M. Hort, poslanec: (2002-02-13):
V tomto volebnom období je to tuším už 14. pokus opozície vyvolať personálne zmeny vo vláde a v prípade Ivana Mikloša sme svedkami už druhého návrhu na jeho odvolanie. Nebudem sa vyjadrovať k všetkým piatim bodom, o ktoré opozícia oficiálne opiera svoj návrh, pretože nechcem opakovať skutočnosti, ktoré sú všeobecne známe, a sporiť sa s argumentmi, ktoré majú pôvod v polopravde, demagógii a v snahe opozície konečne dosiahnuť svoj vytúžený cieľ. O tzv. hospodárskom raste v rokoch 1995 až 1998, ktorý je uvedený v odôvodnení č. 1 predmetného návrhu, sa v odbornej tlači už toho popísalo naozaj veľa. Nielen v názoroch domácich odborných kruhov, ale aj v postojoch renomovaných zahraničných agentúr, inštitúcií a autorít bolo toto obdobie vyhodnotené ako nebezpečné prehriatie ekonomiky zapríčinené jej vysokou vnútornou nerovnováhou. S jeho dôsledkami vrátane odvrátenia kolapsu verejných financií sa vláda Slovenskej republiky vyrovnáva dodnes. Áno, aj preto ekonomický rast rokov 1999 až 2001 vykazuje iba hodnoty, ktoré reprezentujú reálne možnosti slovenskej ekonomiky. Čo ešte viac zaráža v predmetnom návrhu, je skutočnosť, že za dosiahnutú mieru nezamestnanosti opozícia viní len a len túto vládu a osobitne jej ekonomického podpredsedu Ivana Mikloša. Je jasné, že na presadenie obratu v tejto citlivej oblasti je potrebné predovšetkým analyzovať príčiny, ktoré k tomuto stavu viedli. Oddialenie rušenia mnohých upadajúcich firiem, odkladanie iste nepopulárnych opatrení v uvoľňovaní nadbytočných zamestnancov v rokoch 1990 až 1998 sa nedialo nie z ekonomických, ale jednoznačne z politických dôvodov. Pritom je zrejmé, že nové pracovné miesta v oblasti priemyslu je možné očakávať iba so vstupom zdravých, priamych zahraničných investícií, kde investori majú svoju produkciu odbytovo krytú svojím menom a vybudovanými vzťahmi na trhoch. A tu už môžeme oproti predchádzajúcim obdobiam hovoriť o obrate. Nové výrobné kapacity dajú priestor rozvoju malého a stredného podnikania, pričom je nádej, že nemalý vplyv na tento proces bude mať aj ozdravenie bánk a dostupnosť finančných zdrojov. Toto všetko je proces, áno, toto všetko je proces, ktorý má svoje etapy a ktorého ovocie prichádza s určitým časovým odstupom. Je len škoda, že ho rozbehla až táto vláda, v ktorej ako podpredseda pre ekonomiku pôsobí Ivan Mikloš. Argument č. 3, v ktorom je podpredseda vlády priamo obvinený, že reštrukturalizácia bánk nebola dotiahnutá až do ozdravenia podnikového sektora a že suma, ktorou sa zachránil kolaps bánk, pristála na bedrách daňových poplatníkov, takéto tvrdenia nemôžeme nazvať inak ako amorálnosťou. Môžeme sa sporiť o pomere výšky nedobytných úverov medzi obdobiami rokov 1990 až 1998, ale za osem rokov do roku 1998 to boli s malou prestávkou len vlády Hnutia za demokratické Slovensko, ktoré štátne podniky politicky ovládali, pardon, štátne banky politicky ovládali, podstatnou mierou prispeli k spomenutému bremenu, ktoré je dnes bremenom nás všetkých, a k reštrukturalizácii a ozdraveniu týchto svojich zlatých nosníc z pochopiteľných dôvodov ani nikdy nemienili pristúpiť. Ak sa dá v danej oblasti tejto vláde naozaj niečo vytknúť, tak azda len skutočnosť, že nevytvorila dostatočný priestor spravodlivosti. Je zrejmé, že mnohé ciele vlády v ekonomickej oblasti sa nepodarilo dosiahnuť, že mnohé nutné reformy, ktorých súčasťou boli nevyhnutné nepopulárne opatrenia, mohli a mali prísť skôr. Ale priznajme si s pokorou, že táto kritika sa týka nás všetkých. Subjektívnych hodnotení dosiahnutej zmeny, ako aj pravdivého či neobjektívneho videnia naštartovaných procesov v ekonomickej oblasti tu zrejme ešte odznie veľa. Ja by som chcel upriamiť vašu pozornosť na niektoré kľúčové skutočnosti, ktoré dnes a teraz považujem pre Slovensko za najdôležitejšie. Zahraniční investori opierajú svoje rozhodnutia predovšetkým o dôveru v krajinu, pričom z ekonomického hľadiska je táto dôvera predovšetkým vierou v pokračovanie nastúpených ekonomických reforiem. Práve Ivan Mikloš bol a stále je v očiach renomovaných a kompetentných zahraničných inštitúcií garantom takýchto pozitívnych ekonomických zmien. Návrh na jeho odvolanie je dôkaz, že jeho predkladatelia zámerne pochovávajú dosiahnuté výsledky v zmene pohľadu uvedených renomovaných inštitúcií a zahraničných investorov na našu krajinu a zneisťovaním potenciálnych investorov zjavne poškodzujú slovenskú ekonomiku. Pritom každý súdny človek už dnes musí na Slovensku priznať neodškriepiteľnú pravdu, že zahraniční investori v takých podnikoch, ako je Volkswagen Bratislava, U. S. Steel Košice, ale tiež Matador Púchov či Považská cementáreň Ladce, predstavujú nielen túžobne očakávané investície do progresívnych technológií, do životného prostredia a rozvoja zamestnanosti, ale predovšetkým – a to treba v našom slovenskom prostredí podčiarknuť – reprezentujú zásadnú pozitívnu zmenu vo vzťahu k poriadku vo firme transparentným finančným tokom a postupné odstránenie všetkého možného tunelovania vrátane stranícko-politického. Okrem strachu zo zavedenia nových poriadkov do fungovania našich podnikov, ktoré sú diametrálne odlišné od predstáv tých, ktorí tu bačovali v rokoch 1994 až 1998, je možné v návrhu opozície čítať úplne jasne ešte jednu veľkú obavu. Ak sa totiž aj týmito krokmi nepodarí zastaviť transformáciu SPP či energetických závodov, už sa nikdy nevráti doba beztrestného rozkrádania dedičstva predchádzajúcich generácií so smutným následkom hladových dolín, zo zodpovednosti za existenciu ktorých je dnes paradoxne obvinený práve Ivan Mikloš. A pritom kto z nás vie v týchto hladových dolinách ukázať ľuďom na tých, ktorí reprezentujú splnený sen o slovenskej kapitálovotvornej vrstve? Tým myslím na tzv. transparentnosť privatizácie v rokoch 1994 až 1998. Ukázať môžeme akurát tak na stovky slovenských „Southforkov“ a desiatky luxusných oddychových „Beverly Hills“, postavených za také peniaze, ktoré by stačili na vyriešenie bytovej otázky väčšiny mladých rodín v našej krajine. To všetko je na míle vzdialené od proklamovaného zástoja za národné záujmy, od sociálneho cítenia či nebodaj svedomia. Áno, vážení kolegovia a kolegyne z opozície, aj toto sú výsledky vášho svätého boja nie za národné, ale za vaše záujmy. Aj toto všetko si treba pripomenúť pri pohľade na váš návrh, ktorý máme na stoloch. Váš návrh však odhaľuje ešte jednu nečestnú hru, ktorú hráte s týmto národom. Ak sa od istého času staviate do polohy protagonistov vstupu Slovenska do Európskej únie a NATO, tak tento návrh jednoznačne odhaľuje vaše skutočné myslenie a zámery. Stabilita politickej scény na Slovensku a pokračovanie nastúpeného štýlu politiky a reforiem po roku 1998 predstavujú základné piliere nášho prístupového procesu do Európskej únie a sú nádejou skorej pozvánky našej vlasti aj do bezpečnostných transatlantických štruktúr, čo je už dnes navyše želaním väčšiny občanov Slovenska. Aj človeku, ktorý iba letmo vníma politické súvislosti, je zrejmé, že Ivan Mikloš má v tomto procese v mienkotvorných inštitúciách vyspelého sveta významné postavenie. Na základe mojich osobných skúseností, poznania získaného v zahraničí, ako i nezriedkavých kontaktov a rozhovorov s ľuďmi, priateľmi zo zahraničia, ale i vnútorného presvedčenia o vašom poznaní všetkých uvedených súvislostí som si už dnes istý, že vám ide presne o toto: Zastaviť nastúpený proces, spochybniť Slovensko v očiach našich budúcich európskych partnerov a vrátiť nás opäť medzi tzv. rizikové krajiny. Takto by ste si aspoň vo vašich predstavách udržali nádej, že Slovensko ešte na nejaký čas môže patriť vám, a nie väčšine jeho občanov. Som hlboko presvedčený, že vzhľadom na skúsenosť z rokov 1994 až 1998 a našu spoločnú zodpovednosť za budúcnosť našej vlasti tento scenár v Národnej rade Slovenskej republiky nebude úspešný. Ďakujem za pozornosť.