P. Frešo, poslanec: (2007-05-18):
To, čo  ma v diskusii vyrušilo, bolo, že zástupcovia socialistov, konkrétne i predseda klubu hovoril o tom, akoby my sme robili nejaký daňový dumping. Slovo dumping znamená, keď niečo predávate pod cenu nákladov. Inými slovami, dumping by to bol vtedy, keby sme naše dane nemali dostatočné, aby sme ich z niečoho ešte dotovali. Ja si taký mechanizmus ani neviem predstaviť. Podľa mňa je to národohospodársky nezmysel, ale povedzme. Ale prípad, ktorý popisoval pán poslanec Mikloš, keď hovoril, že vlastne ten daňový výber v pomere k HDP stúpa, svedčí o presnom opaku ako o dumpingu. Inými slovami, pán podpredseda Číž, keby to bol býval dumping, tak ho tu máme všetky tie roky aj pred  daňovou reformou. Samozrejme, nie je to dumping, je to normálny nástroj, ktorý nám jednoducho vyšiel. Ďalšia časť vystúpenia hovorila o tom, že išlo o harmonizáciu daňového základu. A to je dosť podstatná vec, nakoľko sa nám ho podarilo rozšíriť a všetky tie výnimky z neho vypustiť. A je, samozrejme, nepredstaviteľné, že pri nejakej debate o daňovom základe spoločnom európskom by sme si udržali takto široký daňový základ a že by napr. Francúzi a Nemci, to sú tie pánom premiérom Ficom spomínané veľké štáty a veľké tlaky, sa vzdali tých výnimiek. Jednoducho je to pre nich politicky nepriechodné. My sme dnes v situácii, keď sme zabsolvovali reformu. A veľké štáty Nemecko a Francúzsko túto reformu, ak sa chcú udržať v globálnej súťaži v hre, budú musieť ju zabsolvovať. A tu začína vlastne tá časť, ktorú som začal vo faktickej poznámke. Ja hovorím, že keď my pristúpime na daňovú harmonizáciu, tak my začneme platiť transformačné náklady Francúzska a Nemecka. Inými slovami, my vlastne tým, že umelo znížime našu konkurencieschopnosť, umožníme Francúzsku a Nemecku udržať si tam podniky, ktoré počas tej transformácie tam budú fungovať. A je samozrejmé, že mám niečo proti tomuto. Samozrejme, ako občan Slovenska, občan štátu, ktorý zďaleka nepožíva taký obrovský HDP na obyvateľa, ako je Francúzsko, Nemecko, mám niečo proti tomu, aby sme to začali platiť tým, že u nás znížime našu, a ja si to trúfam povedať, najsilnejšiu konkurenčnú výhodu. Myslím si, samozrejme, že keby sme sa jej vzdali, tak že by sme sa zároveň aj vzdali vyhliadky na  trvalý hospodársky rast. Ale čo si myslím úplne určite, a to som hovoril aj vo svojej faktickej poznámke, my by sme sa vzdali toho nástroja, kvôli ktorému sem tí zahraniční investori chodia. Oni sem nechodia kvôli tomu, akú tu máme prírodu, nechodia sem dokonca ani kvôli tomu, akú tu máme mentalitu. Netreba si robiť okolo toho ilúzie. (Hlas z pléna.) Áno, našťastie, nechodia sem ani kvôli tomu, akú máme vládu. Myslím si, že chodia sem kvôli ekonomickým podmienkam, ktoré si prečítajú v zákone, ktorých doslova chladná kalkulácia im povie, dobre, má zmysel na Slovensku v strednodobom alebo dlhodobom hľadisku investovať. Ale o tom ekonomická hra je. A hrajú ju všetky štáty bez rozdielu na to, či majú socialistickú alebo nejakú pravicovú vládu. To nie je otázka ideológie. Ekonomické zákony platia všeobecne. A všetky tie pokusy, ktoré boli, tie ekonomické zákony deformovať, zlyhali. Skončili tak úboho, ako je dnes Kuba alebo spomínaná Severná  Kórea a dokonca aj Čína, ktorú tak s obľubou si dávate do úst, že to je vlastne taký nejaký zázrak. No Čína, páni, je založená na tom, že síce je ideologicky červená, ale vnútri prudko, prudko, a kľudne to poviem, modrá, kapitalistická. Tvrdý kapitalizmus tam je. A tam je veľmi nízka cena práce, samozrejme, veľmi nízka cena práce. Takže ja by som chcel podporiť túto Deklaráciu o daňovej suverenite tak, aby sa aj táto vláda, aj budúce vlády mohli oprieť o jasný signál, čo si o tom volení zástupcovia slovenských občanov ergo občania samotní myslia, čo si myslia o najsilnejšej svojej konkurenčnej výhode. To, čo ma ešte vyrušuje trochu v tejto diskusii, je, že keď hovoríme ideologicky, ozaj sa zastávať iných štátov, rozprávať o tom, že nás budú nejako penalizovať za to, že sa snažíme túto svoju konkurenčnú výhodu udržať, myslím si, nie je namieste. Myslím si, že by bolo férové hovoriť vecne. A myslím si, že by bolo veľmi, veľmi správne aj pri tých reakciách naozaj reagovať na toho, kto hovoril. A toto adresujem úplne v kľude pánovi podpredsedovi Čížovi. Ja som vo svojom vystúpení reagoval na to, čo hovoril pán poslanec Mikloš. On podľa mňa tretinu, možno niečo viacej času venoval vašim ekonomickým víziám, ktoré aj podľa mňa sú v prudkom rozpore s najlepšími záujmami Slovenska. A hovorím o tom a dokazujem to vlastne tými tvrdeniami, ktoré som povedal v tom celom svojom výstupe. Myslím si, že nie je namieste kvôli tomu ma napádať, že tu flagrantne porušujem rokovací poriadok. Od toho je tu predsedajúci schôdze, a nie nejaký kvázi procedurálny návrh. A zároveň si myslím, že nie je správne, pokiaľ aj niekto iný, a v tomto prípade je to pani profesorka Tóthová, sa snaží to podporiť tým, že sa snaží mi uložiť domácu úlohu. No a tu už teda poviem, že to určite nie je správne, lebo naozaj nie sme v škole. Sme v parlamente, kde hovoríme svoje názory. A na to si treba zvyknúť. A toto adresujem presne vládnej koalícii. Na to si musíte zvyknúť, že keď naozaj podľa názoru veľkej časti občanov Slovenska a ich zástupcov, ktorí tu sedia, si myslíme, že poškodzujete záujmy ekonomické Slovenska, tak vám to tu povieme. Povieme to raz, povieme to dva razy, povieme to sto razy. Vy si to budete musieť vypočuť. Je to o demokracii. Je to skutočne o demokracii. A naozaj ani mňa a, dúfam, ani niektorých mojich kolegov nezastaví to, že niektorý predsedajúci si bude vykladať o tom rokovacom poriadku a poučovať nás o tom, čo máme rozprávať, čo nemáme rozprávať. Ja nebudem v tomto parlamente za žiadnych okolností dávať dopredu nejaký svoj písomný prejav, aby ho niekto posúdil, to teda nie, teraz nie a, samozrejme, ani pri ďalších takých radikálnych zmenách, ktoré nám nevyhovujú, ako je napr. vyvlastňovanie v zdravotníctve. Takisto si to budete musieť vypočuť. Takže sa pripravte, áno, bude to tak, áno, bude to tvrdé, áno, bude to podľa ústavy. Ďakujem pekne.