J. Liška, poslanec: (2006-08-03):
Takže začnem tým, tou témou, ktorá, i keď nebola v programe, ale bola vám vlastná, pán premiér, a to je téma Irak. Vy ste povedali, že pokiaľ budete úspešní vo voľbách, okamžite po týchto voľbách a po ustanovení do vlády predložíte do vlády návrh o stiahnutí našich vojakov z Iraku. Myslím si, že už zasadnutie vlády bolo a toto ste spraviť mohli. Namiesto toho do dnešného dňa nie je žiaden časový plán, žiaden variant stiahnutia ani jeho finančný dopad a ďalšie náležitosti. Je tam text, ktorý hovorí presne: „Vláda Slovenskej republiky vyhodnotí zapojenie ozbrojených síl do operácie medzinárodného krízového manažmentu vrátane operácie Iracká sloboda. Do budúcnosti vláda Slovenskej republiky zabezpečí, aby súčasťou rozhodnutia o vyslaní jednotiek bol aj jasne definovaný mandát obsahujúci kritériá ich zotrvania alebo prípadného odsunu. Vláda na základe dialógu so zúčastnenými partnermi a irackou vládou predloží jasný a časovo prijateľný harmonogram stiahnutia vojenskej jednotky z Iraku. Vláda je pripravená podieľať sa na plnení iných úloh pri zabezpečovaní stability a mieru v Iraku civilnými prostriedkami a taktiež je pripravená podieľať sa na procese budovania irackých bezpečnostných síl, ktoré budú schopné prevziať zodpovednosť za stabilitu a bezpečnosť v Iraku.“ Prečo to celé čítam. Ja som rád, že je tam tento text. Som rád preto, že ministrovi obrany a ministrovi zahraničných vecí sa bude ľahšie dýchať na medzinárodnej scéne a zachová to dobrý kredit Slovenskej republiky. Možno vás o tom presvedčili, a to som tiež rád, lebo  možno si aspoň dáte povedať. Ale rád by som upozornil na niektoré veci. Budovanie irackých bezpečnostných síl civilnými prostriedkami. Ja by som chcel pripomenúť, že vláda nemusí byť pripravená podieľať sa na výcviku bezpečnostných zložiek. Chcem pripomenúť, že ministerstvo obrany už dávno takúto pomoc realizuje. Je to NATO training mission, NATO trust found, výcvik vojakov na našom území,  irackých, zmena mandátu so zameraním na výcvik a tak ďalej a tak ďalej. Ďalej by som bol rád, aby ten program bol komplexný, aby tam boli, samozrejme, spomenuté iné misie, ktoré sú nemenej nebezpečné. Je to Afganistan, Kosovo, Golanské výšiny, pod OSN Cyprus a tak ďalej. Všade som bol a každý rok predkladáme vyhodnotenie operácie medzinárodného krízového manažmentu do vlády Slovenskej republiky, respektíve sme predkladali, predpokladám, že tento proces sa nezastaví, a predkladali sme ho parlamentu, pretože nie predseda vlády sťahuje vojakov z Iraku, ale sťahuje ich Národná rada Slovenskej republiky rozhodnutím, takisto ako ich tam vysiela. Ale i tak vám nebránilo, pán premiér, tento váš návrh do vlády predložiť a na ňom trvať. To ste ma sklamali po prvýkrát. Ofsety. Ofsety sú nástrojom hospodárskej politiky štátu. Tak ako napríklad investičné stimuly. Z toho dôvodu táto oblasť je primárne v kompetencii ministerstva hospodárstva, a nie rezortu obrany. Za seba hovorím. Ja osobne podporujem takúto zmenu legislatívy a návrh teda, návrh takéhoto zákona, ale si myslím, že treba si vyriešiť kompetencie, a tie patria do ministerstva hospodárstva, a s tým, že ich potom môže využívať, samozrejme, aj ministerstvo obrany. Ďalej citujem: „Vláda bude podporovať rozšírenie spôsobnosti ozbrojených síl Slovenskej republiky aj na oblasť asistenčných úloh.“ Vláda nemusí podporovať rozšírenie, pretože toto rozšírenie už je dávno zadefinované v Obrannej stratégii Slovenskej republiky, ktorú tento parlament prijal ústavnou väčšinou. Sú tam aj živelné pohromy, sú tam, samozrejme, aj iné úlohy zadefinované v krízovom manažmente. Vláda bude zvyšovať profesionalitu ozbrojených síl. My sme prijali zákon o štátnej službe profesionálnych vojakov. To je základný zákon profesionalizácie ozbrojených síl a budovania profesionálnych ozbrojených síl. Za to plne zodpovedá náčelník Generálneho štábu. A dostávam sa k posledným dvom bodom, vytiahnuté z tohto programu, ktoré na toto nadväzujú. Prvý bod sa týka finančného zabezpečenia rozvoja ozbrojených síl. Keď som si prečítal celý návrh, je na dvoch stranách, strane 53 a 54, všetky programy smerujú k tomu, že tam môže byť veľmi veľké, až nemerateľné finančné zaťaženie pre štátny rozpočet. Teda aj pre pána ministra financií. Preto som presvedčený, že je dobré mať zadefinované percento výdavkov na ozbrojené sily, ktoré slúžia na dve veci. Z jednej strany k tomu, aby sa dalo dlhodobo plánovať a aj zároveň kontrolovať pri odpočte, po druhé, aby sa obmedzilo nehospodárne nakladanie alebo obrovský rozmach ozbrojených síl, tak ako vieme, vojenský priemysel je, budovanie vojenského priemyslu veľmi, veľmi nákladnou a drahou záležitosťou. Myslím si, že Slovenská republika na túto cestu ešte nie je pripravená a mohlo by nás to stáť nie 2 percentá, možno 5, 6, 7, pokiaľ to budú pripravovať ľudia z Generálneho štábu, a preto tam musí fungovať aj tzv. civilno-vojenské prepojenie, a to vysvetlím v ďalšom bode. Namiesto toho je tam text: „Vláda Slovenskej republiky zabezpečí, aby výdavky vyčleňované na obranu dosahovali úroveň potrebnú na zabezpečenie obrany štátu a záväzkov Slovenskej republiky.“ Ďalej „a zabezpečí, aby výdavky na operácie medzinárodného krízového manažmentu a výdavky súvisiace so zaradením do síl rýchleho nasadenia NATO a Európskej únie neboli financované na úkor udržiavania ozbrojených síl“. To je to, o čom hovorím, že to sú obrovské náklady, ktoré sa potom nedajú zastaviť a, samozrejme, budem to sledovať pri návrhu štátneho rozpočtu, aby sme sa k tým 2 percentám dostali. A tuná ste ma sklamali druhýkrát. Včera vo vašom vystúpení, ktoré som pozorne počúval ako reakciu na bývalého pána premiéra, ste povedali a citujem: „V programom vyhlásení vlády v roku 2002 nie je jedno jediné číslo a my ich máme niekoľko.“ Myslím, že takto ste to povedali. Nemyslím to nič v zlom. No tak my sme to číslo 2 percentá HDP tam zadefinované mali. Ale vo vašej formulácii ohľadne obrany toto číslo mi tam chýba. To nie je požiadavka NATO. Nie všetky krajiny majú 2 percentá. To je záväzok, kde by sa tie krajiny mali dostať. Najnižšie myslím sa pohybuje Slovinsko okolo 1,5  percenta. Ja nehovorím o tom, že to musia byť 2 percentá, keď to bude 1,91 – 1,95, ja nebudem protestovať. Len je to merateľné niečo, čo sa potom pri odpočte dá zadefinovať. Na túto tému sme sa vždy bavili, aj minule na obrane. Je to dobré aj pre kontrolu. To je taká ako výčitka aj pre vás, ale v dobrom, že by to tam malo byť. A potom tu mám posledný bod, s ktorým ja plne súhlasím. „Vláda si kladie za cieľ naďalej rozvíjať systém civilného riadenia ozbrojených síl tak, aby bola transparentne definovaná politická a vojensko-odborná zodpovednosť za zabezpečenie obrany štátu.“ Avšak tento cieľ alebo tento princíp, ktorý sa dodržiava v demokratických krajinách, táto demokratická a zároveň civilná kontrola ozbrojených síl, ktorá je v týchto krajinách bežne rešpektovaná, tak tento cieľ ste podľa mňa nedodržali. Nedodržali ste ho preto, lebo za ministra obrany ste navrhli osobu, ktorá je vojakom z povolania. Bol riaditeľ Vojenskej spravodajskej služby, Vojenského obranného spravodajstva vojenských služieb a zároveň študentom bývalej akadémie, Vojenskej politickej akadémie Klementa Gottwalda. Toto vytvára zbytočné špekulácie, a to teraz nemyslím osobne, to je systémové opatrenie, ku ktorému Dzurindove vlády pristúpili, a toto vytvára zbytočne špekulácie a narúša krehkú rovnováhu medzi systémom civilného riadenia a vojensko-odborného zabezpečenia obrany štátu. Možno o tom dlho polemizovať. Ja vám uvediem konkrétny príklad roku 2000, keď pán Kanis odchádzal z vlády, bol navrhnutý myslím pán Tuchyňa a nebolo to Dzurindovou vládou prijaté práve preto, aby v krajinách Severoatlantickej aliancie to nevytváralo zbytočný tlak na to, že bývalý vojak z povolania riadi ozbrojené sily, pretože upúšťame potom od princípu civilnej kontroly ozbrojených síl. Práve preto, že jedna vec je, ktorá je napísaná na papieri, a to je civilné riadenie ozbrojených síl, a druhá, akým spôsobom ste postupovali, popierate to, že to myslíte úprimne a vážne a nemám dôvod preto podporiť Programové vyhlásenie vlády Slovenskej republiky. (Potlesk.)