P. Dubravay, poslanec: (2008-02-13):
Ekonomika Slovenskej republiky ani Európskej únie nevie ponúknuť pri konzervatívnom bezpečnom investovaní reálny výnos vyšší ako 1 až 2 %. Dovoľte, aby som sa za klub Slovenskej národnej strany vyjadril k problematike, ktorou sa zaoberáme. Takzvaní experti na dôchodkové sporenie však nezáväzne vedia ponúknuť oveľa viac. Zostavovatelia dôchodkových kalkulačiek a rôzni analytici podporujúci výlučne druhý pilier počítajú na základe nominálnych, teda hrubých a o infláciu neskrátených úrokových výnosov. Často sme však svedkami v praxi, a to nielen u nás na Slovensku, že tie reálne úrokové miery sú dokonca záporné. Najhoršia tragédia a frustrácia sporiteľov je, keď sú dokonca záporné hodnoty, t. j. mínusové výnosy, teda strata aj pri nominálnych úrokových mierach. Jedna zo spoločností, ktorá spravuje fondy v rámci tretieho piliera dôchodku, nás o tom presvedčila aj v praxi. Ako to prijala verejnosť, treba si prečítať na internete. Ľuďom sporiacim v treťom dobrovoľnom sporení na dôchodok zmrzol úsmev na tvári. Zo zákona by malo byť predpísané, aby ten, kto vygeneroval sporiteľov, pre sporiteľov stratu sa dobrovoľne vzdal minimálne polovice správcovského poplatku. Pokiaľ však niekto zinkasuje trojpercentný správcovský poplatok, čo predstavuje niekoľko miliónov slovenských korún v druhom pilieri, a pritom spravované finančné prostriedky znehodnotí, je to snáď právne v poriadku, ale zároveň nemorálne a neetické. Maximálny poplatok správcu bez ohľadu na kategóriu, či už ide o druhý, alebo tretí pilier, by nemal byť zo zákona vyšší ako 1 % zo spravovaných financií. Ak nominálne zhodnotí správca fondy 4 % a zoberie si 1 %, ide o poplatok 25 %, čo sa rovná jednej štvrtine z celkových výnosov. Odkrojené poplatky však treba brať v kontexte sporenia. Ide o peniaze, ktoré sa mali dlhodobo kapitalizovať v prospech sporiteľa, a nie skončiť ako zisk dôchodkovej spoločnosti, alebo na výplatných páskach vrcholových manažérov a dílerov správcovských spoločností. Zahraniční analytici preto varujú. Neprimerane vysoké poplatky, a u nás sú najmä v rámci doplnkových dôchodkových spoločností, sú finančné prostriedky, ktoré už nikdy sporitelia neuvidia. Pokiaľ by sme ich virtuálne na tých istých kalkulačkách takzvaného zloženého úročenia založeného na úrokoch z úrokov zhodnotili v takých istých očakávaných výnosoch, aké nám správcovské spoločnosti podsúvajú vo svojich reklamách, žasli by sme v údive, koľko nám vlastne zobrali. Pri prezentácii výhod druhého piliera aj doplnkového dôchodkového sporenia sú verejnosti nasadzované ružové okuliare. Veľkou neznámou s otáznikom zostáva skutočnosť, za akých podmienok sporiteľ v súkromnom sporení získa doživotnú rentu, či sa táto bude valorizovať o priebežnú infláciu a  koľko poplatkov a provízií mu zhltne povinná renta. Otáznikov je oveľa viac a všetky nie je možné ihneď vymenovať. Jedným z nich je aj daňová otázka. Doteraz štát výnosy životných poistiek zaťažuje 19-percentnou daňou. Bude tomu tak aj pri povinných životných rentách? Aké budú náklady o 25 až 40 rokov na zdravotnú a opatrovateľskú službu? V Rakúsku už dnes predstavujú 1 500 až 3-tisíc euro mesačne, pričom priemerný dôchodok je oveľa nižší. Prídu k nám  snáď opatrovateľky z Ázie alebo Afriky? Za akú cenu predá súkromná životná poisťovňa doživotnú povinnú rentu spotrebiteľovi po odchode do dôchodku, keď bude vychádzať z takzvaných aktuálnych úmrtných tabuliek platných v čase nástupu do dôchodku. Nezhltne vlastne celé nasporené financie povinný nákup doživotnej renty? Mnoho otáznikov  a málo odpovedí. Tak by mohol znieť záver môjho príspevku. Alebo tiež poplatky isté, ale výnosy neisté. Aj o tom je dôchodkové sporenie a jeho druhý a sčasti aj tretí pilier. Precitnime z eufórie veľkých dôchodkov. Jednoducho nebudú. V Rakúsku sa počíta s tým, že v roku 2050 sa viac ako 50 % ľudí dožije viac ako 100 rokov. Doživotná renta na takomto princípe, na takýchto predpokladoch, no, ďakujem pekne. Druhý aj tretí pilier vytvára u početnej verejnosti prehnané očakávania. Napríklad sporiť si mesačne tridsať rokov tisícku, znamená mať v dôchodku finančné zdroje na predplatenú trojmesačnú opatrovateľskú službu. Vo svete však existujú aj peniaze, ktoré nepodliehajú inflácii, dokonca ani nie deflácii. Tam, kde takýto systém funguje, sa platí osobohodinami.  Jedna hodina mala a je a bude mať 60 minút. Osobohodiny napríklad v Japonsku spravuje štát. A ich tvorba je pre spotrebiteľa dobrovoľná. Podrobnosti fungovania tohto modelu sú uvedené v knihe amerického profesora Budúcnosť peňazí. Z príspevku zamestnávateľa platí sporiteľ daň z príjmu. Zdanené peniaze však uvidí až po mnohých rokoch. Desať rokov sporenia a zároveň 55 rokov veku. A to aj vo štvrťročných dávkach, čiže rentách. Produkt je teda zaťažený neprimerane vysokými poplatkami a slúži tak najmä na generovanie zisku pre správcovské spoločnosti. Záverom teda, čo z toho vychádza. Že to všetko, čo doposiaľ bolo povedané tak honosne o druhom pilieri zo strany opozície alebo aspoň tých, ktorí ho zastávajú, sú to len medové motúzy pre budúcich dôchodcov. Očakávania nereálnych, nereálnych výnosov. Očakávané už sa nestane realitou. Buďme optimisti a nehrajme sa teraz v týchto dňoch a v tomto roku na čísla, koľko opustilo dôchodcov druhý pilier. My vieme, že Slovák už nie je sprostý. A to, čo my tu teraz produkujeme už druhý deň, si oň sakramentsky presieva, počká si a urobí si svoj záver. Ja vám garantujem, že z druhého piliera odíde väčšina Slovákov. Ďakujem.