B. Bugár, podpredseda NR SR: (2005-03-16):
M. Maxon, poslanec: Pán poslanec Mikloško, asi vám to už nevyjde, asi sa to nedá, v žiadnom prípade, pán predseda poslaneckého klubu, váš, hovoril, že aspoň raz sa mu podarí, aby ste prišli na deviatu do práce. Môžeme sa alternatívne, alebo, ale nechcem teda z toho robiť žarty, ale môžeme sa alternatívne dohodnúť, že budem ešte, že využijem ešte aj zajtra hodinu a v tom prípade by ste mohli prísť na desiatu. Ale poďme teda k téme, ktorá nepochybne je veľmi vážna, a chcel by som teda uviesť niekoľko skutočností. Objektívne treba povedať, že pokiaľ sa teda pripravoval ten prvý návrh, tak dosť intenzívne sme spolupracovali s predkladateľmi a špeciálne s pánom poslancom Muránskym. Potom tam nastali aj isté názorové rozdiely a zrejme už až taký veľký záujem o komunikáciu nebol. Vážené dámy a páni, ja som presvedčený, že naša spoločnosť má istú významnú povinnosť vysporiadať sa s minulosťou, to vysporiadanie s minulosťou však nemôže evokovať možné budúce krivdy a ten proces, ktorý súvisí s reštitúciou alebo s navrátením majetku cirkví ja poznám od toho prvopočiatku od roku 1992. Ten proces musí byť kontinuálny a nemôže sa konjunkturálne meniť podľa toho, kto má akú ambíciu nejakým spôsobom cirkvi pomôcť. Hovorím to aj v tom kontexte, že za to krátke pôsobenie, moje, na ministerstve financií, asi sa nenájde žiaden minister, ktorý cirkvám na Slovensku takým významným spôsobom aj ekonomicky pomohol, ako som sa teda snažil ja. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, v roku 1993 vláda Slovenskej republiky prerokovala návrh zásad Národnej rady Slovenskej republiky o základných vzťahoch štátu a cirkví a náboženských spoločností. Tieto zásady sa prerokovávali v období, keď sa paragrafovo doťahovala práve problematika vrátenia majetku cirkvám a náboženským spoločnostiam a keď sa tieto zásady tvorili, tak sa rokovalo s rezortmi, všetkými zúčastnenými, o odstraňovaní problémov súvisiacich s majetkovou reštitúciou a upustilo sa potom od samotného spracovania zákona. Tieto zásady podľa môjho názoru sú však mimoriadne dôležité predovšetkým z jedného pohľadu, že vtedy Konferencia biskupov s týmito zásadami súhlasila, a mali sa postupne implantovať aj do právneho poriadku Slovenskej republiky a ak hovorím, že Konferencia biskupov súhlasila, tak všetci sme sa zhodli na tom, všetci zainteresovaní, že cirkvi a ich zložky a útvary s právnou subjektivitou môžu vlastniť nehnuteľný a hnuteľný majetok a mať iné majetkové nehmotné práva. Myslím si, že to nikto nespochybnil a ani do dnešného dňa nespochybňuje, ale potom sa otvorila veľmi vážna diskusia o ekonomickom a finančnom zabezpečení cirkví. A nikto nespochybnil ani tú základnú tézu, z ktorej sa vychádzalo, že štát vytvorí ekonomické podmienky pre činnosť registrovaných cirkví a náboženských spoločností, samozrejme, že vždy sa uviedlo: Podľa možností štátneho rozpočtu. Vtedy sa však začalo veľmi intenzívne diskutovať, dva problémy, ako by teda mohlo existovať variantné riešenie ekonomického zabezpečenia cirkví. Tá jedna alternatíva bola, že štát vytvorí ekonomické podmienky pre činnosť cirkví, s ktorými uzatvára osobitné dohody. Išlo o zásadu, že štát rozhodne o tom, s ktorou cirkvou uzavrie dohodu o hospodárskom zabezpečení cirkví na základe zhodnotenia jej prínosu najmä v činnostiach zabezpečovaných štátom v oblasti školstva, výchovy, zdravotníctva, sociálneho zabezpečenia, kultúry, charity a tak ďalej, čo napokon nikto nemôže spochybniť, a bola to správny zásada. V druhej zásade sa už hovorilo alebo v ďalšej zásade sa už hovorilo presnejšie, ako by sa to malo riešiť, alebo teda v tej alternatívnej a treba povedať, že aj o tomto alternatívnom návrhu sa rokovalo s Konferenciou biskupov a Konferencia biskupov vyjadrila predbežný súhlas. Používam, samozrejme, slovo pre korektnosť, že predbežný súhlas, lebo definitívne paragrafové znenie potom tejto zásady nebolo dotiahnuté do konca. A v tom období sa zvažovalo, že je možné navrhovať i také riešenie, že v prechodnom období by financovanie cirkví a náboženských spoločností prebiehalo podľa zákona o hospodárskom zabezpečení cirkví a náboženských spoločností štátom, ale to prechodné obdobie sa považovalo obdobie, kedy by sa vrátili na základe toho zákona, ktorý bol platný od 1. 1. 1994, myslím, vrátili majetky cirkvi, aby v tom prechodnom období sa cirkev čiastočne ekonomicky, aby sa jej situácia aj prostredníctvom reštituovaného majetku zlepšila. Bola spravená dohoda, vážené panie poslankyne, vážení poslanci, že počas tohto prechodného obdobia stav ekonomického a finančného zabezpečenia cirkví by sa dôsledne sledoval a ročne vyhodnocoval. Ja nechcem, samozrejme, vyvolávať politické vášne v tom duchu, ako prebehli medzi jednou koaličnou stranou, ale inými slovami povedané, je to viac-menej a bolo to obsiahnuté v tej zásade, ktorú prerokovala vláda, je povedané to, že to prechodné obdobie by sa využilo na to, aby sa naozaj sledoval ekonomický vývoj v cirkvi a spravili sa, samozrejme, aj hodnotenia toho vývoja a na základe toho by sa potom postupovalo ďalej. A čo je však najdôležitejšie a to treba opäť povedať, že vtedy predstavitelia cirkví alebo teda tej rozhodujúcej cirkvi nepochybne súhlasili s týmto návrhom, a to je, že by sa súčasne pripravovalo zavedenie daňového systému financovania cirkví, takzvaná daňová asignácia. Nepochybne, tí, ktorí sa tejto problematike venujete, viete, že je to forma určitého ekonomického osamostatnenia cirkvi od štátu, ktorý zainteresúva, a to podčiarkujem, priamo daňových poplatníkov, veriacich a sympatizantov cirkví na základoch vierovyznania a na základe cirkví. Spravodlivosť tohto systému, dámy a páni, je v tom, že občan môže odviesť priamo v prospech cirkvi určitú nepatrnú časť svojej dane, ja môžem konkrétne povedať, v tom čase sa uvažovalo 0,7 %, len pre porovnanie, napríklad takáto sadzba je v Taliansku a podobná, myslím 0,5 %, je v Španielsku. Členstvo v cirkvi, respektíve vzťah k cirkvi teda nebol zaťažený žiadnou daňovou prirážkou, ako sa to napríklad realizuje v Nemecku, ale na základe slobodného rozhodnutia toho daňovníka a príslušníka istej cirkvi. My sme si vtedy mysleli, že tá daňová asignácia je modelom, pravdivým, pretože odzrkadľuje po prvé vzťah obyvateľov, skutočný vzťah obyvateľov k cirkvi, súčasne je modelom spravodlivým, pretože umožňuje priamo veriacim prispievať, keď sa rozhodnú, pre potreby cirkvi z dane a bez akejkoľvek daňovej záťaže z titulu ich členstva v cirkvi a v neposlednom rade moderným spôsobom, pretože zodpovedá vzťahom štátu a cirkvi v moderných demokratických a právnych štátoch. Dámy a páni, ak hovorím, že teda tento princíp daňovej asignácie bol teda veľmi intenzívne prediskutúvaný, tak treba povedať, že bola to diskusia o princípoch odluky cirkvi od štátu. Nech mi je odpustené, ak možno použijem prisilné slová, ale vzhľadom na to, že som bol účastníkom týchto diskusií, tak zo strany cirkvi bolo jednoznačne prezentované, ak schválite zákon o reštitúciách, tak je nepochybne na mieste sa baviť o odluke cirkvi od štátu. Tieto záväzky pred tým rozhodujúcim hlasovaním, keď sa hlasovalo predovšetkým vo vláde o reštitúcii majetku cirkví, boli vyslovované relevantnými predstaviteľmi cirkví. Dámy a páni, odvtedy ubehlo 11 rokov a v tejto oblasti sa, žiaľ, nespravilo nič. A ak teda hovorím, že boli predbežne dohodnuté, opäť používam pre korektnosť to slovo predbežne, dohodnuté zdroje príjmov cirkví v budúcnosti, tak boli definované úplne zrozumiteľne. Po prvé - výnosy z cirkevných majetkov, po druhé - daňová asignácia, po tretie - zbierky a dary, po štvrté - osobitné účelové prostriedky štátu. Dámy a páni, uvažovalo sa aj s touto oblasťou predovšetkým vo vzťahu ku kultúrnym pamiatkam, o ktoré cirkev sa stará a ktoré má teda v zozname hmotného investičného majetku a po piate to bolo o sponzorstve. A teraz mi dovoľte povedať, v čom ja vidím problém. Po prvé ten problém vidím v tom, že nedodržali sa tie postupy, ktoré boli pred 11 rokmi dohodnuté. Cirkev získala reštitúciou majetky, nikto to nespochybňuje, bolo podľa môjho názoru potrebné to riešiť, aj keď objektívne treba povedať že v Českej republike s tým absolútne žiadne problémy nemali a do dnešného dňa tam neprebehla reštitúcia majetku cirkví. Problém je však v tom, že tie diskusie ustali a ďalší problém je v tom, že sa tu otvára nový okruh reštitúcií. A budem teda už trošku konkrétnejší, čo sa týka samotnej predlohy poslaneckého návrhu zákona. Po prvé, z celého toho procesu cítiť veľmi veľkú netrpezlivosť, neviem teda ten dôvod, prečo predkladatelia sú takí netrpezliví, jednak teda nepovažujem z hľadiska procedúry za správne, že prezidentom vrátený zákon sme len ako zmietli pod stôl a tvárili sme sa dva mesiace, že tento zákon neexistuje, zrazu teraz sa tento zákon objavil v programe pléna Národnej rady, ale bezprostredne po tomto návrhu. Vychádza sa, samozrejme, z možného predpokladu, že pokiaľ by teda táto právna predloha bola úspešná, tak potom sa vieme vysporiadať bez problémov so zákonom vráteným prezidentom, ak by táto predloha úspešná nebola, no tak sa chytíme ešte druhej slamky a to je vrátený zákon prezidentom. Takže istý čas sa tvárime, že tento zákon neexistuje a že ticho spočíva ako niekoľko zákonov, ktoré už takýto procesný postup uskutočnili. Prečo však hovorím teda o istej miere nedočkavosti. Vieme, že v oblasti reštitúcií sa vyskytli isté problémy o podobných alebo identických problémoch, prosím, sú dva rozsudky v mene republiky, Slovenskej republiky, sú to rozsudky Najvyššieho súdu a, dámy a páni, tieto rozsudky, každý z nich je úplne iný. Ak by sme mali trpezlivosť, tak nič nám nebránilo, aby sme rešpektovali to, čo bolo z hľadiska procedúry spravené, a to, že minister pôdohospodárstva ako zainteresovaná osoba podal návrh kolégiu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky v Bratislave na prijatie zjednocujúceho stanoviska alebo zjednocujúceho výkladu zákona č. 282/1993 k § 2 zákona o zmiernení niektorých majetkových krívd spôsobených cirkvám a náboženským spoločnostiam. Dámy a páni, pokiaľ by sme mali stanovisko kolégia Najvyššieho súdu, tak by bolo úplne jasné, ako sa máme postaviť k tomu inštitútu cirkevných základín, pretože to je predmetom, kľúčovým predmetom sporu. Jedna strana, a my dnes ideme rozhodovať napriek tomu, že nevieme presne definovať alebo nevieme presne spraviť ten právny výklad a to je v právnom poriadku Slovenskej republiky v tejto situácii úlohou kolégia Najvyššieho súdu. A o čo ide, pretože jedna strana a teraz, ktorý názor je legitímny? Jedna strana tvrdí, že rozhodujúca časť cirkevných základín, ktorých sa tento zákon týka, sa týka majetku, ktorý nikdy nebol vo vlastníctve cirkví. A my navrhujeme, aby sa im vrátil. Druhá strana sporu hovorí: Nie je to pravda, tento majetok bol vo vlastníctve cirkví. Chcel by som teda vás len informovať, že máme pomerne podrobné analýzy a tie analýzy idú niekde do obdobia, respektíve tie presné už sú niekde okolo 1733. A tie analýzy z rokov 1733 robia istý právny názor na cirkevné základiny a robia aj právny názor na pojem maďarská náboženská základina. Aj chcel by som teda zdôrazniť, že pojem maďarská náboženská základina v terminológií nikdy neexistoval a ani existovať nemôže, pretože Slovenská republika alebo Slovensko, pardon, Slovenská republika, nie Slovensko bolo súčasťou Uhorska, tak ak mohla existovať nejaká základina, tak to mohla byť uhorská základina, a nie maďarská náboženská základina. Dámy a páni, ak som teda hovoril, že musíme sa usilovať o odstránenie krívd, tak súčasne teda ešte teraz zdôrazňujem, že keď tento problém týkajúci sa § 2 súčasne platného zákona nám nie je jasný, tak ako môžeme len tak ako veľkoryso rozhodnúť, že nie tento majetok bude predmetom reštitúcie a prinavráti sa cirkvi. Možno ešte, už nebudem dlho skúšať vašu trpezlivosť a sľubujem, že zajtra nevystúpim, takže budete musieť prísť na deviatu do práce, pán kolega, aj ja sa budem snažiť, lebo bude ma zaujímať, čo hovoríte, aj keď teda zjavne našich kolegov takéto vážne veci, to dianie v parlamente ich nezaujíma, ale ešte poznámka, jedna. Viete, čo bola pravá príčina toho, že tie základiny, cirkevné, základiny vznikali? No pravá príčina, boli dve. Jedna, že boli veľkorysí ľudia a, chvalabohu, že boli, a chceli takýmto spôsobom cirkvi pomôcť, takže dali ten majetok do správy cirkevnej základiny, ale nikdy sa ten majetok nestal vlastníctvom. Druhý, to už je, by som povedal menej charitatívny dôvod, že takto vnesená pôda a takto vnesený majetok bol oslobodený od všetkých daní a poplatkov, takže do tejto cirkevnej základiny sa dostali dve, teda nie jedna kategória majetkov, ale z dvoch rozdielnych pohnútok. Jedna v dobrej viere, že cirkvi chceli pomôcť, a druhá, že pokiaľ teda na tej pôde nehospodárili alebo nevykonávali hospodársku činnosť, takže boli oslobodené od daní a poplatkov a napríklad za Karola VI. tie dane a poplatky neboli malé a tam niekde je teda základ vzniku tých cirkevných základín. Ja to jednoducho hovorím preto, že rozhodnúť bez dôkladnej analýzy, bez stanoviska kolégia Najvyššieho súdu teraz, že tento majetok je predmetom reštitúcie a treba ho vrátiť, si myslím, že by nebolo zodpovedné a myslím si, že pokiaľ teda aj tých, ktorých sa ten majetok, alebo tí, ktorí o ten majetok usilujú, nebolo by to korektné a zodpovedné ani z ich pohľadu, pretože týka sa tento majetok reštitúcií tej skupiny alebo pardon, to je neslušný výraz, to nie je skupina, ale týka sa to náboženských spoločenstiev, ktoré majú byť morálnou autoritou, a predpokladám teda, že aj tú ambíciu byť morálnou autoritou v tejto krajine majú, a myslím si, že nie je morálne celkom uchádzať sa o majetok, ktorého pôvod a vlastníctvo je nejasný pre nás zákonodarcov a nejasný aj pre tých, ktorí sa o tento majetok uchádzajú. Možno, že pokiaľ by sme do tohto problému zahrnuli aj tie ďalšie problémy, ktoré súvisia s diskusiou, čo sa týka postavenia cirkví na Slovensku, tak by sa tá diskusia zdramatizovala, ale to by nemalo byť naším cieľom. Ja som schválne teda používal takýto slovník, aký som použil, pretože od takého slovníka, aký používa minister vnútra Slovenskej republiky pán Palko, ja sa zásadným spôsobom dištancujem. Ďakujem za vašu pozornosť. (Potlesk.)