V. Veteška, podpredseda NR SR: (2004-01-22):
Vystúpi pán Figeľ. (Hlasy z pléna.) Ale ste požiadali, že chcete hovoriť. Dobre, ospravedlňujem sa. Pani Belohorská, nech sa páči. Pani poslankyňa, prepáčte, prosím vás pekne, pokračujte, prosím, v rozprave, ja budem pokračovať v diskusii. I. Belohorská, poslankyňa: Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Vážený pán predseda vlády, páni ministri, dámy, páni, keby niekto povedal v roku 1989, keď v našom štáte prebiehali nejaké zmeny, že budeme o tomto probléme hovoriť v roku 2004, asi by veľmi znervózneli všetci tí, čo boli na námestí, lebo si mysleli, že udejú sa zmeny a možno za rok, za dva, nanajvýš za tri budeme členmi Európskej únie. To boli tí, ktorých možno dnes by sme nazvali eurooptimisti. Roky 1992, 1993 riešili úplne iné problémy a to bolo založenie štátu. Ale aj vtedy keď sa ozvali niektoré realistické hlasy, že ak chceme sa stať členmi Európskej únie, potrebujeme ešte splniť veľké množstvo noriem, tak vtedy boli označovaní za ťažkých europesimistov ľudia. Ja si pamätám presne, keď pán predseda Mečiar, vtedy premiér, hovoril o roku zhruba 2004, tak boli veľké pochybnosti. Som veľmi rada, že dneska riešime tie problémy, či sa nám páči ten alebo onen článok. A aj keď možno politicky som na druhej strane, ale som rada, že premiér tohto štátu telefonuje s premiérom iného štátu a diskutujú o tom, čo sa bude rokovať, aký je názor slovenského premiéra. Takže dneska už teda riešime iný okruh otázok. A tu, samozrejme, zase vystupujeme z pozície koalície, opozície. Koalícia bude tvrdiť, povedzme, že teraz nedohovor Medzivládnej konferencie znamená určitý neúspech, a opozícia sa podľa toho bude správať a bude tvrdiť, že ale nie je to také zlé, je to úspech. Takže sme dneska pri rokovaní. A ja by som bola veľmi rada, keby sme v prvom rade rešpektovali slovenskú politickú scénu, aby sme sa v prvom rade vedeli dohodnúť tu. A keď som sa trochu usmiala, keď pán kolega Banáš hovoril o tom, že budú voľby v Španielsku a budú voľby v Poľsku a vo Veľkej Británii, nuž tak viete, jeden nikdy nevie, možno budú voľby aj na Slovensku. Ale ide o to, aby tá stratégia, ktorá sa prijme dnes, bola dobrá aj pre tých, ktorí budú na Slovensku pri vláde o rok, o dva, o tri, ale v prvom rade teda aby bola dobrá pre toho nášho voliča, na ktorého sme dostali právo zastupovať ho tu alebo zastupovať ho pri rokovaniach vonku. Veľakrát sa práve v súvislosti s naším členstvom v Európskej únii prejavujú obavy o našu domácu slovenskú samostatnosť, ktorú sme si vybojovali. Objavuje sa obava o stratu kultúrnej identity a pod., aj keď myslím si, že Francúzi majú čo robiť na tom, aby si udržali svoju vlastnú kultúru v dnešnej multikulturálnej spoločnosti, ktorá vo Francúzsku je. A skutočne im je úplne jedno, ako si budeme vedieť strážiť svoju vlastnú kultúru u nás tu doma na Slovensku. A chcem všetkých uistiť, že to nie Európska únia tu rozdávala predávala 1. novembra alebo teda pred sviatkom našich zosnulých tekvice a hovorila o sviatku Halloween, to nie Európska únia má záujem na tom, aby na Slovensku fungovali Mc’Donald‘s, lebo nikto tam nedáva nič zadarmo. Čiže my sami vlastne sa rozhodujeme, akú kultúru chceme prijať a s čím sa chceme identifikovať ako slovenský národ alebo ako slovenskí občania. Takže myslím si a som veľmi rada, že je taký priestor, že nie je tu nervozita, jednotlivé vystúpenia nie sú časovo odstrihnuté a že je aj taká situácia, že premiér počúva aj alebo musí počúvať opozičného politika. Ale som veľmi smutná z toho, že po Konvente, ktorý trval tak dlhé obdobie, za rok a pol bolo tých rokovaní veľmi veľa, si to všimli len novinári, ktorí hovorili o cestovaní alebo o výletoch, kde obľúbenou destináciou poslancov bol Brusel, Štrasburg alebo Paríž. A veľmi ma mrzí, že po týchto stretnutiach nebol rozdelený priestor adekvátne. A priznám sa, niekedy mi to bolo aj veľmi ľúto. Rešpektujem, že politik počas svojho pôsobenia niekedy popácha aj veci, za ktoré si možno zaslúži taký trošku trest. Ale mi to pripadalo trošku nekorektné, keď na rokovaní napr. Konventu som sedela 2 dni a odsedela som si to, uisťujem vás, ozaj poctivo a kolega Figeľ mal iné povinnosti, a teraz si ozaj vážne hovorím a uisťujem vás, že viem o tom, že mal veľmi vážne povinnosti, kolega pán štátny tajomník Korčok mal tiež iné vážne povinnosti. Obidvaja sa zúčastňovali, je našou povinnosťou pomáhať aj druhým, na kampani, ktorá bola predreferendová v Poľsku. A ja, keď som prišla z Konventu a pustila som si doma nahrané správy, tak som si vypočula ich stanovisko ku Konventu. A bolo mi ľúto, že nikoho nezaujímalo, čo si o tom myslí opozícia, lebo ja som tam reprezentovala inú časť parlamentu. A to bola opozícia. Takže to sú dôvody, o ktorých, si myslím, by sme tiež mali hovoriť, lebo sú súčasťou politickej kultúry a sú súčasťou toho, že je počúvna vláda možno aj názorom druhej časti politického spektra, lebo reprezentujeme občanov Slovenskej republiky. Možno budem súhlasiť, možno nebudem súhlasiť s kolegom Banášom ohľadom výučby jazykov. Myslím si, že ak sa niekto rozhodne, že jazyk nie je jeho priorita alebo jeho dominancia, nemali by sme ho nútiť do toho, lebo ja som za dodržiavanie ľudských a občianskych práv aj v tomto a každý má právo výberu. Ale stojím si za tým, že možno niektorí aj to vedia zo škôl a potrebujú ten odpich dostať sa do takýchto inštitúcií, ak majú dôveru slovenských občanov, ak títo slovenskí občania ich zvolia, lebo im dôverujú, že ich tam budú zastupovať. A možno prvý polrok a rok si pomôžu tlmočníkom. A určite verím, že ich to bude motivovať tak, že po roku budú vedieť diskutovať k problémom, ktoré potrebujú. Hovorím to možno aj zo skúseností. Od roku 1994 som mala možnosť pracovať v Rade Európy. A všetci si na to dobre vieme spomenúť, že v rokoch 1994, 1995, 1996 pomaly sa človek hanbil povedať, že bol som v Rade Európy alebo bol som v Štrasburgu, lebo bol pre nás Štrasburg pohonom, učil nás, že sú tu určité práva, ktoré treba rešpektovať. A až dneska postupom času veľmi veľa občanov vidí, že vlastne aj niektoré inštitúcie v Štrasburgu im priniesli niektoré výhody, že sa tam môžu dovolať práva. Veď ešte aj dneska vidíme, že prehrávame jeden súd za druhým v Štrasburgu a že vlastne to vytvára určitý medzinárodný tlak na naše domáce súdy, aby neriešili určovanie otcovstva 24 rokov, lebo skutočne v dnešnej dobe na dnešnej úrovni diagnostiky je to otázka ozaj len laboratórnej procedúry a potom následného súdneho rokovania alebo rozsudku. Ohľadom predchádzajúcej diskusie dovolím si pripomenúť aj otázku eurokomisára. Možno, ja to nikomu nevyčítam, je to aj taktika, možno je to aj technika, lebo, žiaľ, už mnohí z nás zistili, že médiá sa začnú o vás zaujímať aj pozitívne, aj negatívne až vtedy, až vaše meno niekto vypovie. A potom začne kuca-paca, potom bude treba si spomenúť aj na spolužiakov z materskej škôlky alebo spolužiačky a začne pohon. Čiže ja nechávam vláde, čo je jej. Ale druhá vec je fakt, že sa hovorí viac o dvoch osobách a menej sa hovorí o mechanizme, ktorým tento človek bude zvolený, o tom, že je to právo štátu, ktorého štatutárom momentálne je vláda, pretože dostávala som aj také otázky, prečo o tomto nediskutujeme v parlamente. Je to právo vlády vyjadriť sa k tomu. Ale vieme o tom, aká je ďalšia procedúra. Ďalšia procedúra je, že predseda Komisie pripraví návrh podľa mien, ktoré má, aby mu to sedelo do jednotlivých funkcií komisárov, ale de facto schvaľovanie tejto Komisie ako celku je v Európskom parlamente. Čiže ak predpokladáme spôsob, akým sa rokuje u nás, rokuje sa aj tam, určite bude rozloženie politických síl dané určitým kľúčom aj v Komisii a bude sa rokovať so šéfmi politických strán. Čiže v tomto prípade ak pochopíme tento mechanizmus, potom pochopíme aj tie dve mená, ktoré sú v hre. A tam pochopíme ich šance. Takže ja by som to priala aj jednému aj druhému, ale tam je šanca asi len na jedného. Vidím ale práve to, čo hovoril práve pán kolega Banáš, že možno by bolo veľmi dobré, aby tie dve mená boli. Možno by bolo veľmi dobré, keby sa hovorilo aj o tom, o čom hovorí návrh budúcej ústavnej zmluvy, ktorý hovorí o troch menách, ktorý hovorí o tom, že majú byť z dvoch pohlaví, lebo tu budem hovoriť teraz ako žena, že ak neustále hovoríme o tom, že by mali do pozícií sa dávať aj ženy, pevne tomu verím. A teraz vás uisťujem, že nehovorím to z akýchkoľvek iných dôvodov, pretože myslím si, že aj koalícia si vie nájsť adekvátnu ženu, ktorú by vedela postaviť do tejto pozície. Vidím aj z toho dôvodu ako veľmi dobrý krok, pretože pre komisára je minimálne doba dvoch, troch, možno štyroch rokov, keby pri tom, ktorý v Komisii bude, mohol súčasne niekto ako možno jeho poradca tiež pôsobiť, pretože ak sme ľudia, vieme, že u každého je veľmi dobré, keď má v určitých chvíľach aj nejakú náhradu. Myslím, že ďalší bod, na ktorom sme sa v tom mantinelovaní vlády zase zasekli, bolo tzv. šesťmesačné predsedníctvo. Teraz by som nechcela byť zlá, ale, pán predseda vlády, keď sú dneska spory v koalícii, argumentácia pre slovenského občana je, predčasné voľby nie sú korektné a nie sú dobré, pretože vláda má právo pôsobiť 4 roky, lebo len vtedy, za 4 roky dokáže urobiť zmeny, ktoré boli v programovom vyhlásení, keď prvý rok, dva robí tie nepopulárne opatrenia a ďalšie už potom začínajú prinášať určité výhody. Pán predseda vlády, to hovoríte na domáce slovenské podmienky, Slovensko je malý štát a má 5 mil. občanov, ako potom by ste vystupovali vo funkcii predsedajúcej krajiny, ak bude mať tento celok 25 štátov a bude mať 450 mil. obyvateľov. Asi tam už bude potom ľahší problém za 6 mesiacov splniť veľké kritériá, lebo možno španielska vláda počas svojho predsedníctva alebo poľská vláda si dá ako svoju prioritu poľnohospodárstvo. Ja pevne verím, že Slovensko ako svoju prioritu si dá vzdelanie mladých ľudí a dá si slovenskú rodinu. Takže odpovedzme, čo sme schopní urobiť v rámci Európskej únie, v rámci 25 štátov za 6 mesiacov. Nič, dve možno veľké konferencie, prvú, na ktorej predstavíte priority, a poslednú, na ktorej budeme odovzdávať predsedníctvo do rúk inej krajiny. Bude nás to stáť veľa peňazí a, poviem, aj veľmi veľa iných problémov. Takže tu by mala rozhodovať skôr logika, že francúzsko-nemecký návrh bol návrhom dobrým, bol návrhom, ktorý umožňoval lepšie skutočne sa priblížiť k tomu občanovi a lepšie plniť vo veľkej Európe ich ciele. Veľmi málo sa hovorí v akomkoľvek vyjadrení o tom, že Európska únia, to nie je naplnenie ekonomických cieľov, to bola Európska únia, ktorá bola založená v svojich začiatkoch. Aj tomu zodpovedal názov Uhlie a oceľ. Dneska budúca Európska únia je o naplnení ľudských práv, lebo ak hovoríme, že Európsku úniu každý z občanov charakterizuje ako voľný pohyb, ako priestor bez hraníc a ako voľný pohyb tovaru, tak v tom prípade musíme vedieť, že tejto pohybujúcej sa osobe, tomuto občanovi, lebo budúca ústavná zmluva ide bližšie k občanovi, táto budúca ústavná zmluva zaručuje určité práva, pretože akonáhle sa on pohybuje, tieto práva idú s ním. Ľudské práva nie sú viazané na krajinu, na štát, ľudské právo je právo, ktoré sa viaže na mňa, a teda musí so mnou ísť. To je budúcnosť Európskej únie. Budúcnosť Európskej únie sa nebude odohrávať v rovine daní, nebude sa odohrávať v rovine europeňazí, lebo tam už boli stanovené určité kritériá, už je Európska banka, už je daná mena, už sa vedia konvertibilné kurzy, už máme platobné karty, dnes už kto platí platobnou kartou, vlastne nemá v tomto ohľade problém. Budúca Európska únia bude o tom, o čom už začal konečne hovoriť aj náš pán minister zdravotníctva, nielen pán prezident, lebo pán prezident nám to vysvetlil, že to bude tak, že každý občan Slovenskej republiky od 1. 4. bude môcť ísť do Viedne, len nám nevysvetlil, kto nám to zaplatí. A ja by som bola veľmi rada, keď vidíme, že veľmi veľa občanov je dneska už smutných z toho, že hovoríme veľa o Európe, a oni sa majú horšie a možno z toho aj pramení veľmi veľa ich kritických a negatívnych postojov voči Európskej únii, aby sa občanovi už vysvetlili zásadné a základné veci. Privatizáciou a otvorením nášho trhu slovenská ekonomika je v Európskej únii. Čiže akýkoľvek náš krok v budúcnosti, ktorý by sme urobili, aj keby hneď sme sa chceli izolovať ako Mongolsko, znamenal by, že tu už máme európskych manažérov, naše podniky už budú vyrábať tovar, tak ako sa vyrába, veď vidíme, že sa presúvajú zo Španielska a neviem z ktorých štátov. Ale ten slovenský občan musí vidieť to, že ho konečne už upozorníme, že nie slovenskí výrobcovia chceli dvojročnú záručnú dobu. Veď to bude pre mnohých, možno slovenských výrobcov aj, by som povedala, dosť negatívny zážitok alebo príklad. Veď je to práve v prospech občana, že nekvalitný výrobok, s ktorým sa stane, že sa práve v rámci takej náhody pokazí týždeň po uplynutí záručnej doby, bude mať skutočne dvojročnú podľa mňa dostatočne dlhú záručnú dobu. Dneska prebehla možno správa, ktorú si mnohí nevšimli, ale tiež je v rámci práve tých pripravovaných ľudských práv v rámci celej Európy, a to je to, že v čakárňach sa už nebude môcť vykrikovať meno pacienta. Možno pre mnohých to je vec, ktorá nie je až taká dôležitá, uisťujem vás ale, že na niektorých oddeleniach je to problém, keď sa povie meno dosť jasne sestričkou, otočia sa všetky hlavy na toho človeka, ktorý zrazu do tej ambulancie vstupuje a má úplne iné problémy, ako by sa chcel práve v tejto situácii zviditeľniť. Je množstvo ešte ďalších iných vecí, ktoré sa v rámci spoločnej Európy pripravujú. Takže som veľmi rada tejto možnosti a tejto diskusii. Určite kedykoľvek, môžem povedať za opozíciu, sme ochotní sadnúť si k akémukoľvek stolu, či okrúhlemu alebo hranatému, kde sa budú cizelovať určité stanoviská, určité postoje. Ale bola by som veľmi rada, keby možno v rámci tej budúcej Európskej únie aj vzťahy na Slovensku a politická kultúra zodpovedala tomu, k čomu nás práve vyzýva Európa, lebo, žiaľ, musím povedať, som si istá, že keby to nebolo zadanie Konventu, že bude jeden – jeden, tak asi možno pri tom zložení by nebola šanca pre opozíciu. Tak by som bola rada, keby slovo opozície bolo počuť nielen v zahraničí, ale aj tu doma. A spomeniem znovu možno skúsenosť, kde sme mali možnosť mnohí vlastne sa vycvičiť, tak by som povedala, alebo si zažiť tie prvé skúsenosti z europolitiky, lebo bola to možno práve Rada Európy, ktorá nás naučila, že keď tam sme, aj keď zastupujeme rôzne politické strany, záujem Slovenska je ten, kde sa vždycky vieme zjednotiť. A verte mi, že sú to veľakrát paradoxné situácie, že práve opozícia tam hovorí v mene Slovenska alebo ho chráni, lebo práve v tom danom výbore je opozičný, a nie koaličný politik. A poviem vám, aj budúci týždeň očakávam, že v správe pána Gil-Roblesa, ktorá bude, myslím, hneď v pondelok, bude Slovensko. A v jednom prípade možno znovu začneme čeliť problémom s tými posteľami na psychiatrii. Ale znovu v tom nevidím ani žiadnu  pohromu, ani žiadne dehonestovanie, je to znovu zase možno ďalšia vec, ktorá bude vyriešená, pevne verím, v prospech slovenského občana. Takže to by bolo z mojej strany všetko. Ďakujem pekne. (Potlesk.)