Á. Biró, poslankyňa: (2008-11-27):
Tento zákon je tretí zo štyroch vládnych rozpočtov. Je to rozpočet predposledný v tomto volebnom období a mne sa zdá, že bol pripravený trochu aj ako rozpočet na zvládnutie super volebného roka, ako nazvala rok 2009 pani Belousovová. Veď, či si to priznáme, alebo nie, či o tom budeme hovoriť, alebo nie, voľby v budúcom roku do Európskeho parlamentu, do vyššieho územného celku a voľba hlavy štátu môžu rozhodnúť o mnohom, ak nerozhodnú o všetkom. A tak sa zrodil výrok, citujem pána premiéra, ktorý sa stal okrídlenou vetou a znie: „Vytvoril sa jeden z najsociálnejších rozpočtov v histórii Slovenska,“ potiaľ citát, „bez zvyšovania daní, pri historicky najnižšom schodku“, tu vznikne byť vždy potlesk. Vzápätí na potrebnú opatrnosť a to už v septembri, krátko po tom ako tento citát odznel, jemne začala upozorňovať Národná banka Slovenska, ktorá ako jedna z členov výboru pre daňové prognózy posúdila prognózu daňových príjmov Ministerstva financií Slovenskej republiky ako príliš optimistickú. Vláda však tieto upozorňovania prehliadla, lebo potrebovala rozpočet nie hospodárny, ale ako to jeden z koaličných kolegov vo výbore povedal, ambiciózny a taký trochu aj bourbonovský. Veď čo, povedali si ambiciózni tvorcovia rozpočtu, v najhoršom po nás príde potopa. A tí neprajníci môžu hovoriť, čo len chcú. Označovať rozpočet za nereálny, za nadhodnotený či stojaci na vode. Už je predsa všetko dohodnuté a rozhodnuté. A tu zrazu nečakaná zaťažkávajúca skúška. Prichádzajú správy o finančnej kríze, hovorí sa o spomalení hospodárskeho rastu a o tom, že eurozóna je na pokraji recesie. Podniky doma i v zahraničí ohlásili hromadné prepúšťanie, tu 50, tam 500 prepustených, vlády sveta prehodnocujú návrhy rozpočtov na budúci rok a prijímajú opatrenia na prekonanie dopadov svetovej finančnej krízy. My však potrebujeme štátny rozpočet ambiciózny, predsa naša vláda je bezchybná. Premiér vyhlasuje, citujem: „Vláda ponúkne Národnej rade určité riešenia, ktoré umožnia pružne reagovať na potrebu napríklad prehodnotiť niektoré čísla, ale nepôjdeme do jednotlivých kapitol,“ bourbonovská pružnosť. Dámy a páni, mág alebo správny kúzelník má po ruke vždy zázračný klobúk, možno u nás je to tá slovenská ekonomika, alebo presnejšie náš štátny rozpočet, z ktorého vytiahneme a rozdáme toľko zajačikov a holubov, na koľkých sa koaliční partneri kultivovane za oponou dohodli. A že čary po predstavení sa pred očami divákov, rozumej občanov, raz rozplynú, s tým sa predsa na tomto predstavení počíta. A keby aj, tak sa to vysvetlí. Vysvetlila sa korekcia deficitu verejných financií, aj to, prečo je potrebná, keď potrebná nie je, keď namiesto toho by sa mohlo napríklad šetriť. Vysvetlenie na prípad ďalších komplikácií je plán B. Plán B je boj s triednym a národným nepriateľom pod heslom a teraz hovorme o... a najčastejšie o Maďaroch. Dajme teraz kúzla a čary a pokusy o hypnózu nabok. Pozrime aj príjmovú a potom výdavkovú stránku štátneho rozpočtu. Predo mnou vystupujúci páni poslanci a panie poslankyne poukázali na to, že podiel daňových príjmov na celkových príjmoch štátneho rozpočtu je plánovaný vo výške 75,7 %, ale pri náraste HDP o 6,5 %. Poukázali na to, že od novembra, kedy ministerstvo financií zverejnilo aktuálne makroekonomické prognózy, v ktorých zrevidovalo svoj odhad rastu slovenskej ekonomiky v budúcom roku zo 6,5 % na 4,5 %, je potrebné počítať so znížením príjmov štátneho rozpočtu viac ako o 0,33 mld. eur, t. j. o 10 mld. korún. Poukázali na to, že rozmeniť čísla na strane výdavkov, to znamená míňať, sa dá rôzne. Popísali, rozobrali, vysvetlili fundovane, odborne a kompetentne. Navrhli prehodnotiť spôsob prerozdelenia a spôsob spotrebovania príjmov štátneho rozpočtu štátom, ako i rozšíriť opatrenia na prekonanie dopadov hospodárskej krízy a o ďalšie, napríklad zmiernenie daňového a odvodového zaťaženia zamestnávateľov na 16 %. Ja by som sa nad tým až tak neusmievala, lebo zastávam tiež názor, že zvýšenie motivácie tvorby hodnoty a výpadok výnosu dnešnej 19-percentnej dane zrušením výnimiek zo zákona o dani z príjmov by mohlo byť nahradené. Vláda však tieto zmeny nepripúšťa, veď má svoje všeriešiace opatrenia a sľuby. Vládne sľuby však vo mne osobne už dlhší čas vyvolávajú nedôveru a skepsu. Veď sľuby, ktorým sme naivne a dôverčivo uverili v roku 2006, priniesli len bolestivé sklamanie a prebudenie, keď pre vás nie, tak uisťujem vás, že pre 10 % obyvateľov príslušníkov národnostných menšín určite áno. Mnohé z vládnych sľubov pán poslanec Mikloš vymenoval a menovala ich aj pani Vášáryová a pán Abrhan, preto dovoľte mi pripomenúť už len dva ďalšie, ktoré sa týkajú kultúrnej obce. Prvý sľub je z volebného programu Slovenskej národnej strany. „Je potrebné,“ sľubovali, „perspektívne dosiahnuť v štátnom rozpočte 1 % HDP pre kultúru v roku 2007 a 1,5 % HDP pre kultúru v roku 2010“. Pravý volebný sľub či zbožné želanie? Vôbec nie. I keď by sa splniť na 100 % nedal, ale priblížiť by sme sa mohli k sľúbeným hodnotám. Ale čo sa stalo? Boli sme svedkami úspešného, ako pán poslanec Brocka hovoril, žonglovania s číslami. Pán poslanec Jarjabek spomínal akési hodnoty kapitoly ministerstva kultúry, ale čísla sú relatívne. Podstatné je, v akom pomere sú tieto čísla k aktuálnemu objemu celkových výdavkov štátneho rozpočtu v konkrétnom rozpočtovom roku alebo aký je podiel rozpočtu ministerstva kultúry na HDP v konkrétnom rozpočtovom roku. Dámy a páni, je pravdou, že v roku 2008 sa zvýšil rozpočet pre kapitolu ministerstva kultúry až o 26,9 %. A pre rok 2009 je navrhnuté zvýšenie až o ďalších 10,6 %. Ale nezabudnime na prepad rozpočtu v roku 2007, keď rozpočet ministerstva kultúry poklesol o 12,9 %, t. j. z 0,36 na úroveň 0,25 % v podiele na HDP. A dodnes je tam. A stalo sa to vtedy, keď slovenská ekonomika lámala rekordy. Mne sa zdá, že pri dobiehaní našich priateľov či členov rodiny z Európskej únie, alebo stačí len pomyslieť na krajiny V4, sme sa postavili na štartovaciu čiaru otočení chrbtom k cieľu. Pán Dušan Čaplovič ešte ako poslanec Smeru zastával názor, citujem ho, citát: „Nedopláca sa na kultúru, ale na nekultúrnosť.“ Dúfam, že si na tento výrok spomenie nielen on, ale aj všetci tí, ktorí sú dnes, ako pán Čaplovič povedal, na vrcholci moci. Druhý sľub je z volebného programu strany Smer. Citujem: „Smer – sociálna demokracia považuje za dôležité deklarovať snahu odstrániť platovú diskrimináciu celého sektora kultúry a dosiahnuť stav, keď kvalitný výsledok tvorivej a pracovnej aktivity umožní jej nositeľovi dôstojný život,“ potiaľ citát. Dámy a páni, výbor pre kultúru a médiá si vyžiadal informáciu o priemernej mesačnej mzde a plate pracovníkov kultúry v rozpočtových a príspevkových organizáciách ministerstva kultúry. Prehľad, ktorý sme dostali k dispozícii, bol o priemernej mzde a plate k 30. 6. 2008. Z predloženého prehľadu sme zistili, že v polovici rozpočtových a príspevkových organizácií ministerstva kultúry priemerná mzda nedosahuje úroveň priemernej mzdy v národnom hospodárstve a sú organizácie ministerstva kultúry, v ktorých priemerná mzda sa rovná alebo je nižšia ako priemerná mzda v najslabších odvetviach národného hospodárstva. Napríklad v Štátnej vedeckej knižnici zarábajú mesačne okolo, teda priemerná mzda je tam niečo nad 12 000 korún. Toľko o sľuboch a o plnení sľubov z volebných programov a z programového vyhlásenia. A teraz by som chcela jednu konkrétnu pripomienku ku kapitole ministerstva kultúry, ku ktorej podávam aj pozmeňujúci návrh. To, že nebudem už hovoriť o číslach a percentách, je len preto, že pani poslankyňa Vášáryová a pán poslanec Abrhan, predseda výboru pre kultúru a médiá, už ich dôkladne prebrali a ja s ich pripomienkami súhlasím. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, význam v Programe grantového systému v kapitole Ministerstva kultúry veľmi presne definovala v roku 2006 občianska iniciatíva Hlas pre kultúru, keď napísala, citujem: „Grantový systém sa existenčne dotýka závažných činností a aktivít umenia a kultúrneho priemyslu, ktoré nevykonávajú a často ani nemôžu vykonávať žiadne príspevkové ani rozpočtové organizácie zriaďované ministerstvom kultúry alebo samosprávou. Grantové programy iniciujú a pomáhajú realizovať tisícky aktivít v neštátnom prostredí organizovaných verejnými a verejnoprospešnými alebo súkromnými inštitúciami, podnikateľskými subjektmi, firmami, mestami a obcami aj jednotlivcami, a tak sa stávajú významným nástrojom kultúrnej politiky, ktorým štát dáva najavo svoje priority.“ Grantový systém ministerstva kultúry v návrhu štátneho rozpočtu na rok 2009 bol navýšený oproti roku 2008 o 9 %. Rozpísanie tohto navýšenia na jednotlivé podprogramy je v návrhu však neúmerný a nespravodlivý. Navyše, objavila sa v systéme nová nesystémová položka s názvom Mimoriadne kultúrne aktivity. Podprogram takýmto názvom nikdy nebol a nie je ani vo výzve vyhlásenej na rok 2009, ktorá bola koncom jesene zverejnená na internetovej stránke ministerstva kultúry. V tejto výzve je každý podprogram presne vyšpecifikovaný a pomenovaný pre konkrétnu oblasť kultúry. Každá má svoje pravidlá a projekty bude hodnotiť odborná komisia v danej oblasti. Každým rokom v každom podprograme vždy boli a budú mimoriadne kultúrne aktivity, ale ak tieto sú naozaj dôležité a sú mimoriadne a významné, tak sa plánujú včas a spĺňajú podmienky a požiadavky vypísané vo výzvach. Nemali by sa objavovať nenazdajky a prekvapiť ministerstvo v priebehu roka. Navrhujem preto túto neštandardnú a nesystémovú položku zrušiť a finančné prostriedky v nej alokované rozdeliť medzi štandardné programy grantového systému už aj preto, že vláda vo svojom programovom vyhlásení sľúbila odstrániť, citujem: „existujúcu korupciu a klientelizmus vo verejnom sektore, ktoré zásadným spôsobom ohrozujú efektivitu verejných výdavkov,“ potiaľ citát. A vláda vraj je aj zástancom transparentných postupov. Áno, ja viem, že medzičasom sme zaznamenali akési korigovanie tohto, ktoré v ľudovom asi znie takto – Bližšia košeľa ako kabát. I keď si myslím a musím priznať, uznať, že je to elegantnejšie ako igelitka. Dámy a páni, grantový systém je dôležitým nástrojom a vyjadrením štátnej kultúrnej politiky aj v oblasti kultúry národnostných menšín. Finančné prostriedky, ktoré sa poskytujú prostredníctvom tohto programu, sú pre menšiny nepostrádateľné. Synergický efekt sa objaví v rozvoji tolerantnej a otvorenej spoločnosti, čím sa stáva dôležitým nástrojom v prevencii voči všetkým neduhom, intolerancii, neznášanlivosti voči iným kultúram, náboženstvu, voči iným národom, etnikám a voči menšinám vôbec. Navrhujem preto, aby navýšenie podprogramu Kultúra národnostných menšín bola navýšená percentom navýšenia grantového systému. Dávam k tomu pozmeňujúci návrh, ktorý znie: „Výdavky Programu grantový systém, podprogram Kultúra znevýhodnených skupín, kód 08S0209 a podprogram Mimoriadne kultúrne aktivity kód 08S020D znížiť každé o 100 tisíc eur a podprogram Kultúrne aktivity národnostných menšín kód 08S0202 zvýšiť o 200 tisíc eur.“ Môj pozmeňujúci návrh ste dostali do lavíc, zdôvodnenie nebudem čítať. Dámy a páni, na záver mi dovoľte pripomenúť stále aktuálne a nenaplnené slová pána ministra Chmela, ktoré znejú: „Potrebujeme zmeniť názor, že kultúra je čiernou dierou, v ktorej peniaze nenávratne miznú.“ Mala by som to adresovať najmä pánovi ministrovi, ktorého už aj trošku ľutujem, ministrovi financií. „Investície do kultúry sú často veľmi konkrétne,“ hovoril pán minister Chmel, „investície do kultúry sú často veľmi konkrétnym krokom k rozvoju regiónov. A nielen to, štát bez vnútornej integrity, ktorú vytvára kultúra, je len nesúrodou množinou obyvateľov ohraničených umelými hranicami. Európa je bohatá a pre svet zaujímavá svojou kultúrnou rozmanitosťou, a nie obchodnými reťazcami.“ Potiaľ citát a slová pána ministra Chmela. Naše návrhy, ja som presvedčená o tom, že smerujú k naplneniu tejto myšlienky. A už úplne na záver. Dámy a páni, je známe, že umelci a ľudia od kultúry nie sú znalci čísel a pomýliť sa dá každý. Ale pamätajte si, že nie vždy, nie všade a nie všetci. Ďakujem. (Potlesk.)