. Tak keď sa teraz ničoho nebojí a keď je chlap, tak nech povie, okej, tak ja na toto zoženiem peniaze tou svojou vlastnou hlavou, ako to dokázal už v minulosti. To by bolo férové. Ta zmenená rétorika, ktorá tu zaznieva, alebo upravená, posunutá rétorika, ktorú sme mali cez víkend možnosť počuť od premiéra aj od predsedu parlamentu pána Pašku, že no, áno, ale zarobili sme na tom vyše 200 miliónov, takže to v zásade sme v pluse, je nepriamym priznaním, že platiť sa bude. Ako inak si to mám vysvetliť, keď sa povie, že síce áno, je tu nejaká prehratá arbitráž, ale ten náš výnos z toho za tie dva roky, čo to trvalo, bol vyše 200 miliónov? Jednak je morálne absolútne neprípustné takýmto spôsobom pristupovať k legislatívne a jednak máme len prvú prehratú arbitráž. A ďalšie arbitráže sú otvorené. Keď to bude rásť do tých niekoľko stámiliónových rozmerov, tak potom čo urobíme? Takže aby sme sa zasa dostali do všeobecnej roviny a aby som sa mohol dostať k záveru svojho vystúpenia, ešte predsa len sa dotknem 2. piliera a dôchodkového systému. Ja s veľkým potešením som zaznamenal vyjadrenia pána ministra tu sediaceho počas víkendu, že tie objavujúce sa úvahy o tom, že keď sa bude rozpočet rozsýpať ako domček z kariet, čo bude, že už sa nebude uvažovať o tom, že sa siahne na ten zvyšok prostriedkov, ktoré v 2. pilieri sú. Nech sa na mňa pán minister nenahnevá, veľmi si to cením, že to povedal, aj mu verím, že to tak myslí, ale viem, že keď na to príde, nebude on ten, kto o tom bude rozhodovať. Takže teraz by som chcel apelovať na všetkých, aby sme jednak si spomenuli a išli tou cestou, ktorá tu viackrát zaznela aj z úst súčasného premiéra, že poďme sa dohodnúť na ústavnom zákone, ktorý by fixoval pozíciu 2. piliera a nalinkoval tam nejakú cestu do budúcnosti vo väzbe na ekonomickú kondíciu krajiny, ktorá bude. A apelujem týmto aj na kolegov z opozície, aby som to teraz zovšeobecnil. Toto si žiada naozaj istý nadhľad, istú štátnickú múdrosť a nielen teda také vzájomné politické hry, kto z koho a kto koho viac a kedy dobehne. Ale naozaj tu sa musíme pozrieť cez prah desiatok rokov dozadu, keď tu už nebude ani SMER, ani pán premiér Fico, ani pán minister Kažimír, ani ja, ani nikto možno z tejto snemovne. Ale po nás môže zostať stabilný a dobre vybudovaný základ dôchodkového systému vo svojich princípoch. Tie detaily určite budú podliehať zmenám a budú reagovať na konkrétny vývoj, ktorý vtedy bude, ale tie základy sú naozaj najdôležitejšie, pretože bez dobrých základov nemôže byť vybudovaná žiadna stavba, teda dobrá stavba, ktorá má mať trvalý charakter. Takže apelujem na to, aby sme na tom pracovali, aby sme sa touto cestou vybrali, aby sme nečakali na to, keď naozaj bude rozpočet v koncoch a keď tu predstúpi pán premiér Fico, ako on nemá problém, a pod akým akýmkoľvek dôvodom, ktorý práve vtedy si už či vyfabrikuje, vymyslí, vytvorí alebo ja neviem, čo s ním urobí, nám prednesie, ako je nevyhnutné a ako je dôležité, dočasne určite, by sa vtedy povedalo, dočasne siahnuť na prostriedky aj tie zvyšné, ktoré idú do 2. piliera, pretože inač nesplníme to, čo sme sa zaviazali splniť v rámci Európy, že znížime rozpočet pod 3 %. A to, si myslím, bude reálny problém, znížiť rozpočet na základe tohto rozpočtu alebo ani nie na základe rozpočtu, lebo rozpočet len odráža kroky, hospodárske kroky vlády, a tie sú zlé, takže na základe tohto to bude veľký problém, naplniť tento cieľ, a preto nečakajme, kým sa dostaneme do tejto situácie, lebo už bude neskoro, a robme kroky rýchlo, rokujme a dohodnime sa na tom, aby sme predložili ústavný zákon a ho aj schválili. Takže keď zrekapitulujem všetko, čo sme si tu povedali, tak by som to mohol zhrnúť asi takto. Dane sa nevyberú v takom rozsahu, ako sú zahrnuté v štátnom rozpočte, budú výrazne chýbať príjmy, čomu nasvedčuje všetko, čo sa okolo nás deje. Nezamestnanosť stúpa dynamickým tempom. Dovolím si povedať poznámku na margo toho, že je tu kríza a že tak je to aj v iných krajinách. Pozrite si okolité krajiny, či už V-4. Alebo pozrite si Rakúsko a Nemecko. A pozrite si, ako rýchlo tam stúpa nezamestnanosť. A pozrite si, ako rýchlo stúpa nezamestnanosť na Slovensku. Všetci čelia zhruba tomu istému ekonomickému prostrediu v rámci Európskej únie. Ale na Slovensku dynamika rastu nezamestnanosti je obrovská. A ten dôvod, prečo je taká vysoká dynamika rastu u nás, je jediný, vládne opatrenia, zmeny zákonov, Zákonník práce a po novom roku rast odvodov, rast daní a všetky veci, ktoré sme tu mnohokrát pomenovali. Ženiete nezamestnanosť hore, ženiete ju smerom k 18 %, kde sme ju začali stláčať ako v roku 2002, vraciame sa späť a vraciame sa raketovou rýchlosťou. Takisto si nemyslím, že sa podarí udržať výdavky na uzde, tak ako sú naplánované v štátnom rozpočte. To bude ďalší negatívny faktor. Dohoda so samosprávami je pekná vec, ale neverím tomu, že sa ju podarí naplniť. Plus sú tam ďalšie a ďalšie riziká, ktoré budú spôsobovať, že neverím tomu, že sa podarí udržať výdavky tak, ako štátny rozpočet predpokladá. Vychádza mi z toho, že štátnemu rozpočtu bude chýbať na naplnenie jeho cieľov 500 miliónov až 1 miliarda v závere roka alebo a už v druhej polovici roka a to spôsobí, že ten plánovaný zámer dostať sa tu na 2,9 % bude nenaplnený, pokiaľ sa neprijmú ďalšie drastické opatrenia. A toho sa ja najviac obávam, pretože ďalšie drastické opatrenia znamenajú ďalšie spomaľovanie rastu, ďalší nárast nezamestnanosti a v tom najhoršej variante aj ďalšie vykrádania špájz, súkromných špájz, ďalšie zoštátňovanie príjmov v 2. pilieri, ďalšie negatíva. Už dnes viaceré inštitúcie začínajú hovoriť o tom, že Slovensko nielen spomaľuje, ale že vo veľmi blízkej dobe pravdepodobne zastaví, teda v rámci hospodárskeho rastu. A to je tá najhoršia správa, ktorú hospodárska politika socialistickej vlády Roberta Fica prináša. Ja myslím, že vláda bude rada, keď sa jej podarí v budúcom roku uzavrieť rozpočet tak, že tu bude pod 4 %, nie pod 3 %.Takže takúto ja vidím veľkú dieru v štátnom rozpočte. A to je len preto, lebo sa odkladajú tie pozitívne opatrenia, ktoré by mohli pomôcť rozpočtu, pretože vás brzdí ideológia alebo ješitnosť, aby ste prijali návrhy zo strany opozície, a na druhej strane sa prijímajú veľmi zlé opatrenia voči hospodárskeho rastu Slovenskej republiky, voči podnikateľskému prostrediu a voči zamestnávaniu a voči zamestnanosti. A ešte by som na jednu vec zabudol. To je upozornenie pre vládnu stranu. A opäť to súvisí s učiteľmi, ale je to veľmi dôležité, aby som to povedal. Bol tu predložený pozmeňujúci návrh, ktorý mení to, čo, už to viete, zmeniť treba. My sme poukázali už na to, že v tom pozmeňujúcom návrhu, konkrétne v § 5 ods. 2, je napísané, že stupnica platových taríf sa v roku 2013 zvýši o 0 % od 1. januára, ak sa v kolektívnej zmluve vyššieho stupňa na rok 2013 nedohodne inak. Keď si preložíme tento text, naozaj to znamená, že keď učitelia nepodpíšu s vládou kolektívnu dohodu o tých 5 %, tak zo zákona podľa tohto pozmeňujúceho návrhu budú mať 0-percentné navýšenie. Ja viem, že ste od tohto zámeru, alebo aspoň ste to tak jasne a viacerými ústami povedali, odstúpili, že vláda rozhodla o tom, že sa navýšia o 5 % tarify. Ale upozorňujem, vy to máte v návrhu zákona, v pozmeňujúcom návrhu, ktorý, keď schválite, tak ten je viac ako to, že na tlačovej konferencii niečo niekto povie. Takže keď chcete, aby platilo to, že zvýšite tie tarify o 5 %, tak musíte zmeniť pozmeňujúci návrh. Z toho pozmeňujúceho návrhu musí vypadnúť ten odsek 2, pretože, keď nevypadne, bude platiť tá nula, pokiaľ nedôjde k podpisu kolektívnej zmluvy. Proste tak to je, či sa vám to páči alebo nepáči. Takže ja vás vyzývam, pretože nie je možné pozmeňujúcim návrh zmeniť pozmeňujúci návrh, je možné len tento pozmeňujúci návrh stiahnuť a podať nový pozmeňujúci návrh, v ktorom tento odsek nebude, až to nespravíte, tak zafixujete tú nulu, ja to vidím takto, a upozorňujem vás na to, je na vás, ako s tým naložíte, ale určite ste o tom vedeli a určite keď na to príde, tak budeme vedieť, kto ako konal. Vážené dámy, vážení páni, tento rozpočet je, ako som povedal, zrkadlom toho, čo vláda už urobila, a bude ďalej zachytávať a odzrkadľovať to, čo ešte urobí inými zákonmi vo svojej hospodárskej politike. Zatiaľ tieto zmeny sú negatívne a budú znamenať, že rozpočet nebude naplnený, tak ako je predložený. A preto zaň, samozrejme, nebudem ani hlasovať, pretože si myslím, že len odráža to, že Slovensko spomaľuje, na Slovensku rastie nezamestnanosť, na Slovensku sa zhoršujú podmienky pre podnikanie. A to, že tomu tak je, spôsobuje vláda svojimi zákonmi, ktoré pretláča cez Národnú radu. Ďakujem za pozornosť.