Matovič, Igor, poslanec NR SR (2019-09-25):
Kolegovia, kolegyne, dovoľte, aby som ten návrh zákona tak zakomponoval do kontextu dnešnej rozpravy alebo aj včerajšej rozpravy o interrupciách a do situácie vlastne, v akej sa na Slovensku nie my politici, ale v akej sa na Slovensku nachádzajú tehotné matky v núdzi, v krízovej situácii. Prepáčte, všetky ostatné, ktoré sa v tej, tej núdzi nenachádzajú, ale tento návrh zákona je hlavne o, o ženách, ktoré potrebujú rýchlu pomoc. Sú v období, kedy sa môžu podľa súčasne platného stavu slobodne rozhodnúť, či podstúpia interrupciu, ale zároveň vedia, že ak by to dieťa donosili, tak zrejme si ho nebudú môcť z ekonomických dôvodov dovoliť. Nie je žiadnym tajomstvom, že podstatná časť interrupcií, týchto umelých prerušení tehotenstva, je z toho dôvodu, že ženy samé alebo v rodine, alebo s partnerom na základe zhodnotenia svojej ekonomickej situácie alebo sociálnej situácie, či teda svojej, alebo teda širšej rodiny aj s deťmi už prípadnými, zhodnotia tak, že ďalšie dieťa si nemôžme dovoliť. Alebo vôbec jednoducho aj to prvé dieťa si nemôžme dovoliť, lebo jednoducho žijú ledva z ruky do úst, hoci sa snažia, pracujú, jednoducho nemôžu si to dovoliť. Možnosti máme viaceré, akým spôsobom tento problém riešiť. Bavili sme sa tu dnes aj včera, že v 1957. roku si komunisti povedali, že dovtedy tabu už nebude tabu, že dovtedy niečo, čo sa robilo pokútne, a, a naozaj len ženy, ktoré, ktoré nemali v sebe ten pocit, že vlastne pod sebou, pod tým srdcom nosia, nosia svoje budúce dieťa, tak pokútne niekde podstupovali interrupcie a zrazu komunisti povedali, že nie, to už nie je Boží dar, to nie je nejaký požehnaný stav, to nie je dieťa, to je len zhluk buniek a dieťaťom to bude, až keď sa to narodí. Toto vštepovanie, tých 62 rokov vymývanie mozgov, spôsobilo to, že dnes áno v spoločnosti je podstatná časť, ktorá si povie, že áno, je to zhluk buniek a dieťaťom sa to stane, až keď sa to narodí. Áno, v Amerike to došlo v niektorých štátoch až tak ďaleko, že je dovolená interrupcia do dňa pôrodu. Ako keď si to niekto len predstaví, tak pre mňa je to obludné. Trošku aj teda keď poviem, aj, aj v minulosti SaS-ka mala na kandidátke človeka, ktorý kandidoval do eurovolieb v 2010. roku, myslím, že pán Oravec sa volal, šéf Združenia podnikateľov, alebo čo, jak sa to nazýva, vtedy tiež v nejakom rozhovore dostal otázku, teda že čo a ako interrupcie, on povedal, že v pohode, to je na slobodnom rozhodnutí matky. A ten redaktor sa ho tak pokušiteľsky opýtal, že a to akože jak, že na rozhodnutí matky, že aj v akom období. No kedykoľvek. To znamená, že kedykoľvek aj do dňa pôrodu? No aj do dňa pôrodu. Áno, toto je dopad toho, ako sme nastavili tú, ten verejný diskurs. Že sme raz povedali, že to je len zhluk buniek, že to je len čisto o rozhodnutí matky, a niektorí ľudia to pochopili až tak príliš, by som povedal, ultralibertariánsky, až nie že ultraliberálne, že to je tým pádom úplne jedno. Od počatia do dňa pôrodu a je to na nás. Áno, logicky potom prichádzajú ľudia, ktorí hovoria, že nemali by sme alebo mali by sme sa zvrátiť, vrátiť z tej cesty, mali by sme urobiť krok späť, mali by sme zakázať tým matkám tie interrupcie, ale vieme, aj v tejto sále tieto debaty prebiehajú roky a za roky sa ten stav de facto nikam nepohol. Vieme, že tých hlasov tu nie je dosť, zrejme ani po budúcom, po budúcich voľbách nebude viac, ale skúsme sa vrátiť k tomu alebo rozmýšľať nad tým, že prečo nie je viac, že či by sme nemali najprv povýšiť status matky, a hlavne teda tehotnej matky, matky v očakávaní, v našej spoločnosti, a skúsme si sami sebe dať otázku, ako dnes k nej pristupujeme. Či náhodou dnes k nej nepristupujeme tak, že však dobre, však tuto kolegyňa je tehotná. A nič viac. A potom, keď sa narodí bábo, tak pošlem esemesku, možno kúpime nejaké dupačky, možno pôjdeme na návštevu. A či rovnako nepristupuje k nej aj, k tej tehotnej matke, štát? Či teda dobre, berie na vedomie. Áno, ste tehotná, pani zlatá, pani X, pani Y, pani Z. Ako viac ukazujeme my ako štát ako spoločenstvo, že si tie matky vážime? Mám pocit, že nijak. Nechávame to na nich. Chceme od nich, aby sa zodpovedne rozhodli, ale ženy, ktoré sú v núdzi, ktoré si nedokážu predstaviť, že by vychovali ďalšie dieťa, nechávame tak napospas osudu. Nedáme im pomocnú ruku vtedy, kedy ju potrebujú, ale dávame im príspevok pri narodení dieťaťa a ešte tak cynicky, že vyžadujeme, aby sa to dieťa dožilo 21 dní. Ešte raz. My ženu necháme v núdzi, zároveň od nej chceme, aby sa zodpovedne rozhodla, a pomocnú ruku jej dáme po narodení dieťaťa, až keď sa dožije 21 dní, jej dáme príspevok pri narodení dieťaťa. Kde je nejaká stará ľudová múdrosť, kto rýchlo dáva, dvakrát dáva? Kde je skutočný záujem o ženu? Kde je skutočný záujem o matku v núdzi, ktorá sa rozhoduje, že teda, že či donosí to dieťa a dá mu, dá mu život, dovolí mu, aby sa narodilo, alebo či pôjde na interrupciu? Kde skutočne my ako spoločnosť tej žene podávame pomocnú ruku? Nikde. To je odpoveď. Nikde jej nedávame ruku. Pred chvíľkou som na tlačovke hovoril a to bolo aj podstatou toho predošlého návrhu, ktorý dnes Andrej Danko svojím chýbajúcom, chýbajúcim hlasom zamietol. Sme chceli dať takisto pomocnú ruku ženám, ktoré chcú utajene, utajene porodiť, ženám, ktoré by chceli byť matkou, ale posúdia svoju životnú situáciu, že nezvládnu celú tú mat..., celou tou matkou byť. Nezvládnu byť od začiatku po koniec tou matkou. Nezvládnu byť od počatia cez pôrod, cez výchovu až po to, ako budú babičkou svojich vnúčat, že jednoducho nezvládnu to, ale zároveň nechcú zabiť to svoje dieťa v svojom lone. A my týmto ženám hovoríme, že však choďte na utajený pôrod, ale nadáme im žiadnu pomoc. Nedáme im žiadnu ruku, nedáme im žiadnu možnosť na to, aby oni mohli ísť bez strachu o svoju existenciu alebo existenciu svojej rodiny na utajený pôrod, lebo ak teda nechce, a chce naozaj, aby to bolo utajené, ona sa nemôže prihlásiť ani na materskú. Ona nemôže brať žiadnu dávku od štátu, lebo bola by tá stopa o tom, že bola tehotná. Čiže my ju necháme živoriť, žiť z vlastných peňazí, aby sa skryla niekde ako potkan do diery a vyšla odtiaľ potom niekedy v noci, vybrala si niekde ďaleko nejakú nemocnicu, utajene porodila. Takíto sme my frajeri. Takto my dokážeme pomáhať ženám v núdzi, ale hlavne, že máme prijatý zákon o utajenom pôrode. Preto ten návrh bol o tom, že dajme tým ženám možnosť, aby od polovičky tehotenstva išli na utajené tehotenstvo kvázi. Dajme im, v priemere to je 550 eur, péenku mesačne na to, aby sa mohli skovať, aby nemuseli živoriť, aby mali z čoho žiť a potom aby v kľude utajene porodili. Je to dlh voči tým matkám. Lebo keď my tu chceme raz kázať o morálke, my keď tu raz chceme hovoriť o tom, že aby sa oni slobodne rozhodli, tak oni musia mať možnosti nejaké, pred ktorými chceme, aby sa rozhodovali. A ona, keď chceme, aby sa rozhodla zodpovedne, tak mala by vidieť, že jej niekto podáva tú ruku. Nemalo by to byť iba o tom, že dáme jej prečítať papier, však môžeš sa obrátiť na nejaké organizácie, ale stále nevidí tú ruku štátu, nevidí tú ruku spoločnosti, každého z nás. A o tom istom je aj v druhom, alebo z iného uhlu pohľadu je tento návrh zákona, ktorý predkladáme, je opäť o pomoci matkám, ktoré sú tehotné, ktoré sú v očakávaní a ktoré tiež sa rozhodujú, že či teda si môžu, alebo nemôžu dovoliť to dieťa. Áno, sú také matky, naozaj sú také matky a je ich podstatná časť z tých, ktoré podstupujú interrupciu, a týmto matkám navrhujeme, aby sme dali pomocnú ruku od štvrtého mesiaca. Do tretieho mesiaca môžu podstúpiť interrupciu, ale aby vedeli, že keď to zvládnu, tie prvé tri mesiace, od štvrtého mesiaca dostávajú tú pomocnú ruku. Ale nielen tie, ktoré sú chudobné, nielen tie, ktoré prídu a budú musieť niekde na Bibliu prisahať alebo na ústavu prisahať, že oni vlastne inak by podstúpili interrupciu. To nie je naša úloha sa ich pýtať. Každá matka, ktorá by bola tehotná, ktorá by bola, teda, ktorá by bola tehotná a dožila by sa vlastne so svojím dieťaťom v svojom lone štvrtého mesiaca, od štvrtého mesiaca by dostávala dneš..., príspevok vo výške dnešného rodičovského príspevku. To je približne 220 eur. Čiže navrhujeme, aby ženy miesto toho, že dnes majú od nás pomoc nula, že ich necháme až do de facto ôsmeho mesiaca bez akejkoľvek finančnej pomoci, tak aby sme tým ženám od štvrtého mesiaca pomáhali 220 eurami mesačne. Čiže počítajme spolu. Štvrtý, piaty, šiesty, siedmy, čiže je to vlastne štyri mesiace a ôsmy, deviaty už si môžu požiadať o odchod na materskú, takže tam už nemusíme o tom hovoriť, že tam by sme im dávali ten príspevok. Tam už vlastne tie ženy majú príspevok ako svoju materskú. Čiže vlastne štyri mesiace po 220 eur by sme ženám prispeli príspevkom, ktorý nazývame tehotenský príspevok. Nikto z nás, ani ja, ani vy, ani nikto na Slovensku nevie spočítať, koľkým deťom, ktoré by sa inak nenarodili, to umožní, aby sa narodili do tohto sveta. Nikto z nás nevie povedať, či to bude jedno dieťa, či to bude 35, alebo to bude 350. Nikto z vás, z nás to nevie, ale pevne verím, že ak by sme takýmto spôsobom čo i len jeden jediný život dokázali zachrániť, tak to za to stojí. Ľudová múdrosť hovorí, kto rýchlo dáva, dvakrát dáva, opakujem to preto, lebo je to dôležité v tejto veci povedať. Na jednej strane máme naozaj ten príspevok pri narodení dieťaťa a cynicky nadstavený, že keď náhodou tej matke zomrie v druhom týždni po narodení to dieťa, tak my jej ten príspevok ani nedáme. Čiže po 21 dňoch, keď dovŕši to dieťa po narodení, až potom dáme, potom doprajeme tej matke ten príspevok, ale načo je tento príspevok matke, ktorá sa predtým sedem mesiacov rozhodla ísť na interrupciu, lebo jednoducho naozaj nemala z čoho. Naozaj si nevedela predstaviť, že teraz kvôli tomu, že je tehotná, trebárs nebude robiť nočné v práci, ktoré, tie príplatky za tie nočné smeny možno pomáhali prežiť ich rodine. Možno mala doma už tri alebo štyri deti. Možno žije sama s tými deťmi doma. Možno iba s jedným dieťaťom žije a žije z minimálnej mzdy a platí 300 eur niekde nájom za garsónku, v Trnave bežná cena. Tá matka rozmýšľa naozaj nad... Aj ekonomicky. Tá matka sa ekonomicky kalkuluje, či si to dieťa môže, alebo nemôže dovoliť. Tá matka možno so súčasným dieťaťom žije z 50 eur, čo jej zostane z tej minimálne mzdy, čo zarobí. A tejto chceme povedať, že sa môže dnes slobodne rozhodnúť?! Že ona je slobodná v rozhodovaní, že či si to dieťa nechá, alebo nenechá?! Aké možnosti jej ponúkame? Ona sa sama z tej situácie jednoducho nevie dostať, a preto v takejto krízovej situácii tej žene podajme tú ruku, lebo to je v súlade s tou ľudovou múdrosťou, kto rýchlo dáva, dvakrát dáva. Ukážme to gesto, že dokážeme týmto matkám pomôcť popri tých stovkách miliónov eur, čo rozdávame druhým ľuďom z rozpočtu kedykoľvek jak trhací kalendár, ukážme, že tým matkám dokážeme takýmto spôsobom tie peniaze dať. Počítajte so mnou. Ročne sa narodí 50-, skoro 60-tisíc detí. 60-tisíc detí krát 880 eur. Plus-mínus 50 mil. eur. Nenásobí, nedelí. Andrej Danko tu zastavil zvyšovanie, zdražovanie cigariet o 50 centov na škatuľku. 100 miliónov sa malo z toho získať. Teraz iba kebyže poviem, kebyže, dobre, o 25 centov kebyže zvýšime škatuľku, cenu škatuľky, tak máme hneď tých 50 mil. eur a verte tomu, že aj tí fajčiari by si povedali, že na dobrú vec to išlo. Ale my máme ix iných možností, odkiaľ tie peniaze môžme zobrať. Vôbec to nemusí byť, že podporíme tehotné matky na úkor fajčiarov, asi sa budú musieť oni skladať na teda pre pomoc tehotným matkám. 50 mil. eur a máme každú jednu matku poistenú v tom období, kedy je krízová, kedy je zložitá pre ňu, a ktorá jej môže pomôcť naozaj v tom ťažkom období sa rozhodnúť pre život, že dokáže reálne si povedať, že ten štát mi podá tú pomocnú ruku. Ja sa snažím, pracujem, robím všetko možné, ale naozaj žijeme z ruky do úst, ale dobre, nechám si to dieťa a viem, že od štvrého mesiaca mám tú pomocnú ruku, mám 220 eur a od ôsmeho mesiaca už pôjdem na materskú, mám ôsmy, deviaty mesiac už mám materskú aj ďalších teda ix, tuším deväť mesiacov. Zároveň, medzi riadkami som to povedal a pevne verím, že ste si prečítali tento návrh zákona, keď nie, tak vám to aj teraz poviem, ten návrh dávame tak, aby bol tou pomocnou rukou pre, aby neboli špekulácie, aby nás nikto neobviňoval z toho, že teraz tu chceme spôsobiť, aby tu ženy, ženy kvôli nejakým peniazom rodili a podobne, tak ten návrh dávame ako nemocenskú dávku, to znamená pre ženy, ktoré predtým boli nemocensky poistené, predošlé dva roky pred nástupom, alebo teda pred 12. týždňom tehotenstva. To znamená pre ženy, ktoré z tých posledných dvoch rokov pred 12. týždňom tehotenstva aspoň 270 dní boli nemocensky poistené, čiže buď pracovali, alebo si dobrovoľne platili nemocenské poistenie. Tým chceme predísť tomu, aby teda niekto z vás alebo niekto tu v tejto sále mal nejaké psychické problémy s tým, že teda takto budeme teraz zvyšovať pôrodnosť v osadách alebo niekde inde, že budeme podporovať nezodpovedné matky a tie budú rodiť jak čerešne, lebo teda im dávam pomocnú ruku štátu. Dobre, akceptujeme nastavené pravidlá, ako sú pri materskej dávke, pardon, alebo teda pri materskom, že materské má nárok len tá matka, ktorá pred nástupom na materskú bola počas predošlých dvoch rokov aspoň 270 dní, teda približne 9 mesiacov nemocensky poistená. Boli by sme veľmi radi, aby ste dokázali tento návrh zákona podporiť, lebo to nie je o tom, že teraz ideme niekomu zakazovať, prikazovať, moralizovať, ale ideme urobiť to, čo sme dávno mali urobiť. Ideme urobiť to, čo sme dávno mali spraviť ako gesto pre matky v núdzi, pre tehotné matky v núdzi, a je to návrh, ktorý, pevne verím, že dokážu podporiť aj konzervatívci, aj liberáli v tejto sále, lebo ak teda tu máme plné ústa a plné internety a plné fotky z pochodov za život, alebo aj z tých, ktorí sú proti tomu, o tom, ako všetci sme za život, tak týmto návrhom môžme reálne v praxi ukázať, že za život sme, lebo tento návrh nepomáha kresťankám, nepomáha liberálkam, pomáha každej matke na Slovensku, ktorá sa jednoducho vyskytne v núdzi a rozmýšľa nad tým a chce sa slobodne, tak poviem, a chce sa slobodne rozhodnúť, či svoje dieťa donosí, alebo podstúpi interrupciu. Nenúťme naším nezáujmom o tehotné matky v núdzi k tomu, aby podstupovali interrupcie. Lebo ak my im nedáme možnosť voľby, ak im nedáme reálne možnosť si vybrať medzi dvoch, dvomi reálnymi možnosťami a ich tlačíme len do kúta a necháme ich bez vody a bez chleba v kúte a necháme ich len, aby sa postarali samé seba, alebo o samé o..., samé o seba, tak potom to nie je o tom, že im dávame možnosť voľby. A potom je veľmi cynické, ak povieme, že však tie matky sú slobodné, aby sa slobodne rozhodli, lebo keď je raz človek v núdzi, nie je slobodný. Dajme základnú dôstojnosť týmto matkám v núdzi, dajme pomocnú ruku aj tým malým deťom, ktoré nosia v svojom lone, pod srdcom, a ukážme, že naozaj nám ide o tehotné matky a ich deti, že nám nejde o politikárčenie vzájomné a hádzanie si po sebe nejakých ideologických šípov a ideologických kopií. Ukážme, že sme schopní byť naozaj sociálnym štátom, páni zo sociálnej demokracie! Dvanásť rokov nám ho tu budujete, ale nie ste schopní podať pomocnú ruku matke v núdzi, nie ste schopní podať pomocnú ruku tehotnej žene, ktorá len kvôli tomu, že akosi necíti tú ruku vášho sociálneho štátu, sa rozhoduje pre interrupciu. Nebude nás to veľa stáť, 50 mil. eur, myslím si, že dokážeme spoločne v tom rozpočte nájsť alebo dokážeme ušetriť. Je to zlomok z verejných financií. Je to zlomok z toho, čo ľudia zaplatia dane a odvody. A veľmi radi by prispeli na dobrú vec, nielen tí, ktorí boli protestovať na Pochode za život, ale aj každý, komu naozaj úprimne záleží na tehotných matkách v núdzi. Bol by som veľmi rád, aby aj tí poslanci, ktorí nezvládli skúšku pri dnešnom hlasovaní o 11.00 hod., kedy jeden jediný hlas chýbal, aby sme pomohli matkám, ktoré chcú podstúpiť utajené, utajený pôrod, aby ste toto hlasovanie brali ako svoj reparát, aby sme spoločne ukázali dobré gesto a odpovedali možno aj tým ľuďom, ktorí protestovali alebo pochodovali v nedeľu v uliciach a ktorí merali veľakrát cestu aj z druhej strany republiky len preto, aby burcovali na poplach, aby ukázali, že politici by sa mali zaujímať o to malinké, čo niekto tomu hovorí, že to je zhluk buniek, a niekto v tom vidí od počatia život. Je to na nás, či túto skúšku zvládneme.