P. Hrušovský, poslanec: (2009-11-04):
Môžeme sa tu pohrávať so slovíčkami ako znárodňovanie, vyvlastňovanie, zoštátnenie či za odplatu alebo bez odplaty. Nuž toto si trúfli len komunisti v roku 1948, keď vyvlastňovali vlastníctvo k súkromným pozemkom roľníkov, ktorí naozaj si to nechceli dať. Ale vymysleli nejaké finty, ktorými ich nakoniec donútili sa tohto vlastníctva v prospech štátu nejakým spôsobom vzdať. Preto nechcem teraz vstupovať do diskusie v nejakých výhradách, v normatívnej podobe voči predloženému návrhu, lebo naozaj si nemyslím, a myslím, že si to nemyslí viacej kolegov, aj koaličných, že toto je ten návrh, o ktorom zajtra budeme hlasovať. Aj preto som podal tento procedurálny návrh, aby sme boli vo vzťahu voči sebe trošku korektní a zodpovední. Dajte aj nám právo zúčastniť sa trošku na normotvorbe takejto vážnej legislatívy, ktorá ani nám nie je ľahostajná. Neupodozrievajte nás z toho, že my nechceme riešiť bežné problémy ľudí, do ktorých sa dostali aj v dôsledku svetovej finančnej a hospodárskej krízy, ale, dámy a páni, aj  v dôsledku neschopnosti riešiť systémovo niektoré zásadné problémy krízy, ktorá sa prejavila už aj na Slovensku. O tomto by sme mali naozaj diskutovať, a preto nehrajme sa tu na nejakých socialistov, na nejakých demokratov, ale v prvom rade považujme sa za zodpovedných ústavných činiteľov. Ale toto je naozaj technika a praktika, ktorú si dovolia len mocipáni podobajúci sa tým, ktorí pred 20 rokmi, chvalabohu, prestali spravovať túto spoločnosť. A ešte jedno, pán minister, osobné. Ste druhým ministrom, ktorí si tu trúfol urážať poslancov. A nazvali ste jedného z mojich kolegov, konkrétne pána poslanca Lipšica, hlupákom. Prosím vás pekne, toto si viacej neželám, aby sa tu stalo. (Reakcia z pléna.) Áno, povedali ste, že rozpráva hlúposti. A hlúposti môže rozprávať len hlupák. (Potlesk.) Takže, pán minister, ste po ministrovi Harabinovi druhý, ktorý tu na tejto posvätnej pôde najvyššieho zákonodarného orgánu si dovolil na poslanca Národnej rady naozaj vyjadriť svoj názor nevhodným spôsobom na úrovni ústavného činiteľa. (Hlas v sále.) Pán poslanec, radšej by som pomlčal na tvojom mieste, preto, lebo... (Reakcia z pléna.) Lebo. Dúfam, že ešte bude príležitosť, lebo očakávam, že s týmto ste neskončili. Vy ste týmto vlastne len naštartovali emóciu, že štát je ten, ktorý vyrieši každý jeden problém každého jedného občana. A čím rýchlejšie sa budú blížiť parlamentné voľby, tým o tom viacej budete presviedčať slovenskú verejnosť. Veď vy nemáte radi súkromný sektor, súkromné podnikanie, ale všeľudové vlastníctvo, ktoré je všetkých a v prvom rade tých, ktorí vládnu. A keďže vy vládnete, tak vám to chutí. Ale toto je o niečom inom. Toto je o vážnejšom ako len o hľadaní nejakých špekulatívnych spôsobov, ako sa vysporiadať s dopadmi svetovej finančnej krízy na Slovensku. Dámy a páni, aj preto by som vás chcel poprosiť, aby ste podporili procedurálny návrh. A poďme sa seriózne baviť, ako zachrániť tie podniky, ktoré sa v tom ocitli z objektívnych dôvodov. Ale v mnohých prípadoch tu sa pýtam, či sa bude toto týkať aj toho špekulatívneho manažmentu, ktorý vedome môže za existencie takéhoto zákona pustiť svoju firmu do konkurzu. A potom vy, pán minister, navrhnete vláde: „Kúpme to, preto, lebo to treba ratovať, vyplaťme tých špekulantov, ktorí takýto stav zapríčinili, a potom to predáme,“ alebo sprivatizujeme, alebo akokoľvek to už nazveme. Dámy a páni ďakujem pekne, ale nedalo mi, aby som aj takýmto politickým stanoviskom zatiaľ nie vecným, odborným a právnym zaujal názor k tomu, čo prerokovávame a čo vláda predložila nám, poslancom, na schválenie. Ďakujem.