J. Ivančo, poslanec: (2010-03-09):
Treba súhlasiť s predkladateľmi, že myšlienka existencie špecializovaného pracoviska pre výskum slovacikálnych prameňov v Ríme sa objavila na Slovensku už v roku 1991. A už vtedy bol zriadený aj ústav s týmto zameraním. Treba však povedať, že zakrátko však zanikol a postupne sa ešte niekoľkokrát rozličné inštitúcie pokúšali o jeho resuscitovanie, či to už bolo ministerstvo vnútra, či to bola Matica slovenská, ministerstvo kultúry, ministerstvo školstva. A tak to prebiehalo prakticky až do roku 1995. Ale aj ďalej sa realizovali výskumy v rímskych archívoch už len príležitostne a často aj súkromne. Dovtedy sa však na výskumných pobytoch vystriedalo niekoľko desiatok ľudí, ktorí skúmali či, správnejšie treba povedať, mali skúmať písomnosti slovacikálnej proveniencie z rozličných chronologických období vo vatikánskych archívoch. Z týchto výskumov však nikdy nevznikla žiadna podstatná vedecká práca. A príčiny všetkých neúspešných pokusov by sme mohli zhrnúť do troch podstát. Prvá vec je, samozrejme, nedostatočné financovanie. A v tomto súhlasím s predkladateľmi, že tento návrh má snahu zabezpečiť aspoň aké také podnety k tomu, aby vláda Slovenskej republiky, slovenský štát zabezpečil financovanie aj takéhoto ústavu. Po druhé, je to absencia systematizovaného výskumu a z toho plynúce doteraz takmer nulitné vedecké výsledky, čo spôsobovalo čoraz ťažšiu obhájiteľnosť a opodstatnenosť existencie takéhoto ústavu na pôde Ríma – večného mesta. Vzájomná rivalita inštitúcií, ktoré na projektoch participovali spôsobila aj to, že projekty neboli úspešné. Chcem uviesť pre zobjektivizovanie faktov, že napriek doterajšiemu neúspechu je dôležité to, že výskum v Ríme odmietli robiť viaceré inštitúcie a vedecké pracoviská na Slovensku, lebo je extrémne náročný a kladie vysoké nároky na erudíciu prípadných bádateľov. Ba dokonca Slovenská akadémia vied odmietla postupovať takisto vo výskume na pôde Vatikánu. Chcem povedať aj to, že ak by prijala túto myšlienku Slovenská akadémia vied, bol by to jeden zo štandardných krokov akceptovateľnosti takéhoto ústavu, tak ako funguje väčšina ústavov na pôde Ríma, ako to funguje pri Českej akadémii vied, ako to funguje pri Poľskej akadémii vied, lebo informácie o nich som si osobitne včera večer pozeral. Po zložitých rokovaniach a s podporou ministerstva kultúry bol v Ríme konštituovaný tak Slovenský historický ústav pri Trnavskej univerzite ako jej súčasť a vedecké pracovisko bez právnej subjektivity. A podotýkam, že aj ústavy iných štátov na pôde Ríma fungujú bez právnej subjektivity ako súčasti národných akadémií vied. A práve ten Slovenský historický ústav pri Trnavskej univerzite sa podieľa na výskume a bádaní v Ríme – večnom meste. A prvýkrát, a to chcem zdôrazniť, prináša aj hmatateľné vedecké výsledky, ktoré boli aj publikované a prijaté, a to, čo je veľmi dôležité, prijaté odbornou verejnosťou. Slovenský historický ústav pri Trnavskej univerzite má kreované orgány, zvoleného riaditeľa. A je vytvorená vedecká rada z popredných špecialistov na jednotlivé oblasti výskumu. A boli dokonca vypísané aj prvé štipendiá na výskum. Na rozdiel od doteraz spomínaných a všetkých predchádzajúcich živelných výskumov sa však teraz akceptovali len tie, ktoré boli predložené ako koncepčné. A ich prvoradou úlohou bol výskum a prezentácia historických prameňov k slovenským dejinám. Máme prvé výsledky Slovenského historického ústavu, ktoré zásadne a významne menia situáciu. Práve teraz, na základe výsledkov tohto ústavu má slovenský výskum šancu stať sa aj členom, a to v oponentúre voči predkladateľom, hovorím, členom Osobitnej únie historických a umenovedných ústavov pri Svätej stolici, čo uľahčuje ďalší výskum a otvára dvere do ďalšieho vedeckého sveta. Chcem upozorniť aj na dôvodovú správu, pretože predkladatelia práve v dôvodovej správe hovoria, že toto je cieľom vzniku Slovenského historického ústavu, aby sa mohol etablovať aj do tejto spomínanej únie. Myslím si, že Slovenský historický ústav pri Trnavskej univerzite práve napĺňa jeden z cieľov predkladateľov, pretože spĺňa podmienky na to, aby bol etablovaný na pôde únie. Podmienkou toho, mimochodom, je aj vydanie troch vedeckých publikácií založených na výskume vo Vatikánskom tajnom archíve. A práve tam je momentálne smerované cielené úsilie našich bádateľov. A podľa mojich informácií ide o záverečné systematizovanie poznatkov, aby sa tento cieľ naplnil. Zmena organizácie výskumu, výskumných prác v tejto fáze, vznikom Slovenského historického ústavu na báze predkladateľov môže zmariť úsilie a doteraz vykonanú prácu. Sú preto obavy, že sa môže opakovať situácia z deväťdesiatych rokov, keď mnohí chceli a málo kto vedel. Veľmi náročné je vôbec zorientovať sa totiž v archíve. Ale to, čo je najdôležitejšie, je, že dôverne bádať vo vatikánskych archívoch nezaručíme tým, že v slovenskom parlamente prijmeme zákon, ktorý umožní vznik ústavu. Na to treba osobitné povolenia na štúdium postavené, a to chcem zdôrazniť, na osobnej dôvere ľudí. Všetkým kompetentným je momentálne jasné, že realizuje sa najnáročnejšia časť výskumu, ktorá možno nie je okamžite viditeľná, pretože vatikánske pramene sú veľmi rozsiahle a vyžadujú si potrebu prejsť obrovské množstvo archívneho materiálu, nie vždy, ako to hovorím, s viditeľným výsledkom. Ale to, čo je veľmi dôležité, je, že tento výskum môžu robiť len bádatelia s vysokou mierou erudície a brilantnou znalosťou latinčiny, taliančiny a iných svetových jazykov, nehovoriac už o samostatnej tzv. remeselnej zručnosti vedieť čítať historické dokumenty a pramene. Aj to bola jedna z príčin, prečo doterajšie pokusy o výskum boli neúspešné. Chcem uviesť na dokreslenie situácie, že vo veľmi krátkom čase vo výskume Slovenského historického ústavu pri Trnavskej univerzite, prebieha približne s mesačnými terminovanými pobytmi v Ríme, to je tiež dôležité, sa dokázalo spracovať veľké množstvo prameňov zo XIV. a prvej tretiny XV. storočia, sú publikované dva zväzky pôvodných prameňov a na Slovensku vôbec po prvýkrát už máme dva zväzky publikované v edičnom rade Monumenta Vaticana Slovaciae a to všetko bez existencie samostatného právneho subjektu, Slovenského historického ústavu tak ako to navrhujú predkladatelia. Dámy a páni, je namieste podľa mňa povedať, že existujúci Slovenský historický ústav pri Trnavskej univerzite má už v samostatnom Ríme vybudované zázemie, ako som to uviedol, rozbehnuté výskumné projekty, či už je to v Pápežskom ústave svätých Cyrila a Metoda v Ríme, ale aj inde, aj vlastné a hoci skromné priestory. No predovšetkým sa tam našli príjemní ľudia, domovské prostredie a pohostinnosť, to všetko veľmi potrebné pre úspešný výskum. Je mimoriadne dôležité, dámy a páni, že Slovenský historický ústav v Ríme pri Trnavskej univerzite má podľa mojich informácií aj podporu Slovenskej biskupskej konferencie. Chcem z tohto miesta vyhlásiť všetkým, že Slovenský historický ústav pri Trnavskej univerzite je doteraz najúspešnejším projektom vatikánskeho a rímskeho výskumu v dejinách Slovenska. A to podľa mojich informácií a konzultácií potvrdí každý veci znalý člen vedeckej obce na Slovensku. Je mi úplne jasné, že každý poslanec Národnej rady alebo aj skupina poslancov má právo podať návrh. Avšak myslím si, že tak vážny návrh na vznik tak podľa mňa cielene váženej inštitúcie, kde všetci chceme, aby bola vážená a odborne uznaná, sa nemôže robiť bez prekonzultovania tohto návrhu aj v širšej vedeckej obci. Ak by sme tento návrh takto nepoňali, a zatiaľ informácie k tomu nemáme, tak potom je veľmi namieste otázka, kto vlastne bude robiť výskum v takej inštitúcii, ako navrhujú predkladatelia. Opakujem vám, tento návrh doteraz nebol konzultovaný v širšej vedeckej obci. A ak by sme sa mali venovať textúre samotného návrhu, myslím si, že je namieste povedať aj to, že tento návrh je spracovaný, poviem to veľmi diplomaticky, veľmi nešťastne. Ak je jedným z cieľov návrhu zabezpečiť financovanie výskumu, tak vám prečítam aj vety z dôvodovej správy: „Je evidentné, že tento zákon zaťaží štátny rozpočet. Prostriedky na zriadenie, prevádzku a činnosť Slovenského historického ústavu v Ríme môžu byť v rozpočte nájdené len tak, že vláda Slovenskej republiky bude zriadenie, prevádzku a činnosť Slovenského historického ústavu v Ríme považovať za jeden z prioritných štátnych záujmov,“ až doteraz by sa s tým dalo aj súhlasiť, nasledujú však vážne slová, „jednak tak, že prerozdelí prostriedky poskytované viacerým etablovaným inštitúciám, ustanovizniam či organizmom na mnohé neraz pochybné a nedôveryhodné projekty, kde sú neefektívne využívané a iba sa premrhávajú.“ Chcem povedať, a jasne som to zdôvodnil, že práve projekt Slovenského historického ústavu pri Trnavskej univerzite je tým projektom, na ktorý sa vynaložilo skutočne veľmi málo zdrojov. Ale je to jeden z veľmi úspešných a erudovaných projektov, na ktorý by mala Slovenská republika byť osobitne hrdá. A mám také obavy, a nezdieľam ich sám, že práve táto veta z dôvodovej správy môže spôsobiť aj to, že prerozdelenie finančných prostriedkov na vznik takéhoto ústavu, o ktorom teraz tu hovoríme, uberie aj to málo zdrojov, ktoré má Trnavská univerzita a jej Slovenský historický ústav. Pokladám to, dámy a páni, za veľmi vážne riziko. A so vztýčeným prstom vás prosím, aby sme prijatím tohto, na pohľad jednoduchého, na pohľad veľmi zaujímavého návrhu nespôsobili to, že nám padne jeden úspešný výskumný projekt, opakujem, na ktorý by mali byť všetci Slováci osobitne hrdí. Vecne sa chcem vyjadriť aj k textúre zákona. Sčasti som spomenul, že je veľmi nešťastne napísaný, pretože si myslím, že zákon je nejasný, nemá jasne vymedzené pravidlá a kompetencie medzi jednotlivými orgánmi, nie je jasné, aká vlastne právnická osoba má z hľadiska financovania vzniknúť. Nie je to definované v návrhu. V § 3 sa vstupuje úlohami ústavu, ktoré máme prijať na pôde Národnej rady Slovenskej republiky, do povinnosti vstupovať do ustanovizní a reholí, cirkevných, cirkevných spoločenstiev, cirkevných archívov, štátnych archívov Vatikánu. Myslím si, dámy a páni, že toto nám žiaden zákon prijatý v tejto Národnej rade nezaručí, že zamestnanci toho ústavu budú môcť otvoriť dvere akéhokoľvek iného archívu, možno ako slovenského. Druhý oddiel sa venuje vedeckej rade, kde je konkrétne napísané, že návrh predkladá na členov vedeckej rady minister, ale aj predseda vlády. Pritom návrhy na členov vedeckej rady predkladajú univerzity a, citujem, „štatutárni zástupcovia Slovenskej akadémie vied, Matice slovenskej, Slovenského národného múzea“ a tak ďalej, ale aj zástupcovia katedier. Som presvedčený o tom, že všetci vieme, že katedry nemajú štatutárnych zástupcov, pretože katedry pôsobia na fakultách a univerzitách. Návrh sa predkladá ministrovi školstva, ale aj predseda vlády môže predložiť návrh na člena vedeckej rady, pritom nemá ten návrh potvrdený zdola. Osobitná kapitola je predstavenstvo a riaditeľ (§ 6 a § 7). Predstavenstvo a riaditeľ majú minimálne v dvoch odsekoch úplne rovnakú vetu. A zámerne to hovorím o vete, pretože je to úplne rovnaká kompetencia. Pýtam sa potom, kto vlastne bude zodpovedať za riadenie a činnosť ústavu, pretože o tejto vete hovorí § 6 ods. 4 a § 7 ods. 3. V § 8 ods. 6 sa hovorí, že kontrolný orgán pri zistení nedostatkov má upozorniť, parafrázujem, necitujem, správnu radu. Pojem správna rada sa v celom texte návrhu zákona neuvádza okrem tohto jediného ani raz. Máme vedeckú radu, máme predstavenstvo, máme riaditeľa, máme kontrolný orgán, ale správnu radu v návrhu zákona nemáme. Opakujem, v § 8 ods. 6 je slovné spojenie správna rada, ktorá vôbec nie je v texte návrhu definovaná. V tejto súvislosti je jedna praktická otázka, nerozumiem tomu, ako mohlo byť povedané po prvom čítaní, že návrh spĺňa legislatívnotechnické pripomienky na to, aby bol posunutý vôbec do druhého čítania, pretože vieme dobre, že až ten pozmeňujúci návrh vážne opravuje celú textúru zákona. Ak teda máme vážny záujem, tak ako to prezentoval zástupca predkladateľov, aby existoval reálny výskum, aby Slovenská republika takpovediac mala sa na koho a načo obrátiť pri bádaní vo vatikánskych archívoch, som presvedčený, že už len z úcty k tomu, aby táto inštitúcia mala vážne postavenie medzi vedeckými inštitúciami, treba prepracovať, a to nedám ako návrh, to je moja poznámka v rozprave, celú textúru návrhu zákona, aby nevznikli zbytočné pochybnosti o samotnom ústave. Ale zo všetkého za najdôležitejšie pokladám to, že tento návrh vôbec nerieši to, že zabezpečíme financovanie výskumu a vedy vo Vatikáne, pretože keď si prečítate znenie návrhu zákona, ktorým sa zavádza takzvané financovanie, a zámerne hovorím o takzvanom financovaní, tak sa dozviete len o jednej jedinej vete, že na plnení úloh podľa tohto zákona sa poskytujú ústavu dotácie a účelové dotácie zo štátneho rozpočtu Slovenskej republiky, s týmito dotáciami hospodári ústav podľa osobitných predpisov. Dámy a páni, znamená to, že akákoľvek vláda môže dať na tento ústav jedno euro aj tých požadovaných 227 tisíc eur, čo je minimálny rozpočet ústavu. A pýtam sa vás, či  skutočne takto vágne napísaná norma zabezpečí financovanie vedy a výskumu vo vatikánskych archívoch. A pritom na protiváhu dávam to, že Trnavská univerzita má svoj historický ústav, ktorý má výsledky a ktorý je pred záverom istej etapy prác, ktorá zabezpečí vstup Slovenského historického ústavu pri Trnavskej univerzite na pole medzinárodne uznávaných vedeckých ustanovizní a inštitúcií. Prosím vás pekne, bez akýchkoľvek emócií, bez akýchkoľvek podtónov, aby sme zvážili podporu daného návrhu. Ďakujem pekne.