V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-03-15):
J. Cuper, poslanec: Milé dámy, vážení páni, v podstate by k takýmto zákonom nebolo potrebné ani vystupovať, len predsa. Keďže prvé čítanie je o politickom zdôvodňovaní, zastavím sa trocha pri histórii toho, ako sa v revolúciách odnímali majetky. Áno, v nežnej revolúcii okrem iného išlo aj o to, že niektorí k majetkom prišli, iní o ne prišli. Aj vo Francúzskej revolúcii výbor pre verejné blaho láskavo odnímal majetky, pokiaľ bolo aké. Pán Fico, dnes už je ťažko odnímať niekomu majetky preto, že väčšina tých rozumnejších ich niekde prevelila do daňových rajov, niekde na Kajmanské ostrovy, alebo možno do niektorých ďalších, ako je Luxembursko, alebo ja neviem kde. Takže odňať týmto ľuďom majetky by bolo asi ťažké. Samozrejme, je tu aj ďalší problém, že tie ostatné štátne majetky sú v zahraničných rukách a znárodňovať, lebo aj toto, čo navrhujete, je istá forma znárodňovania, ale súkromného majetku, tie sú tiež už takmer všetky v zahraničí. Takže neviem, prečo by mali doplatiť na túto právnu normu lepšie povedané tí, ktorí ich možno nadobudli aj z poctivých zdrojov, ale jednoducho neboli takí zodpovední, že by si odkladali všetky doklady, ako jednoducho prišli k tomu majetku, či ho kúpili, alebo jednoducho neodkladali faktúry, ako si postavili dom a teraz príde podľa vášho zákona nejaký komisár a povie, že majetok im platiť nebude. Je to odvážne, je to dokonca možno tak odvážne, ako keď Putin jednoducho znárodnil majetok Jukosu, ale Slovenská republika aj prokurátori nie je ruský štát, ktorý je, samozrejme, mocnosťou minimálne ešte stále druhej kategórie, takže ja by som týmto smerom nešiel, samozrejme. Chápem, že majetky štátu chýbajú, a najmä na vzdelanie, zdravotníctvo a sociálne služby. A chápem aj to, že nemôžeme ísť tou cestou, ako išiel  Napoleon, že keď už nebolo doma čo brať, tak išiel brať do zahraničia, lebo tiež nie sme mocnosťou a aj pomery a doba je iná. Takže z tohto dôvodu nech mi bude odpustené, jednoducho túto právnu normu musím vyhlásiť, že je čisto politickým procesom, ako sa zviditeľniť alebo ako zviditeľniť stranu, ktorú prezentujeme, alebo aspoň, samozrejme, vystrašiť možno niekoľkých neveriacich Tomášov, že aj opätovné znárodňovanie majetku tu môže byť. Pokiaľ ide o právny problém, iste tebe nebudem hovoriť, lebo sa zaoberáš vedou trestného práva, že tu bolo v päťdesiatych rokoch takéto zákonodarstvo, ktoré bolo založené na tom, že občan štátu má dokazovať, že sa ničoho nedopustil alebo že nadobudol majetok nejakým spôsobom a rozpracoval to niekto iný ako Alexander Višinskij, známy to prokurátor, ktorý zomrel na infarkt v Organizácii Spojených národov a ktorý narobil veľmi veľa zla v takzvanej marxistickej sovietskej právnej vede. Alexander Višinskij sa opieral vo svojej teórii  súdny dokazateľ a rozpracoval ideu, že nie teda štát má dokazovať niekomu vinu,  že prečo nadobudol majetok z nepoctivých zdrojov, ale naopak, občan sa má obhájiť, alebo občan má dokazovať svoju nevinu. Je to celé postavené podľa môjho názoru na hlavu. Nikde v nijakom štáte občan nemá povinnosť dokazovať svoju nevinu. Je vecou štátu, samozrejme, ak neberieme inkvizičný proces, ale to nebol proces štátny, ale cirkevný. Jednoducho štát musí dokázať občanovi, že je vinný. A na tom celom tento zákon nestojí. Takže ani z právnej stránky podľa môjho názoru to jednoducho neobstojí. Je to návrat do päťdesiatych rokov, a toto nie je najlepšia cesta, ako skvalitňovať právny poriadok v Slovenskej republike. Preto musím povedať, je to jednoducho politická norma. Norma, ktorá má zviditeľniť politický subjekt, možno vniesť do medziľudských vzťahov v Slovenskej republike ešte väčšie zmätky. Ja by som ju prirovnal asi k snahe pána Lipšica presadiť agenta provokatéra. Keď za štátne peniaze má provokovať štátny úradník alebo štátom najatý agent ľudí k páchaniu trestnej činnosti. Nehnevajte sa, ani z morálneho hľadiska to nie je celkom dobrý postup, ako zmorálniť spoločnosť. Ja vám ďakujem za pozornosť.