Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2013-02-13):
Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, vážení kolegovia, už len sa pokúsim doplniť to moje včerajšie vystúpenie, bez politických proklamácií zazneli včera. Myslím, že pán Galko to spomínal, že či má, alebo nemá význam. Pýtal sa, že či to má význam, alebo nemá význam, asi nemá, dávať ten pozmeňovací. Čiže, pán minister, ale poviem to tak, že to je tak jednoduché, že to ešte by ste aj teraz, a kým dokončím, by ste to, by to vaši stihli, hej. Lebo keď máte teraz § 32, ktorý hovorí, odsek 8, sa dopĺňa odsekom 8, ktorý znie, že treba doplniť čestné vyhlásenie úspešného. Tam stačí zmeniť len „predkladajú uchádzači“ a vypúšťa sa „úspešný“. Čiže to je. Hovorím, to kým skončím, nebudem dlho, tak to môžte mať pripravený ten pozmeňovací. Len otázka stojí, že či si myslíte, že to je správne, alebo nie je správne, hej, že či je to dôležité, alebo nie je dôležité. To už je možno pre niekoho politická otázka, ale podľa mňa je to významová vec, hej. Včera som sa tu snažil povedať, že prečo je dôležité, aby, aby niektoré veci platili tak, ako bolo dobrým zvykom, ako sa hovorí, viete, že, ja to pokúsim sa možno na nejakom príklade povedať, hej. Teraz táto novela v tejto časti hovorí, že iba úspešný uchádzač doplňuje to, čo čestne prehlásil. Ostatní nemusia. Skúsim to takto povedať, že tí obyčajní ľudia, bežní občania, malí živnostníci, idú si pre 1 000 euro spotrebák do sporiteľne, chudáci, musia to doložiť. A teraz si predstavte, že by to bol precedens, že toto by prešlo, tak oni by možno si, tí ľudia, povedali, že tak aj my chceme, hej, že proste by sa povedalo alebo že idete na sociálku žiadať, nech vám odpustia úroky z omeškania. Tiež to od vás chcú, všetky tieto, ale vy, vy by ste teda po schválení tohto, to bol precedens a ľudia by povedali: Viete čo, ja vám čestne prehlásim, že všetko mám v poriadku, a keď dostanem úver, alebo keď mi odpustíte, tak vtedy vám to doložím. Viete, to by tí ľudia si mohli takto povedať. Však keď to platí pre veľkých, nebotyčné firmy, ktoré idú súťažiť o zákazku, že kto postaví diaľnicu, prečo by to pre nás, bežných občanov, nemalo platiť detto, hej. Tak jak sa môže stať, že ja neviem, v ktorej krajine to pálili účty za elektriku, ale tak jak sa môže stať aj v tejto krajine, že keď ľuďom dôjde to, čo by im už mohlo dôjsť, že zaplatili za minulý rok Kmotríkovi 7 mil. eur a Hatinovi 5 mil. eur na účtoch za elektriku, ako keby nemali dosť, hej, tak možno im už raz dôjde, že aj v tejto krajine sa už prestaneme byť tým porobníckym zoskupením v strednej Európe, ale že možno si povieme, že, že dosť, že už čo je veľa, je veľa, tak možno tí ľudia si povedia, že prestanú rešpektovať aj to, že niekto, od nás chcete, že všetko máme doložiť, máme si nohy zodrať po všetkých úradoch, ale tuná je novela, ktorá, to iba ten, kto vyhral, no tak ten toľko tej oštary si musí dať, lebo už keď vyhral, aby to, aby si to obehal. Tí, čo nevyhrali, ale chceli, tak tí už nemusia urobiť nič, pre nich to zhaslo. Viete, že to je systémová vec, ktorá v zásade môže spustiť takýto proces tej, pocitu nespravodlivosti, pán kolega, pocitu nespravodlivosti a narábajte s ním opatrne. Keď ľudia v sebe budú živiť pocit nespravodlivosti, že je to nespravodlivé, tak je určitá magická hranica, je to určitá magická hranica aj pri takých porobníckych krajinách, ako sme my, kde si povedia, že čo je moc, je veľa. Niekto by povedal, jak to z tohto môžem nejako, hej... (Zasmiatie sa rečníka.) No je to nespravodlivé, lebo od chudáka, ktorý si ide požičať 1 000 euro do sporiteľne... (Reakcia z pléna.) Pán kolega, čiže čo môže nastať. Ale ja ešte absurdnejší prípad spomeniem. Máte tento prípad, že ľudia povedia, ja vám tie potvrdenia nedám, keď mi dáte úver, vtedy vám to doložím. To takto neplatí. Ale takto si to tí ľudia môžu povedať. Ale vy nemôžte súkromnej firme, súkromnej banke, sporiteľni povedať, to si nemôžte, si to upravujú samostatne. Ale možno tej sociálke, hej, že Muňkovi by sa to dalo povedať: Viete čo, pán Muňko, ja vám nič nedoložím, keď mi to odpustíte, tak potom čestné prehlásenie nahradím tým vyhlásením alebo všetkými potvrdeniami, čo odo mňa chcete. Ale ja vám spomeniem ešte jeden absurdnejší prípad, ale neviem, či sa mi celkom podarí, nemám to tak teda úplne prerozmýšľané, len, len tak nahlas rozmýšľam. Niečo zmizne, hej. (Zasmiatie sa rečníka.) Tu zmizne, ja neviem, tento mikrofón a budeme tu viacerí podozriví, ale všetci čestne prehlásime, že sme ho nezobrali, ten mikrofón. A týmto pre nás hasne a nič viac nechceme. A teraz čo majú robiť policajti? Majú niekoho z nás vytypovať a povedať tuná na kolegu, že vy ste ho zobrali, a ten už bude musieť, teda nie v zmysle teda tej zásady, že jemu to majú dokázať, ale on sa už bude musieť brániť, nie iba čestným prehlásením, že ja som to nezobral, ale už musí napísať, kde bol vtedy, keď mikrofón zmizol. (Reakcia ministra.) To je, viete, to je... Ja viem, že to je absurdné, tak jak je absurdné to, že ako sa proste vychádza v ústrety nie-ko-mu. Viete, však ono možno nakoniec by tam stálo zato, že ani nemusí ani ten, kto vyhral, nemusí nič doložiť. Viete, že nakoniec to vytunujte, tak ako sa tu všetko vytunuje v prospech niekoho, že stačí. Veď od takých vážených ľudí stačí len čestné prehlásenie. Viete, že nakoniec zistíme, že aké je to ponižujúce od ľudí, ktorí už raz niečo čestne prehlásili, ešte od nich to chcieť verifikovať, hej. Čiže to možno v tomto štýle, jak tu pracujeme, k tomu sa možno dopracujeme, že aj také tu dôjde, hej, že je to v zásade neúctivé voči tým ľuďom to od nich chcieť, keď už raz čestne prehlásili. Ako skončiť? Pán minister, to je, hovorím, nikto sa nezdvihol, ak som povedal, že by ten pozmeňovák pripravil, kľudne to tam mohlo byť, ale ja viem, že nikto z vás nemá ani pocit, ale oceňujem, že ste sa teda nad tým z toho, čo ste hovorili, asi krátko zamýšľali. Viete, že fakt by sa nič nestalo, keby ste tu doplnili „predkladajú uchádzači“ podľa ustanovení a v zásade sa nič nemení. Splníte to, čo vravíte, že kvôli čomu to robíte, to znamená, že skracujete to, aby sa prípadne nečakalo na niekoho potvrdenie. To ja môžem plus-mínus s tým súhlasiť, ale následne je potrebné, a obzvlášť, keď vieme, kde žijeme, hej, to čestné prehlásenie verifikovať aj potvrdeniami u tých, ktorí si dali tú prácu a zúčastnili sa tej súťaž. Ja neviem, čo je na tom zlé? Čiže toto zjednodušenie, ktoré nevystihuje ten zmysel v tom, že môže nastať to, čo som včera na to sa snažil upozorniť, a to, čo ste vy teda rozviedli. Ja som to len povedal akože taký zúfalý pokus, že aspoň prví traja, ale ono, ja neviem, koľkí sa bežne zúčastňujú, lebo tam sú určite súťaže, kde musia byť traja. V zásade sa nič nestane, keď všetci. Ale ja som už len ako zúfalý pokus to hovoril, hej, aby ste sa toho chytili, že to už je nie správne. Ja neviem, čo je správne, čo nie je správne. Podľa mňa je správne to, čo bolo doteraz, že proste tie potvrdenia niekto následne doručil, obzvlášť, keď chcete od obyčajného živnostníka, aby si to všetko obehal, ale niektoré firmy, proste máte im vyjsť v ústrety, aby ste ich zbytočne nezaťažovali. Keď už chudáci prehrali, ešte aby si dali tú robotu, že to, čo čestne potvrdili. Čiže ako ukončiť, ako ukončiť? Myslím si, že keby sa niekto nad tým zamyslel, tak nepodporuje tento návrh zákona, to, čo by mal parlament plniť, to znamená funkciu toho, aby vytváral, nechcem povedať, že zdanie, ale aj, naozaj aj systém, ktorý je ako-tak spravodlivý, práve naopak. A to moje presvedčenie, že tu už slúžite, slúžia niektorí úplne niekomu inému ako, ako ľuďom, ako vytvárania systému akej-takej spravodlivosti, znova toto len posilní, hej. A môže teoreticky nastať, že prahy citlivosti sa budú v tejto krajine, ktoré sú fakt že relatívne vysoko na veci, ktoré sú nespravodlivé, a v iných krajinách by znamenali už silné, silné posuny a pohyby, tak môžme sa k tomu blížiť. Toto som len takú ako malú miernu výtku chcel povedať, ale mám pocit, že nie celkom efektívne. Ďakujem.