A. Záborská, poslankyňa: (2002-07-11):
Vážený pán predseda, vážený pán minister, ďakujem za odpoveď. Myslím si, že ukázala aj to len časť problémov, ktoré sú v transfúznej službe. Myslím si, že je neefektívne, keď na Slovensku existuje 52 transfúznych staníc, z ktorých každá vyrába všetky výrobky, všetky komponenty, ktoré sa týkajú transfúznej služby, a pritom ani jedna z týchto staníc pri náročnejšej operácii nie je sebestačná a je odkázaná na inú nemocnicu, tak ako ste to aj vy hovorili. Chcem sa spýtať, či ministerstvo nechcelo nasledovať niektoré vzory zo zahraničia, kde je transfúzna služba centralizovaná, a to v spolupráci s Červeným krížom, kde celá transfúzna služba so všetkými kompetenciami je na Červenom kríži pri nábore darcov, odberov, spracovania krvi aj distribúcie. Myslím si, že je to efektívne a v Rakúsku, vo Švajčiarsku a aj v mnohých ďalších krajinách sa to osvedčilo a myslím si, že by to odbremenilo aj priamo rezort zdravotníctva a prípadne nemocnice. Nehovoriac o tom, že taký kvázi pilotný projekt existuje aj na Slovensku, lebo pokiaľ som informovaná, tak vo Fakultnej nemocnici akademika Dérera je transfúzne oddelenie alebo transfúzna služba, ktorá pracuje v spolupráci s Červeným krížom, zamestnanci aj nemocnice, aj Červeného kríža robia na jednom pracovisku. Čiže chcem sa spýtať, či s týmto nepočítame aj my. A ak viete odpoveď, alebo ak môžete povedať odpoveď pána ministra Magvašiho, prečo nie je možné novelizovať Zákonník práce, pretože bezpríspevkové darcovstvo týmto pádom stráca absolútne zmysel. Ďakujem pekne. J. Migaš, predseda NR SR: Pán minister. R. Kováč, minister zdravotníctva SR: Ďakujem pekne za otázku. Ona trošku načiera aj do tej poslednej otázky, ktorá bola položená. Je taká pravda, že transfúzna služba je dnes roztrieštená do 52 pracovísk. Koncepcia ráta s tým, že by sa krv spracúvala, vyšetrovala na 14 vybraných pracoviskách, takú nám predložili hlavní odborníci z oblasti transfuziológie. Rád by som odpovedal aj na podotázku, ktorá sa týka problematiky zapojenia Červeného kríža priamo do odberu krvi, teda do tej časti transfuziologickej služby. Táto otázka naráža u nás na vážny legislatívny problém, pretože máme v legislatíve stanovené, že akýkoľvek zdravotnícky úkon, a nepochybne je zdravotníckym úkonom aj odber krvi, môže vykonávať len zdravotnícke zariadenie. To je vo všeobecnosti prijatá zásada. Červený kríž zas nechce prijať zmenu svojho postavenia a nemôže ani prijať z hľadiska medzinárodného pôsobenia, nemôže prijať na zdravotnícke zariadenie a z tohto dôvodu to vlastne legislatívne nemôže vykonávať. Preto aj ten experiment, ktorý je na Kramároch, sa robí tak, že je tam vždy kombinácia pracovníka nemocnice a Červeného kríža, pretože právne zodpovedný podľa našej legislatívy je pracovník zdravotníctva, ktorý je pracovníkom zdravotníckeho zariadenia, a to je kompetentné na tieto zdravotnícke výkony. Takže odpoveď je takáto. My sme hľadali riešenie, akým spôsobom dostať vlastne Červený kríž do polohy, že to môže robiť a nie je zdravotníckym zariadením, ale nedá sa to, skutočne sa to nedá, pretože by sme tým otvorili priestor, ktorý by bolo dobré mať uzavretý. Naozaj nemôžeme povoliť, aby zdravotnícke výkony robilo nezdravotnícke pracovisko. V tom momente, keby sme to povolili Červenému krížu, nastáva problém rovnosti príležitostí a uchádzali by sa iné nezdravotnícke organizácie o výkon zdravotnej starostlivosti aj v iných oblastiach, nielen v oblasti transfuziológie. Takže tam vzniká naozaj problém a malo by to potom dosah na iné pracoviská. My sme dokonca niektoré pracoviská, ktoré pracovali, ako viete, boli to oblasti genetického vyšetrovania, niektoré pracoviská, ktoré boli kedysi pracoviskami Slovenskej akadémie vied a poskytovali zdravotné služby pre zdravotníkov, my sme im museli zrušiť tieto služby, prestať financovať na podklade kontroly, ktorá bola urobená Najvyšším kontrolným úradom a museli sme počkať, kým si toto pracovisko nezíska štatút zdravotníckeho pracoviska, potom sme im mohli zasa zadať tieto práce. Čo sa týka odpovede pána ministra Magvašiho, nechcem hovoriť zaňho, ale poviem zmysel toho, čo sme v tomto rozhovore skonštatovali. Nie je možné uplatniť náhradu mzdy v podniku, ktorý ju chce, je to súkromný podnik, a chce získať náhradu mzdy od zdravotníctva. Vonku je to tak a dnes sa náš Zákonník práce pohybuje podľa noriem, ktoré sú známe, povedzme, v Nemecku, že to je vôľa podniku, či si uplatní, alebo nie a je jeho prejavom sociálnej politiky, že si takúto náhradu mzdy neuplatňuje. A keď idete von a rozprávate sa so šéfmi veľkých podnikov, tak oni to predkladajú ako svoje obrovské pozitívum, povedia vám fakt, že z ich podniku je toľko a toľko dobrovoľných darcov krvi a oni za nich nepýtajú žiadnu náhradu za to, že sa zúčastnili na odbere, za ušlý, teda pracovný zisk. A chápu to ako súčasť svojej sociálnej politiky. My by sme tiež radi zmenili spoločenskú klímu u nás v tom zmysle, že by sa to chápalo ako niečo, čo je pozitívne, čím by sa ten podnik mohol chváliť, že takto postupuje. Žiaľ, tie praktické skúsenosti, ktoré máme po uvedení Zákonníka práce, sú také, že už sa objavujú požiadavky, najmä je to z malých podnikov, darcovia krvi z tých veľkých podnikov, tak tam nie sú žiadne problémy, ale zo Železníc je to možné. Takže my naozaj hľadáme takú metodiku, že do Zákonníka práce nezasiahnuť, pretože ten je v tejto oblasti konformný so zákonníkmi práce iných krajín, ale hľadať iné riešenie ako získať finančné zdroje. Opakujem znovu, to riešenie sa ukazuje prostredníctvom nemocenského poistenia, možno prostredníctvom zdravotného poistenia. Vieme urobiť množstvo takých opatrení, ktoré sa však netýkajú zásahu do tohto pracovného práva, ale nájdeme to riešenie v oblasti niekde sociálneho práva. Ďakujem pekne. J. Migaš, predseda NR SR: Ďakujem, pán minister. Ďalšiu otázku položil pán poslanec Jozef Klemens ministrovi Magvašimu. Bude odpovedať minister František Hajnovič. „Pán minister, spravte odpočet práce rezortu práce a sociálnych vecí za 4-ročné obdobie pod vaším vedením.“ F. Hajnovič, minister práce, sociálnych vecí a rodiny SR: Musím povedať, že je to veľmi ťažká otázka a ja by som chcel požiadať pána poslanca, nielen preto, lebo tu odpovedám za pána ministra, ale pán minister ma požiadal, aby som tlmočil stanovisko, že problematika, ktorou sa zaoberá ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny, je veľmi široká a dostanete písomné, podrobné písomné hodnotenie činnosti rezortu, tak ako to požadujete. Chcel by som tiež povedať, a to už hovorím za seba, že vláda pripravuje odpočet z plnenia programového vyhlásenia a každý z ministrov dostal za úlohu pripraviť podklady na tento odpočet, a preto by som vás chcel upriamiť aj na túto možnosť. To znamená, že pán minister bude dávať podklad na hodnotenie plnenia programového vyhlásenia, a to bude ďalší zdroj informácií o tom, čo sa urobilo na ministerstve práce, sociálnych vecí a rodiny. Ak môžem požiadať o takúto toleranciu v odpovedi na vašu otázku. J. Migaš, predseda NR SR: Pán poslanec. J. Klemens, poslanec: Ďakujem pekne. Pán minister, vám ďakujem za odpoveď a ja si vydiskutujem danú problematiku s pánom ministrom Magvašim. Veľmi pekne vám ďakujem. J. Migaš, predseda NR SR: Ďalšiu otázku položila pani poslankyňa Mária Sabolová ministrovi dopravy, pôšt a telekomunikácií Ivanovi Miklošovi. Odpovedať bude minister István Harna. Otázka znie: „Ste stotožnený s odpoveďou na môj list vo veci objektu Železníc Slovenskej republiky na účely školy v Rudňanoch? (list došiel 9. 7. 2002 do Národnej rady Slovenskej republiky)“ Pán Harna, nech sa páči. I. Harna, minister výstavby a regionálneho rozvoja SR: Ďakujem za slovo. Vážený pán predseda Národnej rady, vážená pani poslankyňa, dovoľte mi, aby som v zastúpení pána ministra dopravy, pôšt a telekomunikácií odpovedal na vašu otázku. Vážená pani poslankyňa, aj keď môj list č. 1348/M-2002 z 9. 7. tohto roku podpísal v mojom zastúpení štátny tajomník ministerstva dopravy, pôšt a telekomunikácií pán Faktor, oznamujem vám, že s jeho obsahom sa plne stotožňujem. Školiace stredisko v Rudňanoch je majetkom štátu v správe Železníc Slovenskej republiky, a nie Ministerstva dopravy, pôšt a telekomunikácií Slovenskej republiky. Železnice Slovenskej republiky sú zriadené podľa osobitného zákona Národnej rady Slovenskej republiky a nakladanie s majetkom štátu v správe Železníc Slovenskej republiky je v kompetencii štatutárnych orgánov Železníc Slovenskej republiky. Prevody investičného majetku Železníc Slovenskej republiky vykonávajú podľa § 45 zákona č. 92/1991 Zb. o podmienkach prevodu majetku štátu na iné osoby v znení neskorších predpisov, a to odplatne najmenej za hodnotu určenú znalcom. Bezodplatný prevod, tak ako to navrhuje starosta obce Rudňany, by bol na ťarchu hospodárskeho výsledku Železníc Slovenskej republiky a jeho dosah je vyčíslený na cca 41 mil. Sk. Daňové zákony a zákony o hospodárení s majetkom štátu v správe podnikateľských subjektov neumožňujú Železniciam Slovenskej republiky vykonať bezodplatný prevod majetku štátu na obec ani vo verejnom záujme. Obec ako zriaďovateľ školy si môže v prípade nedostatku investičných prostriedkov na kúpu objektu tieto prenajať. S takýmto postupom Železníc Slovenskej republiky predbežne súhlasia. Ďakujem. J. Migaš, predseda NR SR: Pani poslankyňa Sabolová.