Š. Kužma, poslanec: (2007-09-13):
Tento zákon, ako je predložený a ako je k nemu urobená dôvodová správa a zdôvodnenie, to sú dve úplne, úplne rozličné veci. Neviem, či je to nevedomosť alebo úmyselné zavádzanie. Bojím sa tej druhej veci, že skôr ide o zavádzanie, lebo sa tam hovorí o záchrane pamiatok, hovorí sa o zabraňovaní predaja, hovorí sa o tom, že by sme mohli prísť o najvzácnejšie veci, čo máme, kultúrne, ale to s touto predlohou nemá nič spoločné. Táto predloha nerieši ani jediný bodík z tohto a ja to viem aj dokladovať. Táto predloha sa skutočne volá zákon na záchranu manažmentu osvetových zariadení. Je to len o tom. Lebo v tejto predlohe skutočne nenájdete ani jediný riadok, kde by sa hovorilo, ako zabrániť tomu, aby niektoré veci boli predané a podobne. Nakoniec, toto my už v zákone riešené máme. Je tu skôr snaha udržať manažmenty. Poviem to na prípade. Možno nemáte tu, z Bratislavy taký hlboký pohľad, ale je úplne bežné, že osvetové stredisko má 5 – 7 zamestnancov v regióne, z toho je 1 riaditeľ, 1 šofér, 1 účtovníčka a peniaze, ktoré idú na osvetové strediská, napríklad v minulom volebnom období som si to ako predseda odboru kultúry dal zistiť: 60 až 70 % išli na prevádzku strediska a len 30 až 40 % do kultúry. To isté sa nám deje v knižniciach, kde dnes na nákup kníh ide 5 – 10 %, lebo režijné náklady nám spotrebujú 70 – 80 %. Preto tu nastáva snaha u niektorých zlúčiť tieto inštitúcie, aby mali 1 riaditeľa, 1 ekonómku, 1 šoféra, mnohokrát aj priestorovo sa to dá urobiť a aby všetky peniaze, ktoré do kultúry idú – lebo nepoznám prípad, že by chcel niekto z toho titulu znížiť množstvo peňazí do kultúry –, mohli byť dané skutočne na záchranu týchto pamiatok, ktoré práve preto chátrajú, lebo nie sú peniaze z velikánskych režijných nákladov. Je jasné, že je tu určitá skupina, ktorá sa proti tomu musí postaviť. To sú tí riaditelia. Logicky, keď budete mať z dvoch riaditeľov jedného, tak tí sa vždy postavia. Za roky spolupráce, samozrejme, majú aj chodníčky vychodené na ministerstvo, takže vždy si tam donesú aj nejaký ten list, ako to bez nich nepôjde. Ale de facto, keby ste to poznali skutočne bližšie, zistili by ste, že našou cestou musí byť dať peniaze do kultúry, nie do režijných nákladov. Poviem vám aj na ďalšom príklade z Prešova, kde vlastne došlo k tomu, že tento návrh neprešiel, neprešiel návrh o zlúčení knižníc a osviet, hoci v návrhu bolo zároveň zachovanie celkovej sumy finančných prostriedkov na obidve inštitúcie, že ich táto nová inštitúcia mala pri podstatne nižších režijných nákladoch. Napriek tomu, že k tomu nedošlo, dôjde k vysťahovaniu, teraz už nie z návrhu tých, ktorí chceli to zlúčenie, ale z návrhu tých, ktorí boli proti, k vysťahovaniu osvety z jej budovy a následnom predaji alebo poskytnutí tejto budovy niekomu inému, pričom osveta sa zachová a jej pracovníci pôjdu do divadla. Čiže, presne, presne nastane to, čomu, ako ste hovorili, chcete zabrániť týmto zákonom. Ním to nezachránite, lebo osveta zostane, riaditeľ, účtovníčka a šofér zostanú, akurát ten majetok, ktorý by bolo dobré zachrániť, pôjde preč a je to z návrhu práve tých, ktorí hlasovali proti zlúčeniu týchto dvoch inštitúcií. Čiže, to chcem povedať, že tento návrh nechráni to, o čo nám ide, ale chráni manažmenty v prvom slede a v druhom slede vlastne tým, že zaväzuje, aby tieto inštitúcie boli a poberali režijné náklady, tak nám odoberá peniaze na skutočnú ochranu. Ale je tu aj ďalší problém, ktorý nám následne vznikne – a mal som ho už v minulom volebnom období odkonzultovaný s ministerstvom, keď sa konzultovalo zrušiť, nezrušiť; kde bolo jasné stanovisko ministerstva, ich názor zrušiť, i keď to nebolo povinné – sme to konzultovali, tak sme dali otázku, či dajú nejaké peniaze, aby sme nezrušili. Samozrejme, odpoveď bola nie. Čo sa nám stane, ak ministerstvo povie nezrušiť a VÚC, teda zhoda predsedu a parlamentov je na tom, že tam peniaze na túto činnosť nedajú? Čiže dajú, dajme tomu, jednu korunu v rozpočte. V tom prípade, ako zachováme tú činnosť? Nálepka bude, pracovníci nebudú, priestory nebudú, nič nebude, nálepka bude, lebo musí byť, ale činnosť nie. Nemáme nijakú páku na to. Lebo dá ministerstvo tie peniaze? Oni povedia, áno, keď nám ich dáte, tak my tu budeme ďalej fungovať, ale my peniaze nedáme. Máme nejakú páku alebo vytvoríme zákon, ktorý donúti členov zastupiteľstva hlasovať, že musia dať určitú minimálnu sumu na danú činnosť? Ale toto nikde riešené nemáme a mám obavu, že by to bolo obrovsky protiústavné. Chcem povedať ešte o jednej veci. Vzniká tu a mám trošku aj taký dojem, i keď nie sú tu všetci Bratislavčania ako vy, pán kolega, ale také trochu podceňovanie kultúrnej úrovne ľudí v regiónoch, trochu nedôvera, že oni sú si schopní strážiť svoje pamiatky alebo majú hrdosť na pamiatky. Ja vám poviem, že mám opačnú skúsenosť. Lebo to, čo napríklad z celonárodného hľadiska nemusí byť významnou kultúrnou pamiatkou, to pre daný mikroregión je až nositeľom ich hrdosti. My si povieme, čo ja viem, takýchto obrazov, oltárov je na Slovensku tisíc, ale pre ich obec, pre ich mikroregión je to veľká hodnota. Čiže, nikdy by som sa nebál opačne, že oni nemajú úctu ku svojim alebo takú hrdosť alebo niečo, že sú schopní predať – i keď znovu zdôrazňujem, týmto zákonom sa tomu nezabraňuje, tým sa chránia len manažmenty, aby neprišli o miesto –, že by chceli predať, skôr mám tu obavu, že by mohlo byť opačne alebo je teda opačne, že to, čo z celoslovenského hľadiska nie je až také významné, môže mať veľkú hodnotu práve pre ľudí v danom regióne. Preto navrhujem, aby sme prijali uznesenie v zmysle § 73 ods. 3 nepokračovať v rokovaní o uvedenom zákone. Ďakujem.