M. Urbáni, poslanec: (2003-03-04):
V akom stave je slovenské zdravotníctvo. Existuje rozpor medzi legislatívnymi garanciami poskytovania zdravotnej starostlivosti a množstvom financií na ich zabezpečenie a druhá veľmi dôležitá vec, nie menej významná je nedostatočné manažovanie zdravotníctva, nemyslím tým len riaditeľov nemocníc, ale od ministra nadol až po každého súkromného lekára. Organizácia zdravotníctva, manažovanie zdravotníctva je nie o nič menej významný odbor, ako je chirurgický, gynekologický, interný alebo niektorý iný medicínsky, pretože ani všetky klinické odbory nemôžu fungovať, ak nie je dostatok financií. A nedostatok financií je práve z dvoch príčin. Jednak je to riadenie štátu, celková ekonomická a sociálna situácia v štáte a potom je to samotné sledovanie zdrojov príjmov, ktoré idú do zdravotníctva, a takisto aj výdavkov v zdravotníctve. Cieľ prakticky máme spoločný aj s doktorom Zajacom, dosiahnuť zmenu tohto systému, len aby sme dosiahli túto zmenu, nestačí mať len nejakú základnú štruktúru. Aby sa dosiahla zmena kvality, treba mať perfektne vypracovaný proces. Malo by byť naším cieľom v zmiešanom systéme garantovaného sociálneho práva v základnom zdravotnom poistení a podnikania v doplnkovom zdravotnom poistení a pripoistení dosiahnuť novú kvalitu pre občana. Čo to znamená nová kvalita pre občana. Pre mňa nová kvalita pre občana znamená to, že občan je platiteľ zdravotníckych služieb a že v prvom rade zabezpečíme prístup zdravotníckych pracovníkov k občanovi. Ja ako lekár nie som spokojný s prístupom niektorých zdravotníckych pracovníkov na Slovensku k pacientovi, nie som spokojný s manažovaním pacienta, s manažovaním jeho choroby, a nie som spokojný absolútne, a chýba nám následná starostlivosť. Chýba informovanosť občana, chýba informovanosť občana o tom, ako má zdravo žiť, ako sa má správne liečiť a ako sa má eventuálne naučiť zžiť s chorobou a poškodením. Tu je ešte veľmi veľký deficit na Slovensku. No a, samozrejme, keď sa to týka občana, hlavným cieľom je pri dosiahnutí kvality zlepšenie zdravotnej situácie celej populácie na Slovensku. Keď chcem dosiahnuť kvalitu a zmenu u poskytovateľov zdravotnej starostlivosti, musím im vytvoriť také podmienky, aby to bolo možné realizovať. Žiaľbohu, ekonomické zabezpečenie, mnohokrát technické vybavenie pracovného prostredia poskytovateľov zdravotníctva zabraňuje, aby ich štandard narastal alebo sa zlepšoval. Chceli sme dosiahnuť diferenciáciu zdravotníckych pracovníkov. Čo sme v tom dosiahli? Dvadsaťkorunový poplatok, ktorý sa predkladá, pán minister hovorí, že oddiferencuje lekárov, ja neviem akým spôsobom. Nemáme systém hodnotenia kvality zdravotníckych poskytovateľov, podľa ktorého by sme zdravotníckych pracovníkov hodnotili. No a, samozrejme, keď chceme dosiahnuť kvalitu, zlepšenie kvality, musíme ju dosiahnuť aj u všetkých zainteresovaných, ktorí so zdravotníckymi službami majú čo do činenia, to sú od dodávateľov liekov, zdravotníckych pomôcok a ostatných služieb všetci podnikatelia, ktorí v tomto pracujú. Veľmi dôležité je, aby sme na Slovensku dosiahli, aby mal každý občan rovnaký prístup k rovnako kvalitnej zdravotníckej službe. Keď niekto na východnom Slovensku alebo na severe Slovenska potrebuje vysoko špecializovaný, ekonomicky náročný zákrok, musí ho dosiahnuť. Tu sú ešte veľké diskrepancie na Slovensku, ktoré ani tento pripravovaný zákon absolútne nezohľadňuje a nerieši. V riadení zdravotníctva je potrebné centrálne, a v tom sa zhodujeme, ostala legislatíva, ktorá je prvoradá a mala by byť dobrá. Aká je legislatíva zdravotníctva na Slovensku. Samotný legislatívny odbor na ministerstve zdravotníctva je insuficientný, čoho dôkazom aj v týchto pár vystúpeniach, ktoré tu boli, bolo dokázané, že je nekvalitný a ako povedal aj môj kolega Husár, ako bude ďalej, čo je v tých pozmeňujúcich návrhoch, nemôže sa stať pri kvalitnej príprave zákona, to ide aj na vrub pána ministra, nielen na legislatívu a potom aj na legislatívcov, aby bolo 400 pripomienok, preboha živého, k zákonu, aby 83 bolo zapracovaných, nejdem toto čítať, ak ste sa báli, že to budem všetko čítať, len som doniesol materiály, ktoré som jaf dostal. Niektoré korelujú aj s tými, čo má aj pán minister zapracované, ale nechcem vám povedať o stovkách osobných stretnutí a telefonátov, ktoré nie sú zapracované, o ktorých sa ani nedá hovoriť, lebo ich je toľko. To, čo tu bolo dnes prečítané, súhlasím s kolegom Hanzelom, od bodu 1 až 81, čo prácne náš predkladateľ čítal, ja im nerozumiem. Ja som strávil desiatky hodín nad týmto zákonom, dámy a páni, ale stratil som prehľad. Ja sa dnes musím priznať, ako člen zdravotníckeho výboru stopercentne neviem, čo sa predkladá. To sa menilo každú chvíľu. Predsa legislatíva nemôže takto vyzerať, legislatívu treba riadne pripraviť. Treba do prípravy legislatívy zapojiť všetkých odborníkov z jednotlivých odborov, treba zapojiť stavovské organizácie, treba zapojiť pacientské organizácie, zapojiť do tohto procesu pacienta. No a, samozrejme, je potrebné a bolo by múdre, ja som na to upozorňoval, keď som po prvýkrát mal vystúpenie v parlamente na začiatku našich sedení, že zdravotníctvo je potrebné spraviť na Slovensku jedno, a nie stranícke, spojme sa všetci. Čiže zapojiť aktívne aj všetky opozičné strany. V tomto musím pochváliť pána ministra, mal snahu, ale len čiastočne sa realizovala. Ďalej. Pri riadení zdravotníctva by mala na ministerstve prakticky ostať len stratégia a koncepcia. Ja som zatiaľ žiadnu stratégiu a algoritmy krokov, ktoré budú nasledovať, nepočul. Počul som kusé informácie. Čiže pokladám to tiež za nedostatočné riadenie. Ostatné činnosti  by mali byť decentralizované okrem kontroly. Neviem si predstaviť pri dnešnom systéme, ako je možné detailne kontrolovať všetky ekonomické a medicínske činnosti, ktoré sa v slovenskom zdravotníctve dejú. Bez celoplošného pokrytia celého Slovenska, centrálneho elektronicko-informačného systému si dovoliť kontrolovať 60 miliárd? Pri poisťovniach sa hovorí, že sa vytvorí zase nejaký úrad, však sa už preúradujeme, na kontrolu zdravotných poisťovní a nevytvorí sa to základné v dnešnom modernom svete, tak to pokladám za nedostatočné. A ostatné činnosti mali byť decentralizované. Musím sa pozastaviť pri decentralizácii, ktorá nastala v zdravotníckych zariadeniach od januára. Zdravotnícke zariadenia sa decentralizovali do vyšších územných celkov aj na obce zadlžené, neprehľadné, nehovoriac o technicko-administratívnych inštrukciách, ktoré prešli na tieto vyššie územné celky, prečítajte si, aby som nebol taký kritický, aké listy boli zaslané vyšším územným celkom, čo obsahovali. No a, samozrejme, nenasleduje to, čo malo nasledovať a bolo sľúbené aj minulou vládou, aj touto vládou, že financie budú pokrývať a budú vynulované všetky dlhy a že tieto zariadenia pôjdu od nuly. Neviem, ako tieto zdravotnícke zariadenia budú fungovať, keď vyššie územné celky už dnes majú od 250 do 300 miliónov deficit, ktorý je na školstvo a na dopravu, ktoré sú z hlavných činností, ktoré musia pokrývať. V budúcnosti sa bude potrebné  týmto vážne zaoberať. S tým úzko súvisí aj ekonomické zabezpečenie zdravotníckej činnosti na Slovensku. Kdekoľvek mám možnosť hovoriť o ekonomike zdravotníctva, a keď spomeniem, že ekonomika zdravotníctva závisí od ekonomiky štátu, od tvorby hrubého domáceho produktu, od zamestnanosti, tak nejako stále sa od tej témy ide preč. No,  dámy a páni, tam je prapríčina toho, prečo je nedostatok financií na Slovensku. My sme v HZDS do roku 1998 za posledných päť rokov sme zvýšili príjmy do zdravotníctva zo 17 miliárd na 43 miliárd. Keby to tak bolo pokračovalo aj za minulej vlády, dnes by sme mohli byť niekde na hranici okolo 80 miliárd, 75 miliárd, čo by možno tak, tak pokrylo základné zdravotnícke služby. Už za minulej vlády bol vypracovaný istý harmonogram oddlžovania z príjmov z privatizácie strategických podnikov. Všetko to bolo nejako predložené a u nás to všetko prejde a my sme všetci ticho. Nikto nehovorí o tom, že pri kurzovej strate z privatizácie SPP - 7, 9 miliárd, nechcem sa hádať, nebol som pri bankových účtoch, ale tam niekde je tá suma, došlo k strate vinou niekoho, konkrétnej osoby. Nikto sa o tom nezmieňuje a my teraz v tejto zlej ekonomickej situácii štátu, kde od januára zase bůh suď o 702,5-tisíca korún je zvýšený náklad na obyvateľa na mesiac, ale v každom prípade je veľká záťaž, chceme kompenzovať nedostatok v zdravotníctve, ktorý je 9 miliárd korún minimálne pri racionálnom prevádzkovaní zdravotníckych zariadení do roka, chceme kompenzovať na bremená toho najchudobnejšieho občana. Ja sa absolútne prikláňam k tomu, že aj občan v budúcnosti bude musieť byť zainteresovaný na platbách za zdravotnícke služby a bude tam istá spoluúčasť, ale tá spoluúčasť je možná tam, kde je dobrá ekonomická situácia. Za tejto ekonomickej situácie je to prinajmenšom nekorektné. Čo sa dá ďalej robiť vo financovaní zdravotníctva. Sú štáty, kde je nedostatok financií a riešia to takisto viacerými spôsobmi. Povedzme, že naše verejné zdroje, ktorých je, žiaľ, až 98 percent na zdravotníctvo, nestačia pokrývať objem zdravotníckych služieb. Chýba nám 9 miliárd minimálne, čiže aké sú cesty. V tomto zákone bola dnes zvolená nejaká cesta, ktorá sa mne osobne prieči, pretože neboli spravené racionalizačné opatrenia v prevádzke zdravotníckych zariadení, v prevádzke poisťovní, v zdravotných poisťovniach, len vo všeobecnej je okolo 16 miliárd pohľadávok, ktoré nikto nijako nevydobýja, ale 20 korunami budeme exekuovať občana. Mne sa to zdá absolútne nelogické. Už moji predrečníci spomínali zdravotnú poisťovňu Perspektívu. Keď nešťastným krokom bola daná do likvidácie za minulej vlády, ekonomicky  tam boli záväzky 1 000 500 000, pohľadávky 900 miliónov. Dnes oficiálne materiály hovoria o troch miliardách. Kde sa tie peniaze zobrali? Niekto ich musel zobrať, keď sú už teraz 3 miliardy záväzkov, skrátka nám utekajú miliardy, nám utekajú slony a my chytáme komáre. A toto je nesprávne. V každom prípade pokladám za dôležité, aby zdravotné financovanie išlo cez zdravotné poisťovne a sme za pluralitu zdravotných poisťovní. Nepokladám za logické, ako aj tu dnes odznelo, pretože je veľa poisťovní, preto sú dlhy, predsa keď je štvorpercentný správny fond, ktorý je podľa mňa už dnes vysoký, nech sa na mňa poisťovne nehnevajú, pretože bral som ho, keď si zakladali svoje spoločnosti, budovy, hardvéry, softvéry a tak ďalej, technické vybavenie, dnes by sa mohol znížiť, ale mne je absolútne jedno, keď idú 2 miliardy na správny fond, keď z toho 4 percentá  sú 2 miliardy a či to ide desiatim alebo dvadsiatim, mne je absolútne jedno, pokiaľ systém funguje a je kontrolovaný. Chyba je, že nemáme kontrolu. Nemáme kontrolu, opakujem, príjmov a výdavkov v zdravotných poisťovniach. Čiže otázka je, čo ideme robiť ďalej v ekonomike. Je možné, ako to robia niektoré štáty, ako som začal hovoriť, keď chýba 25 percent zdrojov, tak zaplatíme 75 percent, 25 percent doplatí občan. Môže si doplatiť občan na Slovensku dnes? Nemôže si doplatiť. Je jediný systém, ktorý by sa mohol aplikovať na Slovensku, trošku drastický, ale na niekoľko rokov by som ho prechodne vrelo odporúčal a myslím si, že by bol akceptovaný aj obyvateľmi, a bolo by to povinné zdravotné doplnkové poistenie, aby sa záťaž, ktorá tu vznikla, nech je už vinou toho alebo onoho, rozložila, aby to bolo menej bolestivé, menej nákladné pre chorých úbohých a väčšinou starších ľudí v penzijnom veku. Nájdime politickú vôľu a odsúhlasme si to, navrhnime si to, no a, samozrejme, pri kontrole zdravotných poisťovní je dôležité jedno. My sme zdravotné poisťovne postavili do úlohy, aj tento zákon to podporuje, hlavného rozhodovača o tom, čo občan dostane a čo nie. K tomu, samozrejme, sme prispôsobili aj poskytovateľa. To bolo za socializmu, že sme mali direktívne zdravotníctvo, že sme s pacientom nerozprávali, že prišiel k nám, a keď sa opýtal, čo mu je, tak som povedal, to nie je váš problém, choďte tam a tam a spravia vám to a to, a mohli niekomu odrezať aj ucho a nič sa nedialo. V dnešnom systéme v otvorenej spoločnosti by to nemalo byť a pacient by mal byť na prvom mieste, a preto vo vzťahu k poisťovniam by mal mať každý občan zmluvu, kde by mal jasne definované zákonom, čo má v základnom poistení, čo má v doplnkovom poistení a čo mu ponúkame v pripoistení. V tomto zákone je zmienka, máte tam pár bodov o interrupciách, o sterilizácii a ešte niektoré veci, o umelom oplodnení a tak ďalej, že je možné sa pripoistiť. Pán minister mi tvrdí, že je to možné. Ubezpečujem vás so všetkou serióznosťou, že zdravotné poisťovne sú absolútne nepripravené na doplnkové pripoistenie alebo pripoistenie. Nemajú na to pripravené nič v širšom meradle, pretože ak by to bolo pripravené, mohli by sme aj dnes vbehnúť do toho systému a  poplatky za hospitalizáciu a eventuálne doplatky za lieky a možno aj doplatok za balenia liekov by sa mohli zohľadniť v  doplnkovom poistení, rozložila by sa takisto záťaž a bolo by to menej bolestivé pre najslabšie sociálne skupiny. Nejako nechceme na Slovensku asi dobrý systém zdravotníctva, pretože dnes tu zaznelo aj od predkladateľa, aj o pána ministra, aj kolegov, ktorí tu dnes hovorili o tomto zákone, že je to nejaký predreformný zákon. Dámy a páni, čo to je predreformné, veď v predreformnom stave sme. Termín, ktorý neuznávam, ale dobre, v predtransformačnom stave sme, ale my zase pred transformáciou, predtransformáciu pripravujeme. Pre mňa to nemá absolútnu logiku. Občan je ten, ktorý, keby mal túto zmluvu, by rozhodoval, čo si dá poistiť, čo bude požadovať, akú kvalitu. Berme do úvahy, že občan bude raz rozhodovať, a berme do úvahy aj štruktúru našich obyvateľov, už nie je na Slovensku a dúfam, že, chvalabohu, nebude vsjo ravno a budú skupiny v nižších sociálnych sférach aj vo vyšších. Máme pripravené na Slovensku systémy, ktoré by uspokojili každého. Pre mňa je férový systém a dobrý zákon len vtedy, keď uspokojí každého. Ak má uspokojiť len istú časť obyvateľstva, tak to nie je dobrý systém. Tento zákon, ktorý je predkladaný, okrem toho, že je povrchný, nedostatočný a dovolím si povedať aj na hrane ústavnosti v niektorých pasážach, nie som ústavný právnik, aby som presne posúdil, ale zaváňa to tým, je diskriminačný. Diskriminačný vo viacerých bodoch, je diskriminačný k obyvateľom tohto štátu, jedni majú platiť, druhí nemajú neplatiť, keď sa raz za nejaké služby platí, tak sa má platiť za ne a kto ich má platiť, to je už druhá vec. To je potom šikovnosťou vlády a štátu, ako dokáže kompenzovať, ako dokáže zabezpečiť platby za sociálne slabšie skupiny a len dobrý a silný štát je schopný postarať sa aj o sociálne slabých. Štát, ktorý to nie je schopný, je veľmi slabý. V zdravotných poisťovniach je ešte jeden veľmi dôležitý moment. Spomínal som. Je množstvo nedoplatkov a nič sa nedeje. Tu sú ľudia, čo dlhujú stá milióny, ktorí preveksľovali firmy, ktoré zanikli, nie je od koho vymáhať a nič sa nedeje. Ja by som odporúčal, aby sme v novom poisťovacom zákone, ktorý dúfam raz príde, preto to hovorím už teraz, aby sme na to nezabudli, neplatenie zdravotného poistenia bol ešte väčší priestupok ako neplatenie daní. Skrátka tvrdé sankcie, instantná exekúcia majetku, keď vie platiť väčšina poctivých podnikateľov, ktorí sú na Slovensku, tak nech si platí každý. A ak neuskutočníme skutočnú podporu malého a stredného podnikania a nezvýši sa zamestnanosť, kde sa za týchto ľudí bude odvádzať do zdravotných poisťovní, nezlepší sa ekonomika, no a, samozrejme, ešte k tomu, aby sa kontrolovala ekonomika, je potrebné, aby sa každý subjekt v zdravotníctve  správal ako ekonomický subjekt a existoval už konečne reálny clearing, ak ja pre niekoho niečo spravím, tak mi to niekto zaplatí. Nie je predsa mysliteľné aj v tomto zákone, že je diskriminácia,  jeden platí, druhý neplatí. Na akom základe? Nemôže byť to, že jeden poskytovateľ dostane, druhý nedostane. A tu sme pri štandarde a úrovni našich lekárov a platov. Tie sú na naše pomery žalostne nízke, žalostne nízke sú hlavne u stredných zdravotníckych pracovníkov, pomocných pracovníkov a iných pracovníkov v zdravotníctve.  Neviem, v ktorej pasáži to tento zákon rieši, ja prajem kolegom v primárnej sfére, že v ambulantnej sfére dostanú pár korún na viac, ale dámy a páni, to je 20 korún, to je od 5-tisíc do 15-tisíc, to môže robiť u jednotlivých lekárov v takom hrubom prepočte. Ale k tomu nespejeme. Spejeme k tomu, aby dobrá kvalita bola vysoko ohodnotená, aby lekár mohol zarobiť nie o 15-tisíc viacej, v tej primárnej sfére viacej, a na druhej strane sú v ústavných zariadeniach platy, ktoré sú dnes bez toho, aby boli diferencované, aby bola šanca pre kvalitných, dobre pracujúcich, veľa pracujúcich odborníkov zarobiť aspoň čiastočné podiely z toho, čo sa zarába v Európe, zase nivelizácia, zase rovnaké. Keď som pri platbách v nemocniciach, tam sú pasáže, ktoré takisto je možné spochybniť, jednak čo sa týka platcov, neplatcov, neplatenie za posteľ. No a čo keď ja poviem, že nechcem posteľ, čo keď ja poviem, že nechcem jesť v špitáli, skrátka dobrý zákon má byť férový ku každému a má zohľadňovať všetky okolnosti. Samotné nemocnice, zdravotnícke pracoviská u nás sú hodnotené jednotky, dvojky, trojky alebo ako chcete podobne, teraz pri tejto zmene sa možno prehodnotia, ale kde je program akreditácie, kde je program certifikácie, kde je program štandardizácie týchto pracovísk. Začal som o tom hovoriť pred chvíľou, že potrebujeme aj pracoviská možno pre takých ľudí, ktorí si to zaplatia. Veď ja sa trápne cítim ako slovenský lekár – pôrodník, keď počúvam, že naše ženy chodia rodiť do Brna. Vytvorme priestor aj zariadenia, ktoré budú aj nadštandardné. Ale v prvom rade zaistime, aby základná starostlivosť, aby každý občan dostal to, čo potrebuje, a potom toto je nadstavba, ale nezabudnime aj na to, pripravujme na to zákony. K samotnej personalistike a k tomuto zákonu. Veľa sa u nás hovorí, že je prezamestnanosť, že je veľa zdravotníckych zariadení. Ja varujem. Ak pôjdeme do Európy, môžeme mať veľmi málo zdravotníckych pracovníkov, je zlá štruktúra a rozmiestnenie zdravotníckych pracovníkov. Takisto zdravotnícke pracoviská, áno, na niektorých miestach sú tie trojuholníky, že na 20 kilometroch sú tri špitály, ako tu už bolo dnes spomínané. Ale transformujme tieto nemocnice na niečo, čo bude v prospech občana, predsa nerúcajme, budujme. Ale nezabudnime na jedno, že všetky tieto zariadenia, všetky, aj pred pár rokmi postavené, budú vyžadovať a už dnes vyžadujú nie malé investície, s ktorými sa absolútne nepočítalo v rozpočte, nepočíta sa pri tvorení zákonov. Z čoho to budeme platiť. Kde sú vysoko špecializované pracoviská. Pozitívum je, že sa vytvorili tri kardiologické centrá, ja to hodnotím pozitívne a verím, že  ich kvalita bude lepšia. Musíme si vypracovať špičkové pracoviská na európskej svetovej úrovni. Niektoré sa čiastočne približujú, ale väčšinou nie. Čiže do toho bude treba tiež investície, to bez investícií nepôjde. Dámy a páni, ak chceme ísť do Európskej únie, rozpočet na zdravotníctvo vzhľadom na normy a zákony Európskej únie, hlavne čo sa týka životného prostredia, nebude postačovať 60 miliárd, minimálne 100 miliárd bude potrebných, myslime na to, veď to je o dva roky, kde ich zoberieme, tu sa o tom absolútne nehovorí, tu sa teraz hádame dva týždne, mesiac či 20 korún, či nie 20 korún od starej tetušky. Ja vám tu vyhlasujem, ja mám gynekologickú ambulanciu, ja nebudem vyberať ani korunu. Nie je to reklama, prosím. Je to fakt. Mne sa to protiví. (Hlas zo sály.) Nie, ja ti môžem povedať, že aj teraz sa stane, že pacient nemá na lieky a ja mu dám 50 korún. P. Rusko, podpredseda NR SR: Nech sa páči, pán poslanec, pokračujte.