D. Jarjabek, poslanec: (2001-09-18):
Predovšetkým by som vás všetkých rád ubezpečil, že som hlboko a úprimne presvedčený o tom, že občan by mal mať právo v miere čo najvyššej priamo ovplyvňovať správu vecí verejných. Áno, je to zvrchované právo občana rozhodnúť o tom, či považuje za dôležitejšie, aby mal možnosť ísť na prvoligový hokej alebo do opery, či je pre jeho osobnú predstavu o kvalitnom živote dôležitejšia hvezdáreň alebo modernizovaný tank v službách našej armády. Náročky som proti sebe postavil takéto na prvý pohľad absurdné príklady, pretože na nich chcem demonštrovať druhú stranu procesu, ktorý sme prijatím zákona o vytvorení vyšších samosprávnych územných celkov odštartovali a ktorý sa nám predstavitelia vlády neustále pokúšajú redukovať na zápas o to, kto bude hospodáriť s nie bezvýznamnou časťou daňových odvodov slovenských občanov. Priama účasť občana na riadení štátu nie je totiž len o tom, ako odňať vláde priveľké rozhodovacie kompetencie a sňať z nej bremeno výberu spoločenských priorít, do ktorých smeruje verejné prostriedky. Decentralizácia je podľa môjho názoru v prvom rade o presune zodpovednosti za chod vecí verejných. Vo všetkých postsocialistických štátoch je tento proces o to náročnejší, že k prirodzenému odporu štátnej byrokracie, ktorá sa nikde na svete nechce radostne rozlúčiť so svojimi rozhodovacími kompetenciami, pribúda neskúsenosť občana s dôsledkami jeho rozhodnutí. A v tom je asi aj kľúčový problém, ktorý musíme vyriešiť na tejto parlamentnej pôde. Dôverujeme síce občanovi, že vie svoje potreby a predstavy artikulovať, máme však súčasne obavu, aby naliehavosť niektorých problémov neprekryla v jeho očiach celé dlhodobé, možno menej efektívne a efektné, no pre harmonický rozvoj človeka i celej spoločnosti nevyhnutné. Radikálni prívrženci decentralizácie sú ochotní ísť do extrému a v mene demokratického práva občana rozhodovať o veciach verejných by nedbali odňať štátu drvivú väčšinu jeho kompetencií, ba prípadne i zrušiť štát ako „zbytočný prvok“, ktorý tiež čosi stojí, operujúc predstavou Európy regiónov. Tí, ktorí zase sú potichu presvedčení o tom, že občan ešte nedorástol na to, aby dokázal správne pomenovať hierarchiu svojich potrieb, tí by najradšej novovytvorené vyššie územné celky vybavili niekoľkými reprezentatívnymi funkciami a peniaze i kompetencie ponechali v rukách ich doterajších, a preto skúsenejších správcov. Je našou historickou povinnosťou nájsť také riešenie, ktoré nepredstavuje riziko pre štát a jeho fungovanie a súčasne dá občanom možnosť uplatniť v maximálnej miere svoj priamy vplyv i niesť zodpovednosť za svoje rozhodnutia. Práve pre delikátnosť úlohy, pred ktorou táto snemovňa dnes stojí, zastávam stále názor, že je tragickým omylom tejto vlády a koalície naliehať na prerokovaní tohto dôležitého materiálu v skrátenom legislatívnom pokračovaní. Práve pri takýchto závažných legislatívnych normách, ktorých dosah bude dlhodobý a pre občana podstatný, pretože ich pocítia na vlastnej koži vo svojom bezprostrednom okolí a budú vplývať na veci, s ktorými je v každodennom kontakte, táto snemovňa musí vedieť obhájiť svoje právo, nerozhodovať pod tlakom, v chvate, bez šance, domýšľať dôsledky rozhodnutí pritisnutá k múru. Považujem preto za prehru demokracie, ak sa tu teraz musíme vtesnávať do limitovaných možností, hovoriť k vecným a odborným problémom, ak nemáme možnosť diskutovať o rôznych variantoch riešenia, konkrétnych možností, výmenou názorov nachádzať optimálne a celospoločensky akceptovateľné riešenia, pretože, vážené kolegyne a kolegovia, ak my v týchto dňoch rozhodneme zle, pretože nám tak pripravili omylní štátni úradníci vo vládnom návrhu, môžu mať tieto rozhodnutia nezvratné dôsledky a následky. Tak ako sa dá opraviť nabúrané auto, no nedá sa vrátiť stratený ľudský život, malo by byť aj našou ambíciou pri vstupe na vratkú pôdu decentralizácie riskovať len v tej miere, aby sa naše prípadné omyly dali napraviť, aby sme v dejinách nezostali zapísaný ako hazardéri, ktorí svojím rozhodnutím ľahkomyseľne otvorili cestu k deštrukcii tých spoločenských systémov, ktoré sú pre život občana podstatné a určujúce, alebo tých, od ktorých je priamo závislá kvalita jeho života, pretože v dejinách nikdy nebude dosť miesta na to, aby sa zohľadňovalo, či sme rokovali v riadnom režime alebo v skrátenom legislatívnom konaní. Určite sa však nájde priestor na to, aby sa pripomenulo, kto za to nesie zodpovednosť. Pokiaľ teda sme ochotní uveriť svojej skvelej pamäti a schopnosti vnímať predloženým textom doplnené, aktualizované a upravené jestvujúce legislatívne normy, dovoľte zopár konkrétnych návrhov a pripomienok k predkladanému návrhu. V § 2 sú vyrátané oblasti, v ktorých sa na obec presúvajú niektoré nové kompetencie. Predkladateľ to rieši po jednotlivých blokoch – napr. písmeno a) pozemné komunikácie, písmeno b) vodné hospodárstvo, písmeno d) sociálna pomoc, písmeno g) školstvo, písmeno j) zdravotníctvo. A ako päsť na oko medzi nimi tróni písmeno i) divadelná činnosť. Logicky sa pýtam. Niet v celej širokej oblasti kultúry pôsobnosti, ktorú by predkladateľ návrhu bol ochotný zveriť obciam okrem zriaďovania, zakladania, zlučovania a zrušovania profesionálnych divadiel? Veď to robiť mohli aj doposiaľ a niektorí sa možno pamätáte, že niekoľko rokov napr. v Žiline pôsobilo mestské divadlo aj bez navrhovaného zákona. Napokon aj zákon č. 384/1997 Z. z. o divadelnej činnosti toto zakotvuje. Ak by predkladateľ zákona chcel argumentovať tým, že navrhovanú kompetenciu bolo treba zdôrazniť jej uvedením v tomto návrhu zákona, potom sa logicky pýtam, prečo § 2 neobsahuje tematický blok kultúra a v zarážkach nevyratúva aj právo obce zriadiť, založiť, zlúčiť a zrušiť knižnicu, hudobné teleso, múzeum, galériu, hvezdáreň a celý rad ďalších už v platných zákonoch obsiahnutých práv. Preto dávam pozmeňujúci návrh č. 1 – vypustiť z predloženého návrhu zákona § 2 písm. i) pre jeho nadbytočnosť. V § 3 sa podobne ako v § 2 vyratúvajú kompetencie, tentoraz tie, ktoré by mali nadobudnúť novozriadené samosprávne kraje. Opäť sa opakuje zvláštny prístup navrhovateľa, keď hneď po písmene g) – školstvo – nasledujú písmeno j) divadelná činnosť, písmeno k) múzeá a galérie, písmeno i) osvetová činnosť, písmeno m) knižnice. Logika mi velí navrhnúť pozmeňujúci návrh č. 2 – sústrediť obsah písmen j) až m) do jedného písmena, ktorého zarážky obsiahnu kompetencie v jednotlivých špecializáciách, ako je tomu v prípade oblasti sociálnej pomoci, školstva či zdravotníctva. Súčasne navrhujem v tomto paragrafe upraviť a doplniť znenie súčasných písmen k), l) a m) o text „kontrola hospodárenia a účelovosti vynaložených prostriedkov v ním zriadených múzeách a galériách, osvetových zariadeniach a knižniciach“. V § 15 sa navrhuje úprava § 2 zákona č. 384/1997 Z. z. o divadelnej činnosti v tom smere, že sa za divadlo považuje aj kultúrna umelecká ustanovizeň, ktorá zabezpečuje divadelnú činnosť bez vlastného umeleckého súboru. Už vo výbore pre kultúru a médiá sme sa zhodli na tom, že je nevyhnutné doplniť potom § 2 divadelného zákona aj o ďalšiu alternatívu, teda aby sa za divadlo považoval aj samostatne trvalo pôsobiaci umelecký súbor, ktorý svoje predstavenia uvádza v priestoroch prevádzkovateľov divadelných a iných účelových budov, pretože v podobnom duchu uvažujú o perspektíve slovenského profesionálneho divadelného umenia aj predkladatelia zákona, ak sa oprieme o dôvodovú správu na strane 115, bod 2. Po konzultáciách s odborníkmi som však dospel k názoru, že je potrebné vyzvať túto snemovňu, aby sme v novom znení doplnili § 2 o odkaz v tomto znení, čo je pozmeňujúci návrh č. 3: „Podrobnosti zákona (tlač 1162) v oblasti kultúry upraví vyhláška ministerstva kultúry.“ Zmysel tejto vetičky je v tom, aby sa predišlo subjektivizmu v posudzovaní právne nedefinovaných pojmov „zabezpečuje divadelnú činnosť,“ citoval som či citujem znova „trvale pôsobiaci umelecký súbor“. A vyhláška by upravila súbor kritérií, na základe splnenia alebo čiastkového splnenia ktorých možno kvalifikovať činnosť ako divadelnú a súbor ako trvale pôsobiaci umelecký kolektív. Vzhľadom na to, že v rozličných fázach rozvoja spoločnosti môžu sa názory na tieto kritériá meniť navrhujem, aby stanovenie platného súboru kritérií zákonodarca prenechal rezortnému ministerstvu a splnomocnil ho vydať v tejto veci nižší právny predpis. Otvorenie § 3 zákona 384/1997 Z. z. o divadelnej činnosti v súvislosti s prechodom kompetencií z krajských štátnych orgánov na samosprávne kraje ma inšpiruje k pokusu odstrániť problém, na ktorý upozorňovali jednak riaditelia a umeleckí pracovníci divadiel delimitovaných do pôsobnosti krajských úradov, ale i funkcionári týchto orgánov štátnej správy. Ide o to, že inštitúcia zriadená krajským orgánom štátnej správy alebo krajskou samosprávou a financovaná z ich rozpočtu je logicky vytvorená preto, aby uspokojovala kultúrne potreby občanov tohto kraja. Ale vzhľadom na nerovnomerný historický vývoj je dnes situácia taká, že v Trenčianskom kraji neexistuje ani jedno profesionálne divadlo, že v troch krajoch – Trnavskom, Trenčianskom a Prešovskom – nejestvuje špecializované bábkové alebo na detského diváka orientované profesionálne divadlo, že iba v Prešovskom kraji existuje spevoherný profesionálny súbor, podľa návrhu zákona sa košické divadlo presunie znova do pôsobnosti ministerstva. No a azda sa zhodneme v tom, že pri všeobecnom nedostatku zdrojov nie je celospoločensky najefektívnejšou cestou vytváranie nových profesionálnych divadelných inštitúcií, ktoré by saturovali potreby v jednotlivých krajoch, a oveľa účelnejšie je vytvoriť také podmienky, aby dve, prípadne i viaceré krajské samosprávy mohli združiť finančné prostriedky úmerne k výkonom na území svojho kraja. Takéto riešenie by iste privítali aj profesionálne inštitúcie, ktoré svoje diela uvádzajú v jazykoch národnostných menšín, pretože na financovanie napr. Jókaiho divadla v Komárne by sa mohli spolupodieľať občania, ktorých bydlisko je v kraji Banskobystrickom či Bratislavskom, a na činnosť Romathanu by alikvotnými prostriedkami prispievali kraje, v ktorých žijú početnejšie komunity rómskej populácie. Dovoľte preto predložiť pozmeňujúci návrh č. 4, doplniť § 3 zákona č. 384/1997 Z. z. o nový odsek 5 v znení: „Samosprávny kraj a obec môžu spoločne zriadiť, založiť, prevádzkovať a zrušiť profesionálne divadlo, pričom v uzatvorenej zmluve definujú rozsah výkonov, ktoré toto divadlo odohrá na území jednotlivých spoluzakladajúcich obcí a samosprávnych krajov, a dohodnú spôsob a výšku participácie na nákladoch spojených s prevádzkou takéhoto divadla.“ V podobnom smere sa ukazuje potrebné upraviť aj pôsobnosť slovenských profesionálnych divadiel v zahraničí. Ak totiž napr. divadlo Andreja Bagara vystúpi na Shakespearovskom festivale v Anglicku, martinské divadlo v Moskve alebo v Edinburghu, nejde už len o sebaprezentáciu týchto divadiel či o chvályhodnú reprezentáciu krajov, ale o kultúrnu misiu v záujme Slovenskej republiky. Rovnako ako v Nitre nechodíme na predstavenia zo Sofie, ale na bulharské divadlo, na predstavenia krakovských hercov, ale na Poliakov, tak aj vo svetových kultúrnych centrách a na prestížnych festivaloch vnímajú účastníci vystúpenie ktoréhokoľvek slovenského divadla ako prezentáciu slovenskej divadelnej kultúry. Navrhujem preto, aby sme prijali aj pozmeňujúci návrh č. 5, ktorým sa do § 3 zákona č. 384/1997 Z. z. vloží odsek 6 v znení: „Ministerstvo vyčleňuje každoročne prostriedky na nadregionálne projekty a zahraničné aktivity v oblasti divadla. O tieto prostriedky môže požiadať zriaďovateľ divadla. Podrobnosti upraví ministerstvo.“ Súčasný odsek 5 bude potom prečíslovaný na odsek 7. Predkladateľ návrhu zákona o prechode niektorých pôsobností z orgánov štátnej správy na obce a na samosprávne kraje navrhuje v úprave § 12 zákona č. 384/1997 Z. z. prechod zriaďovateľskej funkcie k štátnemu divadlu v Košiciach na ministerstvo. To značí, že popri Slovenskom národnom divadle, Novej scéne a Štátnej opere v Banskej Bystrici bude ministerstvo zriaďovateľom aj trojsúborového divadla v Košiciach. Ak ma na jednej strane môže potešiť, že po troch rokoch aj súčasná vládna reprezentácia prichádza k názoru, že projekt, ktorý realizovalo bývalé ministerstvo, teda zachovanie viacsúborových profesionálnych divadiel v troch prirodzených centrách Slovenska v pôsobnosti ministerstva, bol rozumný a perspektívny, predsa len musím navrhnúť, aby sme sa pokúsili riešiť celý problém komplexne. A preto navrhujem doplniť § 12 zákona č. 384/1997 Z. z. v odseku 3 a odsek 4 takto, pozmeňujúci návrh č. 6, § 12 sa dopĺňa v odseku 3 takto: „Zriaďovateľská funkcia k činohernému divadlu Tajovského vo Zvolene prechádza k 1. aprílu 2002 na ministerstvo.“ Ministerstvo tak bude mať možnosť garantovať dostupnosť divadelných diel v základnom spektre žánrov občanom Slovenskej republiky na celom území štátu. Vypustenie činoherného divadla s pôsobnosťou v strede Slovenskej republiky zo zriaďovateľskej pôsobnosti ministerstva by sa mohlo vnímať ako neoprávnené zaťaženie daňových poplatníkov na území tohto kraja v porovnaní so západom a východom Slovenskej republiky, kde bude štát financovať činohernú, opernú i baletnú divadelnú tvorbu z centrálnych zdrojov. Súčasne navrhujem prijať aj pozmeňujúci návrh č. 7, § 12 sa dopĺňa o odsek 4, ktorý znie: „Zriaďovateľská funkcia k medzinárodnému inštitútu pohybového divadla Aréna v Bratislave prechádza od 1. apríla 2002 na ministerstvo.“ V danom prípade ide o nápravu anomálie, keď sa divadlo od svojho vzniku definované ako umelecká inštitúcia nadregionálneho významu s medzinárodnou pôsobnosťou ocitlo v zriaďovateľskej pôsobnosti regionálnej štátnej správy. Presun tohto divadla do zriaďovateľskej pôsobnosti samosprávneho kraja by bol iba potvrdením nekorektného postavenia divadla, ktoré Milan Sládek profiluje ako dielňu medzinárodnej spolupráce a ktorého umelecké výstupy sú programovo koncipované ako diela adresované divákom aj za hranicami Slovenskej republiky. Za veľkú nedôslednosť navrhovateľa zákona o prechode niektorých pôsobností z orgánov štátnej správy na obce a na samosprávne kraje považujem úplné ignorovanie existujúcich profesionálnych orchestrálnych hudobných telies, Štátnej filharmónie v Košiciach a Komorného orchestra v Žiline. Tieto dve inštitúcie by ste v tomto návrhu hľadali celkom zbytočne. Predkladateľ na ich jestvovanie jednoducho zabudol. Čo to môže znamenať? Buď, keďže zákon nestanoví inak, bude v oboch prípadoch platiť súčasná právna úprava, teda ich zriaďovateľom zostane krajský úrad, ktorý však v súlade s kompetenčným zákonom príde o významnú časť svojich zdrojov, nehovoriac už o tom, že podľa dôvodovej správy na strane 92 „prechod zriaďovateľskej pôsobnosti k vymedzenému počtu kultúrnych inštitúcií na samosprávne kraje sa navrhuje zabezpečiť počtom 32 funkčných miest, z toho z krajských úradov 21 funkčných miest“. V štruktúre krajských úradov v Košiciach a v Žiline už teda nebudú figurovať kompetentní pracovníci. Budú však riadiť filharmóniu i komorný orchester. Ak teda v prípade profesionálnych divadiel predkladateľ akceptuje tri prirodzené centrá ako sídla inštitúcií financovaných z centrálnych zdrojov, navrhujem, aby sa paralelný postup uplatnil aj v prípade, na ktorý predkladateľ zabudol, a predkladám návrh, aby sme upravili zákon č. 114/2000 Z. z. o Slovenskej filharmónii takto, to znamená pozmeňujúci návrh č. 8, do zákona č. 114/2000 Z. z. o Slovenskej filharmónii sa vkladá § 5, ktorý znie – „Štátna filharmónia v Košiciach a Komorný orchester v Žiline sú štátne profesionálne národné ustanovizne v oblasti hudobnej kultúry, pôsobia ako profesionálne hudobné telesá, ktorých poslaním je rozvíjať národnú hudobnú kultúru, umelecky pripravovať a verejne predvádzať diela slovenskej a svetovej hudobnej tvorby a rozvíjať ďalšie kultúrne aktivity,“ a § 6, ktorý znie: „Po prvé, Štátna filharmónia v Košiciach a Komorný orchester v Žiline ako príspevkové organizácie sú právnickými osobami štátu zapojenými do štátneho rozpočtu príspevkom a odvodom, po druhé, zriaďovateľskú funkciu k Štátnej filharmónii a Komornému orchestru vykonáva Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky, po tretie, Štátna filharmónia a Komorný orchester spravujú majetok vo vlastníctve Slovenskej republiky podľa osobitných predpisov, po štvrté, štatutárnymi orgánmi Štátnej filharmónie a Komorného orchestra sú riaditelia, ktorých vymenúva a odvoláva minister kultúry Slovenskej republiky, po piate, podrobnosti o postavení a organizácii Štátnej filharmónie a Komorného orchestra upraví štatút Štátnej filharmónie a Komorného orchestra, ktorý vydá minister kultúry Slovenskej republiky.“ Nadväzne doterajší § 5 prečísluje sa na § 7 a doplní o text: „Štátna filharmónia a Komorný orchester sa považujú za zriadené podľa tohto zákona.“ Paragraf 6 sa prečísluje na § 8 a § 7 na § 9. Ten sa účelne doplní o text: „V častiach, ktoré sa týkajú Štátnej filharmónie a Komorného orchestra, nadobúda tento zákon účinnosť 1. apríla 2002.“ Vážený pán predsedajúci, kolegyne, kolegovia, návrh textu zákona, ktorý by mal zásadne ovplyvniť život v Slovenskej republike, sme mali k dispozícii krátky čas. Ak som napriek tomu za pár dní našiel niekoľko nedôsledností, nepresností, ale i chýb a omylov len v tej časti, ktorá sa bytostne dotýka oblasti, v ktorej pôsobím, znova ma to len posmeľuje navrhnúť vám, aby sme mali viac rozumu ako straníckej disciplíny a vzopreli sa tlaku pána premiéra, ktorý nám predpísal a po novinách odkázal, dokedy návrh máme odsúhlasiť. Nerobím si žiadne prehnané ilúzie, isteže, čokoľvek sa v rezorte kultúry prihodí, so všetkým sa napokon spoločnosť dajako vyrovná a nájde stabilitu. No ak sa vládni úradníci dokážu toľko mýliť, pokiaľ ide o kultúru, môžem dôverovať, že sú neomylní, pokiaľ ide o citlivé veci sociálne, zdravotnícke či školské? Ak sa aj v týchto kapitolách na niektoré inštitúcie pozabudlo, bude možno na konci reťaze príčin aj následkov niekoľko domovov dôchodcov bez energie, školy bez tepla či resty vo vyplácaní sociálnych podpôr odkázaným. A to už by bolo vážne. Tento zákon neprijíma táto koalícia na dobu svojej vlády. Týmto zákonom neplní svoje záväzky voči tým, ktorí jej pomohli dostať sa k moci. Ide teda o normu, ktorej prijatie naozaj musí byť vecou nás všetkých, ktorí v Národnej rade Slovenskej republiky reprezentujeme celé spektrum slovenského obyvateľstva. Zlý zákon o prechode niektorých pôsobností na obce a samosprávne kraje nebude len hanbou vlády či koaličných poslancov, bude to prenasledovať každého z nás, aj keď už nebudeme poslancami slovenského zákonodarného zboru. Ja dúfam v prvom rade, že pán minister kultúry hoci tu, bohužiaľ, nie je, sa nejakým spôsobom oboznámi s návrhmi, ktoré som tuná predložil, a v diskusii vystúpi k týmto návrhom a hlavne bude prezentovať svoj názor. Zároveň sa ospravedlňujem, že som sa možno viac venoval v tomto diskusnom príspevku kultúre, ako bolo doteraz zvykom v tomto parlamente. Myslím si, že kultúra si to zaslúži aj napriek tomu, že skutočne sa už hovorí len o zdravotníctve, školstve, kultúra je kdesi na chvoste nemenovaná dokonca a nikto proti tomu neprotestuje, dokonca ani sám pán minister kultúry. Čiže ešte raz prepáčte, že som vás obral o drahocenný čas, a dúfam, že sa nad tým, hlavne teda nad tými pozmeňujúcimi návrhmi apoliticky zamyslíte. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)