M. Rehák, poslanec: (2004-03-11):
Vzhľadom na aj účasť na pléne som sa rozhodol aspoň pre pamäť povedať svoje stanovisko k vzneseným obvineniam. V podstate celé obvinenie je založené na uplatňovaní zákona č. 92/1991, teda zákona o podmienkach prevodu majetku štátu na iné osoby v znení neskorších predpisov alebo skrátene zákona o veľkej privatizácii. Zákon o veľkej privatizácii upravuje podmienky prevodu majetku štátu, ku ktorému majú právo hospodárenia štátne podniky, štátne peňažné ústavy, štátne poisťovne a iné štátne organizácie, alebo ktorý je v správe Slovenského pozemkového fondu vrátane majetkových účastí štátu na tomto podnikaní a to na slovenské alebo zahraničné právnické alebo fyzické osoby. Skrátene preto možno uviesť, že z uvedeného znenia § 1 zákona o veľkej privatizácii vyplýva, že právnym režimom obsiahnutým v zákone o veľkej privatizácii sa riadi prevod vlastníctva štátneho majetku, podotýkam štátneho majetku. Prevod majetku, teda majetku štátu podľa zákona o veľkej privatizácii podľa § 5 zákona o veľkej privatizácii vykoná sa na základe rozhodnutia o privatizácii podniku alebo jeho časti, alebo na základe rozhodnutia o privatizácii majetkovej časti štátu na podnikaní inej právnickej osoby. Upozorňujem, na základe vydaného privatizačného projektu. Aby som ešte zdôraznil toto tvrdenie, budem citovať z dôvodovej správy zákona č. 92 o veľkej privatizácii schváleného Federálnym zhromaždením Českej a slovenskej federatívnej republiky 26. februára v roku 1991. Bol to vládny návrh, tlač č. 257, citujem: „Druhá časť zákona vychádza z predpokladu, že priebeh privatizácie bude musieť rešpektovať mnohé špecifiká jednotlivých odvetví ekonomiky či dokonca jednotlivých privatizačných podnikov a ich častí. Každý konkrétny prípad privatizácie je preto realizovaný na základe konkrétneho privatizačného projektu. Návrh zákona upravuje podmienky vzniku privatizačných projektov, ich obsah a ich schvaľovanie. Predmetné byty sú v zmysle príslušných právnych predpisov nehnuteľnosťou. Zákon o veľkej privatizácii sa podľa uznesenia alebo ustanovení § 1 ods. 1 vzťahuje na, a) majetok, ktorý je vo vlastníctve štátu, a b) majetok, ku ktorému má privatizovaný subjekt právo hospodárenia.“ Nehnuteľný majetok a to boli byty, môže byť predmetom privatizácie len za predpokladu naplnenia oboch stanovených podmienok. Byty nikdy neboli štátnym majetkom. Z uvedeného vyplýva, že povinnou účasťou privatizačného projektu a podmienkou prevodu štátu na iné osoby sú doklady, respektíve údaje preukazujúce, že nehnuteľný majetok navrhovaný do privatizácie je vlastníctvom štátu a doklady preukazujúce, že privatizovaný majetok má k tomuto majetku právo hospodárenia. Išiel by som k jednotlivým bodom. Ak sa kladie za vinu konanie v rozpore s ustanoveniami § 10 ods. 1 zákona o veľkej privatizácii, opätovne si je potrebné uvedomiť účel zákona o veľkej privatizácii. Teda úpravu podmienok prevodu majetku štátu. Tento majetok sa v zmysle citovaného ustanovenia § 5 zákona o veľkej privatizácii prevádza na tretie osoby na základe rozhodnutia o privatizácii vydaným príslušným orgánom v zákone presne uvedeným. Majetok, prevod ktorého sa uskutočňuje v súlade s rozhodnutím o privatizácii podľa zákona o veľkej privatizácii, sa ďalej v zákone označuje ako privatizovaný alebo privatizačný majetok. Byty, ktoré fond odplatne previedol podľa zmlúv o prevode vlastníctva bytov, nikdy neboli majetkom štátu, ku ktorému mali právo hospodárenia štátne podniky, štátne peňažné ústavy, ani neboli v správe slovenského pozemkového fondu, teda nikdy neboli privatizovaným majetkom. Na prevod takéhoto majetku, teda bytov sa nemôžu vzťahovať ustanovenia zákona o veľkej privatizácii, teda ani § 10 ods. 1. Ak sa kladie za vinu konanie v rozpore s ustanoveniami § 12 ods. 1 zákona o veľkej privatizácii, je potrebné posudzovať ustanovenia § 12 v priamej súvislosti s ustanoveniami § 11 zákona. Z uvedeného vyplýva, že majetok fondu, o ktorom sa hovorí v § 12 ods. 1, je privatizovaným majetkom, teda takým, ktorý do vlastníctva fondu prešiel po zrušení podniku bez likvidácie. Keďže teda dňom zrušenia štátneho podniku sa majetok podniku, na ktorý sa vzťahuje podľa § 1 zákon o veľkej privatizácii, stáva majetkom fondu, možno ustanovenie § 12 ods. 1 viazať iba na majetok pôvodne vo vlastníctve štátu, v správe štátnych podnikov. Nakladanie s takýmto vymedzeným majetkom je v § 12 ods. 1 obmedzené tým, že ho možno použiť len na účely ustanovené zákonom o veľkej privatizácii. Preto prevod bytov označených v uznesení vyšetrovateľa Policajného zboru nemožno v zmysle citovaných ustanovení zákona o veľkej privatizácii považovať za dispozíciu s majetkom Fondu národného majetku podľa § 12 o veľkej privatizácii. Ak sa ďalej kladie za vinu konanie v rozpore s ustanovením § 28 ods. 3 písm. d) zákona o veľkej privatizácii, je potrebné zamyslieť sa nad tým, čo sa považuje za príjmy a výdavky Fondu národného majetku. Príjmy a výdavky fondu predstavujú peňažné plnenia prijímané od tretích osôb za prevod privatizačného majetku a výdavky sú peňažné plnenie na zabezpečenie plnenia úloh stanovených v zákone o veľkej privatizácii. Byty nie je možné považovať ani za príjem, ani za výdavok fondu, navyše ak je byt v zmysle právnych predpisov nehnuteľnosťou. Pojem príjem a výdavok nemožno aplikovať ako slovo kúpa a predaj. Ustanovenie § 28 ods. 3 písm. d) obmedzovalo Fond národného majetku pri použití svojich finančných prostriedkov pri kúpe bytov a pri používaní svojich finančných prostriedkov získaných z predaja bytov, neupravovalo však oprávnenie fondu byty predať. Na základe uvedeného nevidím dôvod, prečo mi je kladené za vinu konanie v rozpore s ustanovením § 28 ods. 3 písm. d) zákona. Ak sa kladie za vinu konanie v rozpore s ustanoveniami § 29 ods. 1 zákona o veľkej privatizácii, opätovne pripomínam, že predmetné prevádzané byty neboli privatizačným majetkom a preto na základe toho sa nevzťahoval právny režim stanovený zákonom o veľkej privatizácii, teda neprevádzali sa v súlade s rozhodnutím o privatizácii. Na základe citovaného ustanovenia § 29 ods. 1 fond podľa rozhodnutia o privatizácii uzavieral vo svojom mene zmluvy a robí právne úkony, a to najmä tie, ktoré sú uvedené v tomto ustanovení. Slovo najmä znamená, že môže robiť aj iné právne úkony, nielen tie, ktoré sú v tomto ustanovení uvedené. Fond ako od štátu oddelená samostatná právnická osoba vystupuje v právnych vzťahoch vo vlastnom mene. Fond je vlastníkom privatizovaného majetku ako aj ďalšieho majetku, ktorý nadobudne v priebehu svojej existencie. Podľa čl. 2 ods. 3 Ústavy Slovenskej republiky každý môže konať, čo nie je zákonom zakázané a nikoho nemožno nútiť, aby konal niečo, čo zákon neukladá. Tento princíp sa týka fyzických i právnických osôb, ktoré na rozdiel v štátnych orgánoch majú slobodu konania. Táto je obmedzená len zákazom obsiahnutým v zákone. Pri posudzovaní zákonnosti konania fondu vo veci predaja bytov sa dá zistiť, že zákon o veľkej privatizácii ani žiadny iný zákon mu nezakazuje predaj bytov vo svojom vlastníctve. Vo väzbe na uvedené je preto aj tvrdenie, že som konal v rozpore s ustanoveniami § 38 ods. 3 zákona o veľkej privatizácii, tvrdením nesprávnym. Podľa môjho názoru toto ustanovenie obmedzuje funkcionárov Fondu národného majetku pri nadobúdaní privatizovaného majetku, teda toho majetku, ktorý je definovaný v § 1 zákona o veľkej privatizácii. Nikdy som nenadobudol žiadny privatizovaný majetok Fondu národného majetku, výnimku tvorí iba dlhopis vydaný Fondom národného majetku. Svojím konaním skutkovú podstatu trestného činu sprenevery podľa § 248 ods. 1 Trestného zákona naplní ten, kto si prisvojí cudziu vec, ktorá mu je zverená, a spôsobí tak na cudzom majetku škodu. Obligatórnymi znakmi, ktoré charakterizujú skutkovú podstatu trestného činu, sú okrem subjektu a objektu aj objektívna a subjektívna stránka skutkovej podstaty. Ako predseda Výkonného výboru Fondu národného majetku som svoju činnosť vykonával v zmysle schváleného štatútu Fondu národného majetku a v súlade s právnymi normami a predpismi Slovenskej republiky. Nikdy som sa nedopustil činnosti, ktorá by ohrozovala záujem chránený Trestným poriadkom, ako je uvádzané v uznesení vyšetrovateľa Policajného zboru. Ide o objektívnu stránku skutkovej podstaty. Navyše z ustanovenia § 3 ods. 3 Trestného zákona vyplýva, že pre trestnosť činu treba úmyselné zavinenie, ak zákon vyslovene neustanovuje, že stačí zavinenie z nedbalosti. Z uvedeného je zrejmé, že svojím konaním som nenaplnil ani subjektívnu stránku trestného činu, pre ktorý mám byť trestne stíhaný. Na naplnenie skutkovej podstaty sprenevery sa vyžaduje prisvojenie si zvereného majetku a spôsobenie škody. Svojím hlasovaním vo Výkonnom výbore Fondu národného majetku o návrhu uznesenia na schválenie predaja bytov Fondu národného majetku som si nemohol prisvojiť žiadny majetok. Hlasoval som vedomý si toho, že predaj bytov nie je v rozpore so zákonom. Podľa môjho názoru je vecne nesprávne konštatovať škodu vzniknutú Fondu národného majetku ako sumu kúpnych cien bytov, tak ako sa uvádza v odôvodnení uznesenia o obvinení, bez ohľadu na skutočnosť, že tieto kúpne ceny boli splatné, alebo sú splácané, alebo sú uhrádzané v lehotách podľa zmlúv o predaji bytov. Toto moje stanovisko vychádza aj zo stanoviska Najvyššieho súdu a zo stanoviska Ústavného súdu. Od roku 1998 ako poslanec Národnej rady som sa nikdy nebránil úkonom Policajného zboru alebo vyšetrovateľom Policajného zboru, keď pri rôznych kauzách žiadali odo mňa či už svedectvo alebo príslušné vysvetlenie. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, o chvíľu budete hlasovať podľa svojho rozhodnutia alebo podľa rozhodnutia straníckych centrál. Možno by stálo za úvahu na chvíľu sa zamyslieť nad minulosťou, prítomnosťou a možno i nad budúcnosťou. Ďakujem, že ste ma vypočuli. (Potlesk.)