B. Bugár, podpredseda NR SR: (2005-06-23):
Prerušujem rokovanie o tomto bode programu. Vzhľadom na to, že pán poslanec Polka telefonoval, že je v zápche niekde v Bratislave, odporúčam, aby sme preskočili jeho bod a potom aj ten ďalší a pokračovali ďalej poslaneckými návrhmi. Je všeobecný súhlas s týmto mojím návrhom? Ďakujem pekne. Takže teraz budeme pokračovať druhým čítaním o návrhu poslanca Národnej rady Slovenskej republiky Jozefa Banáša na vydanie zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 553/2002 Z. z. o sprístupnení dokumentov o činnosti bezpečnostných zložiek štátu 1939 – 1989 a o založení Ústavu pamäti národa a o doplnení niektorých zákonov (zákon o pamäti národa) v znení neskorších predpisov (tlač 1094). Dávam slovo poslancovi Banášovi, aby návrh zákona odôvodnil. Nech sa páči. J. Banáš, poslanec: Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Kolegyne, kolegovia, nemám v úmysle na rozdiel od prvého čítania nejako siahodlho hovoriť k tejto mojej navrhovanej novele, ja chcem poďakovať tým kolegom, ktorí v prvom čítaní podporili, povedal by som, hľadanie pravdy, pretože o to v prípade mojej novely ide. Možno by sa ešte patrilo, aby som sa aj ospravedlnil za isté moje veľmi emotívne vystúpenie, ale, prosím, pochopte to tak, že je to vec silne osobná, keď nemáte nejakú možnosť sa brániť. Ale zase nechcem, aby vyznel tento môj návrh, že tu ide o Jozefa Banáša. Tu ide o celý rad ľudí, možno stovky, možno tisíce  ľudí, ktorí sú v podobnej situácii ako ja, čiže potrebujú dostať nejakú minimálnu príležitosť sa obhajovať. Na druhej strane ja musím povedať, že som si vedomý aj istého rizika mojej pozície, pretože ja sa v žiadnom prípade nechcem dostať do polohy nejakého obhajcu ŠtB alebo eštebákov. Som pripravený úprimne a otvorene na akúkoľvek vašu otázku, pripomienku odpovedať. Dovoľte však, aby som v niekoľkých krátkych bodoch iba reagoval na to, čo pán spravodajca namietal, resp. na debatu, ktorá bola aj vo výbore. Čiže samotným účelom tejto novely nie je likvidovať poslanie Ústavu pamäti národa, ktoré mu vyplýva zo zákona č. 553/2002 Z. z., ale umožniť ľuďom, ktorí sú na zoznamoch, v prípade, že majú tú možnosť, teraz hovorím o nejakom rukopise, a tvrdia, že to nie je ich podpis, toto preukázať. Ja totižto tvrdím na základe mojej skúsenosti, na základe skúseností mnohých iných občanov, že ŠtB, nehovorím, že generálne, ale v mnohých prípadoch podvádzala. To fungovanie bolo relatívne jednoduché. Proste potrebovali mať istú sieť agentov, spolupracovníkov, ktorých v mnohých prípadoch si vytvorili, vymysleli, aby mohli brať za nich financie. Ja som pripravený, mám tu dve zložky, vám to na mnohých dokladoch a dokumentoch preukázať. Napokon aj pri tom mojom údajnom podpise, ktorý tam je, pevne verím, keď prejde moja novela, budem môcť preukázať, že je sfalšovaný. Napokon treba povedať, že aj tie peniaze, ktoré si takpovediac brali do svojich vreciek, a za podpisovanie, museli byť vydávané za isté aktivity, ktoré v mnohých prípadoch, a opäť to môžem zdokumentovať, keď vás to bude zaujímať, to môžem povedať konkrétne, boli povymýšľané. Tým ale nespochybňujem, samozrejme, to, že celý rad ľudí na tých zoznamoch očividne s ŠtB v úmysle akomkoľvek spolupracoval. Ale k samotnej novele tri body, ak dovolíte. I terajší zákon umožňuje skúmať pravosť originálu podpisu alebo časti listiny v bádateľni Ústavu pamäti národa. Žiaľ, ako som povedal, nie je to možné skúmať v bádateľni za použitia najmodernejších, najnovších technológií. I vo výbore pre ľudské práva bolo povedané, že sú znalci, ktorí sú v stave skúmať to v bádateľni, avšak za použitia menej špičkových technológií. Čiže nie je vlastne možné s veľmi vysokou mierou pravdepodobnosti na úrovni 98 – 99 % povedať, či to je pravý alebo nepravý podpis. Chcem poukázať na druhú otázku, ktorá tu bola minule povedaná, a to je možnosť zneužitia originálov súkromnými osobami. No títo pracovníci grafologických alebo kriminologických ústavov podliehajú zákonu o znalcoch, tlmočníkoch, zákonu č. 382/2004 Z. z. Čiže pre nich vyplýva jasná trestnoprávna zodpovednosť v prípade, že sa nejaký dokument stratí. Ja som konzultoval, hovorím to veľmi otvorene, konzultujem túto vec z hľadiska odborného a obsahového so znalcami z Ústavu súdneho inžinierstva v Žiline. Boli mi odporučení, pretože sú i podľa licencie, ktorú vydal minister spravodlivosti pán Lipšic, špičkovým ústavom, ktorý má najvyššie technológie a najviac skúsenosti s týmto, čiže oni pracujú často s prísne tajnými dokumentmi, nič sa ešte nestratilo, vylučujú možnosť, že by sa niečo stratilo, tobôž jeden-dva papiere, pretože ja nehovorím o zväzkoch s obsahom stoviek listov, ja hovorím o jednom-dvoch papieroch, kde je nejaký podpis, nejaký rukopis, ktorý sa má alebo chce spochybniť. Čiže je tu jasná trestnoprávna zodpovednosť a toto neprichádza do úvahy. Pokiaľ ide o možnosť vydania originálu na základe žiadosti súdu, takisto to v tejto chvíli a v tejto dikcii zákona nie je možné, pretože ani súd nemôže porušiť zákon, pretože i súdu môže vydať na základe zákona č. 553/2002 Z. z. ÚPN iba kópiu. Nechcem k tomu zbytočne veľa hovoriť. Mám to tuná, mám v taške celý rad jasných dôkazov o tom, že tie zväzky nie sú celkom dôveryhodné, alebo nedokážem odhadnúť percento ich dôveryhodnosti. Chcem vás len požiadať o podporu mojej novely, pretože je to novela, ktorá umožňuje, povedal by som, ľuďom sa obhájiť a umožňuje i istým spôsobom hľadanie pravdy. Ja vlastne len podporujem to, čo má Ústav pamäti národa zo zákona za úlohu, vyhodnocovanie našej minulosti. A pevne verím, že nájdem vašu podporu. Som pripravený akúkoľvek otázku vám zodpovedať. Ďakujem pekne.