Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2014-06-27):
Vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, kolegovia, tento návrh zákona sa v zásade venuje inému populárnemu športu, v úvodzovkách, ktorý sa v tejto krajine rozmohol, a to je neplatenie faktúr pre živnostníkov, resp. pre subdodávateľov. A už sme svedkami aj toho, že tieto neplatenia faktúr posväcuje štát svojou súdnou mocou, teda, hej, sú posvätené súdnou mocou. Zjednodušene, jeden z najväčších zadávateľov stavieb a činností je štát prostredníctvom eurofondov. Tam sme si nastavili prah, že keď je to, sú to eurofondy, to sú iné peniaze, to znamená, môžu byť, môžu byť, ako keby sme akceptovali, že môžu byť z toho platené rôzne veci, ktoré za normálnych okolností sme neboli ochotní trpieť, aby boli platené. Pripúšťame, že tam je vysoká miera vaty, hej, alebo korupcie. A doteraz, zdá sa, že to aj niekomu stačilo. Že všetky tie parametre sa uspokojili. To znamená, poviem to na príklade, hej, že ak stavba, verejná zákazka, stála 100 mil., ale reálna hodnota bola, ja, prepáčte, pre ten môj príklad použijem a nebudem asi ďaleko aj od pravdy, reálne možno stála 50, tak tých 50 bola vata, ktorá sa tak všelijako roztratila, rozpustila a tých 50 sa dostalo k tým ľuďom, ktorí teda reálne nejakú lopatu videli, aj ju držali, aj ráno si obliekli montérky a aj niečo, aj niečo urobili. Lebo tu máme veľa ľudí, ktorí motajú, krútia aj vysedávajú po kaviarňach a špekulujú, kde by čo. Ale potom sú tu ešte – ešte, chvalabohu – aj ľudia, ktorí videli a držali lopatu, no a tých 50 sa rozdelilo medzi tých ľudí. No títo chudáci si teda kúpili nové vŕtačky, nové lopaty, nové montérky, kúpili deťom niečo do školy, no ešte ako-tak to fungovalo. Avšak čo nezistili naši počestní a ctihodní občania vysedávajúci po kaviarňach? Že v zásade, keď aj tých 50, tých druhých 50 nedáš, nezaplatíš, tak v tejto mizernej krajine, pre tento prípad to použijem, ale ja túto krajinu milujem, sa nič dokopy nestane. Že tá paralýza tej spoločnosti je taká, že sa dokopy nič nestane. Lebo tí chudáci živnostníci sú tak biedni, že sa nedovolajú, oni budú hromžiť, chudáci, ale zľaknú sa, viete, ten, ten náš strach pred autoritami, pred vybavovačmi, pred Bratislavčanmi, pred štátnou mocou je tak zakorenený tak hlboko, že sparalyzuje toho konania, to je jak, jak tá myš, to niekde bol ten pokus, že proste dostane sa do takého šoku a nie je schopný konať. Tak niekedy mi to tak trošku, žiaľ, aj pripadá, že dostanú sa tí naši ľudia do takej paralýzy, že nie sú schopní konať a iba nadávajú. A tí, ktorí to urobili, zistili, že to je funkčné a že tých druhých 50 v zásade tiež môžu minúť na Bahamách, môžu minúť na vrtuľníky, môžu minúť, no proste tých pôžitkov, takých tých lacných všelijakých kalendárov si môžte nazbierať, tam sú aj nejaké výstavy v Moskve, že čo všetko sa dá kúpiť za veľa peňazí. Zase im treba uznať, že všetko niečo stojí. No tak keď chcú mať najnovší vrtuľník, tak tiež musíte uznať, že naši by nemali chodiť v tých starých vrtuľníkoch, tak – a vlastne tam o tom, tam sme sa dopracovali. Čiže už tým biedakom, ktorí skutočne aj robili, tak zachutilo nevyplatiť. Zachutilo nevyplatiť tých, tých problémov bude, zdá sa, čoraz viac. A milujem ináč, ja milujem to, čo tu je taký, keď tuná kolega Zajac sa pýta pána Počiatka, tak ten mu vždycky vráti loptičku, že všetko súvisí s tým, že stavali lacno diaľnice. Toto je, viete, to je vrcholom absolútneho cynizmu a pokrytectva, lebo to je absolútna hlúposť. Tie, tak nemali súťažiť, len, viete, to je nie že, to cena tých diaľnic nepostačuje na vyplatenie tých chlapov v montérkach, hej. Tá zreálnená cena nepostačuje na nároky ľudí, ktorí si zvykli, že nemusia nič robiť, ale cez tie určité kanáliky tie peniažky dôjdu. A oni sú toto schopní obrátiť takým spôsobom, že nevyplatia tým chlapom a ešte tu niekto sa postaví a s kamennou tvárou bude hovoriť, že cena je nízka. To je úplne malebné. Naozaj to tak je. A, no len obeťou sa stávajú ľudia, ktorí naozaj živia svoje rodiny. My keď sme chodili po Orave, keď to som chlap stokilový, ale slza na krajíčku a bezmocnosť. Obrovská bezmocnosť, hej, že čo s tým? A najnovšia móda, ktorá sa tu, zdá sa, že objavuje a už bola aplikovaná, je reštrukturalizácia. Čiže v zásade to bola jedna obrovská stavebná firma, v prípade mi to niekto vysvetlite, ale ja to poviem, že aká je v tom logika. Firma Hydrostav, bola jej schválená reštrukturalizácia, to znamená, že nevyplatené faktúry môže vyplatiť, to bude súdom, zákonom posvätené, že proste v hodnote, ja neviem, 10, 15, 20 %. Ale tá istá firma má už nekontrahované ďalšie zákazky stavebné... (Reakcia z pléna.) Pardon, pardon, Doprastav, ospravedlňujem sa. Nekontrahované ďalšie zákazky v hodnote stoviek miliónov eur. A súd prečo neprihliadal a nepovedal tej firme, no ale počúvajte, vážení, však ale vy máte nekontrahované ďalšie zákazky, však s realizáciou tých ďalších zákaziek si splňte svoje záväzky dozadu? Dohodnite sa s vašimi veriteľmi o predĺžení tej splatnosti, ale doznajte sa svojim záväzkom. Ale čo umožnila súdna moc, čo umožnila, jak ten systém funguje? No umožnili sa im otriasť zo všetkých dlhov a ísť zarábať ďalej, lebo idú zarábať ďalej, lebo majú nekontrahované ďalšie zákazky. No to je absurdita! Rozumiete? Že mojím sedliackym rozum je to nepochopiteľné. Ale oni s kamennou tvárou proste to tým ľuďom povedia, že vám dáme 20 % z hodnoty faktúry. Ja neviem, či sa máme s tým uspokojiť, alebo nie. A tento princíp nebol, vážení, uplatnený iba v tejto firme, tu už som počul, aj iný trnavský génius, ktorý tiež nejakým, ale už tá firma bola prehodená, tiež vychutnal čaro reštrukturalizácie. To začína byť módou. Dokonca som počul prípad, kde ľuďom povedali, že dajte nám rýchlo faktúru. Oni že sa čudovali, že prečo máme dať faktúru? A nepovedali im, že kvôli tomu, že o tri dni nato bolo vyhlásené, že mali schválenú reštrukturalizáciu. To znamená, aj tá faktúra bola zahrnutá. Viete, to sú obludné veci! To sú obludné veci svojím spôsobom, hejže, ktoré sa tu stávajú. Viete, neviem, ktorý z vás si poviete, no čo už, je našou psou povinnosťou niečo v tom urobiť. Hľadať parametre, ako to riešiť. V Maďarsku, myslím, majú systém, že ak je veľká verejná zákazka, je generálny dodávateľ, tak má povinnosť vinkulovať sumu do banky v hodnote subdodávok. Ja vám to skúsim povedať. Ak by bol, znova pokračujeme v tom prípade, že máme 100-miliónovú zákazku, tak hodnota subdodávok v našich pomeroch by bola, že by vinkuloval 50 mil., ale to preto tento návrh zákona u nás nemôže prejsť, lebo možno by to niekoho v tejto – v tomto prípade – mizernej krajine začalo zaujímať, že prečo vinkuloval iba polku a kde sa stratila tá polka, keď to sú štyria chlapci v peknej kancelárii a v drahom aute. Akú lopotu oni držali, keď polka tej hodnoty zákazky, kde sa stratí tá polka? Čiže toto je asi u nás nepriechodné a všetci dobre viete, lebo tie peniaze, hovorím, keď všetko nakŕmite, kým všetko a všetkých nakŕmite z tých peňazí, tak na konci tomu Janovi s tou lopatou a s tým krompáčom, s tou zváračkou, s tou vŕtačkou nezostane nič. Čiže neviem, jak sa vy idete postaviť, ani som tu nepočul nejakú vôľu, hej, že ako chcete ochraňovať subdodávateľov proti novej móde, ktorá nastala. Jeden z návrhov, ktorý by tomu mohol čiastočne pomôcť, je tento návrh, ktorý hovorí, že splatnosť faktúr u ľudí, ktorí podnikajú na základe živnostenského oprávnenia, je maximálne 30 dní. Ale en bloc, cakomprask, bez výnimky. Lebo my sme krajina, každá šuflikantská, mizerná krajina potrebuje výnimky, lebo výnimka je miesto, cez ktoré sa k vám dostanem, to je ten infekčný kanál, a rozvrátim celý ten organizmus. Sama Európska únia vedela, že je problém s dlhodobými platbami a neviem čo, existuje smernica. Prečo tu nikto hrdinsky nebojuje z ministerstva dopravy za aplikovanie smernice? Jak tu pani Zvolenská vedela nás tu lakovať, že jaká smernica, že čo máme všetko prijať a neviem čo. Prečo tu nestojí pán Počiatek, pán Malatinský a nehovorí, že je tu smernica, ktorá nás zaväzuje, aby sme chránili subdodávateľov, aby sme znižovali, ona sa volá, myslím tá smernica, že proti dlhým splatnostiam faktúr, nejak tak pracovne by som to nazval, ale v zásade má riešiť to, že naozaj ten problém je už aj v Európe. A ak je problém v Európe, tak krát dva, krát tri je na Slovensku. To je vždycky, to je axióma, ktorá nepustí, hej. Čiže prečo tu nie je hrdina Počiatek a nehovorí, jak ide aplikovať túto smernicu? My sme ju aplikovali, myslím, nenápadne, ani ste nevedeli, prosím vás, za čo ste hlasovali, kde sa stanovovali splatnosti faktúr na 60 dní, ale neboli by sme to my, že by sme tam nedali výnimku. No tá výnimka, v zásade je pokračovaním to, ako keby sme to neboli prijali. To znamená, ako keby sme neboli aplikovali tú smernicu. Ale v zmysle aj vášho purizmu preberania aproximácie by ste mali byť dôslední. Tu dôsledne pani Zvolenská trvala na tom, že chce niečo prebrať, čo nemusí. Tak prečo ste v prípade splatnosti faktúr tak netrvali dôsledne na tom, že máte prebrať, čo musíte? A tam boli jemný náznak, že tam je možné umožniť nejakú výnimku a dali ste ju tam, a tá výnimka v našich slovenských pomeroch znamená, že sme tam, kde sme boli. Keby som bol blbý, tak poviem, že tam, kde sme boli, viete, tak sa to zvykne končiť. Čiže toto nám nepomohlo, tá smernica v tom skrátení a toto nám môže pomôcť, lebo tento návrh zákona hovorí, že cakomprask, keď to zjednoduším, to znamená 30 dní a hotovo. Bez výnimky. Lebo akonáhle tam dáte akúkoľvek výnimku, to je signál, v zásade to nebol potrebný zákon. 30 dní a hotovo. Zmyslom toho je, že tí ľudia sa aspoň dozvedia po 30 dňoch, že robia na zlej firme. Že robia pre zlého objednávateľa. Lebo to, čo ste ešte by boli schopní robiť tým ľuďom, a to je presne to, ono to súvisí aj s tou naivitou, ale aj s tou dobrosrdečnosťou našich ľudí, ktorí sú ochotní ešte veriť, majú pocit, že keď som, viete, to sa tak hovorí, že podľa seba súdim teba, hej. To máte, z takého iného ksichta ste mali, túto niečo splietal o nejakých diktafónoch, prosím vás, to je niekto, kto chodí s diktafónom, si myslí, že každý chodí s diktafónom. (Zasmiatie sa rečníka.) Ja ani neviem, čo je pomaly diktafón. Viete, ale to je, to sú presne úbožiaci, ktorí „podľa seba súdim teba“. A teraz mi ušla tá myšlienka, čo som chcel povedať. (Reakcia z pléna.) Ale predtým. Splatnosť faktúr 30 dní a bodka. Proste, áno, potrebujeme sa dostať k splatnostiam faktúr bez výnimky, lebo aj toto bolo zneužívané v tom takým spôsobom, a to robili tým ľuďom, to súvisí s tou našou naivitou, teda v tom, že verili tí ľudia v to dobro, že ma neoklamú, a súviselo to aj s tým veľkým menom častokrát tej firmy a že robili pre štát. To znamená, akceptovali, že 90-dňové, 120-dňové splatnosti, a pritom tí ľudia, tie firmy už po 30 dňoch vedeli, že nezaplatia, ale nechali toho biedaka tam 90 dní robiť. Čiže on sa, ten chudák, dozvedel, po 90 dňoch ešte ho chvíľku naťahovali, čiže on sa dozvedel po pol roku, že robil na zlej firme. Ale koľko peňazí už mal vonku. Čiže týmto ustanovením sa podarí minimálne to, a niekto povie, že to je málo, len, prosím vás, nechoďme z extrému do extrému, ja nechcem hodnotiť iný návrh, ktorý je tu, hej, ktorý má snahu to riešiť. Nechoďme zas z extrému do extrému. Tento návrh vám pomôže zistiť, lebo po 30 dňoch vám musí zaplatiť. Keď vám nezaplatí, no tak nepôjdete. Zlaté pravidlo v stavebníctve je, však, pán Daniš, robíme do výšky poskytnutej zálohy, hej. Ktorého stavbári, poriadni stavbári robia tak, avšak ľudia, ktorí robia pre dodávateľov štátu, sú častokrát lakovaní, že však štát mešká, a pritom sme zistili, že štát nemešká, že štát dokonca si plní ešte v skrátenejšom, len mešká niekto iný, a to mu zachutilo, hej. Takže... Dneska mi nejde. (Reakcie z pléna.) No, lebo ma dopletiete, iba ste ma doplietli. Doplietli ste ma teraz načisto, vieme, o čom hovoríme. Proste ten človek, ten živnostník sa dozvie, dozvie skôr, že robil na zlej, v zlej firme. To je, niekto povie, málo. Viete, málo je niekedy lepšie ako nič, hej. Takže aj toto je riešením a je podľa mňa relatívne kulantným riešením, nie je nevykonateľným riešením. Toto je vykonateľné, dokonca nás tomu čiastočne zaväzuje aj smernica Európskej únie, ktorú sme my znova určitým spôsobom spizdili. Čiže tento návrh je úplne namieste, zohľadňuje aktuálne trendy a aj keby sa aktuálne trendy upravili, že začnú platiť, tak nestáva sa tento zákon nejakým archaizmom, že proste znova ho treba vrátiť späť, lebo nemá zmysel, on má zmysel aj potom, hej. Stále je potrebné živnostníkom platiť kratšie, lebo živnostník robí na seba a v zásade jeho príjem je výplata, tak jak v štandardnom vzťahu dostávate k 15. nasledujúceho mesiaca výplatu, tak aj ten živnostník, je preňho ten príjem, príjem výplata a má nárok a mal by mať nárok, že mu príde načas. A nie že sa dostane do toho módneho súkolia, že kto vie akú vybaviť, a nie že vybaviť, donútiť živnostníka dať mu dĺžku splatnosti faktúry a ten chudák nie že to akceptuje, ale musí akceptovať. Čiže tento návrh tomu čiastočne pomôže. Ďakujem pekne.