Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2013-05-31):
Vážená pani predsedajúca, vážení kolegovia, k tejto, k tomuto návrhu zákona, ktorý predkladá kolega, už bolo čo-to povedané a niečo treba znova povedať. Ono už nepoviete v zásade nič nové, častokrát len musíte zopakovať, ale aj to môže byť metóda. Hovorím, metóda na dosiahnutie výsledkov alebo taktiky sú rôzne a jedna z nich môže byť aj opakovaním. Táto norma a to, ako ju filozoficky uchopili predkladatelia, je jeden spôsob a ja predložím v utorok pravdepodobne, lebo ja sa tiež venujem tejto norme, ale ako som ju uchopil v tom našom návrhu ja. Každopádne už to len, že sa to tu objavilo dvakrát a opakovane a bude sa to tu objavovať, je znakom toho, že je to asi problém. Čiže minimálne to by sme z toho mohli usúdiť, že sa to stalo problémom. A stalo sa to problémom. A už je to aj nielen to citové, ale je to už objektivizované. Objektivizované skutočnosti nám dokazujú, že na mňa sa už aj nahnevali, že som povedal, že na východ od Popradu, že je stredovek, ale ja som to nemyslel, že všade na východ od Popradu, ale som myslel ako teda obrazne, hej, lebo tam je naozaj tá koncentrácia na východ od Popradu častokrát týchto osád zo sociálne vylúčeným obyvateľstvom viac, čiže takto som to myslel, a tak by som bol rád, aj keby to zostalo pochopené. A tam to máme preukázateľné, tam sú preukázateľné dôsledky sociálnej politiky štátu počas dvoch dekád a výsledky sú alarmujúce. A dokonca tak alarmujúce, že naberá na oprávnenosti uvažovať smerom, alebo zakladá dôvodnosť podania alebo prípravy podania, že či náhodou týmto spôsobom nedošlo k páchaniu trestného činu genocídy. Ja viem, že to znie zle, ale ja som to nevymyslel, ja to len skonštatujem, lebo keby sa tí ľudia niektorí, ktorí tu žijú častokrát v slonovej veži, išli pozrieť medzi tých ľudí, tak tam nie sme ďaleko. Parametre sociálnej politiky nastavuje vláda prostredníctvom svojich zákonodarcov, urobili ste, čo ste urobili, ja som s tým nič nemal, a tým sa nechcem vyviňovať, ale nechcem s tým mať nič ani do budúcna. To znamená, budem ostro protestovať proti tomu, aby som nepridelil že nijaký diel zodpovednosti za katastrofálny stav a, žiaľ, budem musieť asi časom uznať aj, aj až neľudské konanie, ktoré častokrát tam nastáva. Čiže robím, čo sa dá, preto aj teraz vystupujem, hej, a chcem len proste apelovať na to, že to je našou zodpovednosťou, hľadať riešenia. Tie riešenia nie sú v nejakých promo aktivitách, tie riešenia sú uchopiteľné v jemných, malých nástrojoch, ktoré, dneska ich prijmeme a zajtra bude výsledok, hej, ale dneska ich prijmeme a časom zistíme, že bude výsledok. Ale pokiaľ dneska neprijmeme výsledok, tak časom zistíme, že na konci je už absolútne katastrofa. Čiže, priatelia rýchlych riešení, zabudnite, racionálni ľudia s humánnym pohľadom, uvažujme, ako tú šlamastiku, ako tie problémy, ktoré sme spôsobili, riešiť. Nie nejakým hurá systémom, ale naozaj drobnými krokmi. A jeden z tých drobných krokov sa javí, určite sa javí aj úprava tohto zákona. Už či ju uchopíme tak, ako ju uchopil pán kolega, s tým by som vedel prípadne aj nesúhlasiť v určitých momentoch, ale ak je to na otvorenie diskusie, tak a môžme ju upravovať. Čiže v zásade je jedno, či by ste posunuli alebo či by vládni poslanci posunuli návrh pána kolegu Kaníka alebo prípadne môj návrh a v druhom čítaní to môžme upraviť, ak to opravia, lebo je čo upraviť, a nájsť, nebáť sa toho, tej politicky ťažkej témy, že povedať, že berieme deťom kočíkovné. Lebo tak to tu niekto, nejakí hulváti v tomto a podľa mňa politickí hoštapleri a ľudia, ktorí vidia len takto, to budú sa snažiť odkomunikovať. Že proste beriete ľuďom peniaze na kočíky a že čo to je za, za vládu, čo to sú za poslanci a jaké to, ja neviem aké. Týchto, týchto reakcií, by sme mali ich mať pripravené, argumentáciu, ony zaznejú, ale tá zodpovednosť musí prevážiť. V tomto už treba apelovať na, na, by som povedal, bazálnu, základnú, zodpovednosť za krajinu, za, za seba, ale za svoje deti, ale aj že tu chcem niečo po sebe nechať a pre tých, čo tu prídu po nás, proste to bude udržateľné. Takže aj tieto kriky, ktoré zaznejú, treba fakt veľmi prevážiť tým, tou argumentáciu zodpovednosti. Ja sa budem tým niektorým ďalším veciam, ale, žiaľ, ja sa aj ospravedlňujem kolegom prípadne, že niektoré veci poviem druhýkrát, lebo nemôžte niečo povedať nové, lebo medzitým za ten mesiac sa veľa toho nezmenilo. Môžte to zopakovať a vlastne, keď to zopakujete, tak je to aj dôkazom toho, že, že aj ten prvýkrát, keď sa to hovorilo, tak za mesiac sa nezistilo, že to, čo sa hovorilo pred mesiacom, nebola pravda. To znamená, že sa prepotvrdilo, že aj po mesiaci, lebo medzitým by sa zistilo. Tak a to sú tie skutočnosti trebárs tých našich ohromných úspechov z pohľadu, úspechov v úvodzovkách, že sa nám podarilo, že, že pôrodnosť v niektorých oblastiach sociálne vylúčeného obyvateľstva je najvyššia na svete. Na svete. Naozaj, keby sme, prísne vzaté, posudzovali niektoré tie dediny alebo tie oblasti ako uzavretý, uzavretú entitu, ako štát, tak štatisticky sme najvyššou pôrodnosťou na svete. A pritom prvých 40 krajín, ktoré sa v tomto rebríčku tej pôrodnosti na tisíc obyvateľov ukazujú, sú všetko krajiny Afriky, zväčša rovníkovej Afriky. Tak povedzme si pravdu, to na bronzovú medailu nie je. To znamená, že to sú vážne veci, to sú mimoriadne vážne veci, ktoré musia donútiť sa zamyslieť aj totálnych ignorantov. Lebo tu sa stretávame s ignorantami, so sociálnymi demagógmi, všelijakými populistami a neviem s kým, ale len akceptovaním tohto jedného parametra a omieľaním tohto jedného parametru musíte nabúrať aj betón v hlave, aj soche Stalina, keby ešte niekde bola, hej, že proste to je to, že to donúti človeka, niečo asi na tom bude, že niekde sa stala chyba. Priznajme, že niekde sa stala chyba. Ja nebudem ten, kto buď sa bude na tom vyžívať a to tu všetkým, nie, pokiaľ sa dohodneme, že je vôľa to riešiť. Avšak treba povedať aj B, pokiaľ nebude vôľa to riešiť a budeme tu stále v tej hre pokračovať zakrývania si očí, tak potom treba aj korektne povedať, že čo s tým. Naozaj. A potom tie možnosti znova sú len nejaké, ja už som ich avizoval, či podaním, či došlo, alebo nedošlo k tomuto činu genocídy, či dochádza. Ale aj iné skutočnosti, ktoré sa dajú v tomto objavovať, lebo hovoríme o niečom, čo môže v konečnom dôsledku zrútiť celý náš systém, a potom nebudeme, to nezvládneme ani mentálne spracovať, že čo sme vlastne, vlastne urobili. A to je, bude to spôsobené tou ignoranciou. Takže ťažká téma, ale nebojme sa jej. A ja som rád, že sa tu objavujú návrhy, ktoré sa snažia tú tému uchopiť. Pri prezentácii som rád, že v zásade sa držíme parametrov mierneho a takého, by som povedal, naozaj že prislúchajúceho módu, to znamená, neutekáme do polohy, ku ktorej to láka, a láka to častokrát. Ale to by som chcel, a zatiaľ sa to tak udržiava, že nerobíme agendu na závisti a nenávisti, lebo to neni ľahšej politickej agendy, že jak si urobiť agendu, keď si zvolíte tieto dva parametre. To dokáže aj, nechcem to prehnať, ale nie je to nič náročné, tak to poviem. Čiže a v tomto, vzhľadom na rozsah a to, ako to ľudia vnímajú, sa dá na tomto veľmi ľahko týmto systémom pracovať. A zatiaľ sa teším tomu, že sa držíme hraníc. Ale bojím sa toho, že keď budeme pokračovať, tak sa zjavia tí, ktorí to budú vedieť akože riešiť a všetkým nám to tu ukážu. A tým budem už končiť, že ak poznáte spojené nádoby, tak ono to funguje na princípe spojených nádob. Neschopnosť štandardnej politiky je priamo spojená s nárastom popularity extrémnych riešení a zase naopak. Čiže to je vec, ktorá nepustí, to je fyzika, ktorú netreba preobjavovať, to je fyzika, ktorú treba len akceptovať a riadiť sa ňou. Končím, ďakujem veľmi pekne. Tento príjemný piatok si užijeme. Znova je potrebné povedať, že nerobíme celkom česť priestorom, do ktorých sme boli zvolení, ale to je asi na inú tému. Ďakujem pekne.