M. Hort, poslanec: (2003-02-06):
Rozvíjať dnes diskusie o neľudskosti režimu Saddáma Husajna by bolo nosením dreva do lesa. Hovorili a budú hovoriť o tom odborníci, ktorým to priamo prináleží. Jeho spôsob uchopenia moci, viacnásobná agresia voči susedom, genocída vlastných obyvateľov, Kurdov a Arabov, ktorí nezdieľali rovnaký politický názor aj prostredníctvom zbraní hromadného ničenia, vyhnanie a dnešné nekomunikovanie so zbrojnými inšpektormi, totalitný spôsob vládnutia prostredníctvom vlastnej štátostrany, to všetko sú fakty a skúsenosti dôverne známe aj Európe z čias nacizmu či komunizmu, ktoré stavajú Saddáma Husajna na úroveň Hitlera, Stalina alebo Miloševiča. Každému, kto chce vidieť a poznať pravdu, je jasné, že všetko čo dnes Saddám Husajn podniká voči zbrojným inšpektorom, voči Amerike a uzneseniam Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov, nie je ničím iným, iba naťahovaním času na prípravu takzvanej svätej vojny, pričom jeho doterajšia neochota plniť rezolúciu 1441 Bezpečnostnej rady sa dá kvalifikovať ako výsmech Organizácie Spojených národov. Okrem uvedených skutočností je priamy vzťah medzi režimom Saddáma Husajna a teroristickými predstaviteľmi, ktorí spôsobili tragédie v New Yorku, v Bali, či v Izraeli, nespochybniteľný. A nikto, kto vyznáva hodnoty západnej civilizácie, sa nemôže už dnes cítiť pred týmto satanizmom bezpečný. Viesť dnes diskusie o tom, či prípadný zásah medzinárodného spoločenstva proti Saddámovi Husajnovi je možné kvalifikovať ako spravodlivú alebo nespravodlivú vojnu a nebodaj to nazvať takzvanou preventívnou vojnou pri poznaní všetkých známych skutočností Husajnovho vládnutia a cieľov jeho totalitného režimu, považujem za neochotu poznať a chrániť pravdu, v tom lepšom prípade za nedostatočnú informovanosť a v prípade postoja Francúzska a Nemecka za alibizmus dobre známy z histórie 20. storočia, ktorý sa tak bolestne dotkol aj našich národov. V dnešnom globalizujúcom sa svete a schopnosti celosvetového terorizmu sa svet dostal do štádia, aj ten náš svet, slovenský, kedy už musí niečo robiť a kedy spoločné kroky sa dajú kvalifikovať ako právo na sebaobranu. V tomto kontexte vďačím fejtonistovi Martinovi Hricovi za jeho vyznanie, ktoré si dovolím odcitovať: „Na rozdiel od mojich spolubratov netrpím stratou historickej pamäti. Keď Chamberlain priletel z Mníchova, v ľavej ruke dáždnik, v pravej Mníchovská dohoda, nadšeným davom zvestoval: Nesiem vám mier. Ten zdrap papiera stál ľudstvo 50 miliónov mŕtvych. Európa, najmä Rusi doteraz zazlievajú Spojeným štátom americkým, že okolkovali s inváziou. Najprv musel Roosewelt presvedčiť voličov, pomohol mu pri tom Pearl Harbor, potom prepravovali miliónové armády do Británie. Až oveľa neskôr si Hitler vpálil guľku do hlavy.“ Koniec citátu. Rovnako nepredpokladám, že by vyhlásenie vojny Nemecku zo strany Francúzska a Veľkej Británie v septembri 1939 po tom, čo Hitler napadol Poľsko, história kvalifikovala ako preventívnu vojnu. Áno, aj dnes budú právni puristi tvrdiť, že v čase zásahu Spojených štátov amerických na Balkáne nemali Američania mandát Bezpečnostnej rady OSN, dostali ho totiž až dodatočne, a teda začiatok tejto vojenskej akcie bez súhlasu Bezpečnostnej rady OSN bolo porušením medzinárodného práva. My, pre ktorých nie je na prvom mieste takto vnímaný právny purizmus, však máme ešte živo pred očami etnické čistky, výsledkom ktorých boli desaťtisíce mŕtvych bezbranných civilistov, genocída jedného národa iba na základe vybavovania si účtov a pomsty zdedenej po predchádzajúcich generáciách, občianska vojna a exodus viac ako jedného milióna obyvateľov z vlastnej krajiny, ktorých nevedela absorbovať ani humánne zmýšľajúca stará dobrá Európa. Dnes celý civilizovaný svet konštatuje, že na Balkáne je pokoj, exodus státisícov utečencov sa zastavil, etnické čistky, znásilňovania a genocída sú minulosťou. Miloševič so svojimi barbarskými spôsobmi už nechýba ani tým z vlastného národa, ktorí mu ešte nedávno kričali Hosana! a je hanbou Juhoslávie pred Medzinárodným súdom v Haagu. Dovoľte mi na záver vyjadriť jedno presvedčenie a jedno zamyslenie. Ak Saddám Husajn neváhal použiť zbrane hromadného ničenia proti vlastným občanom, výsledkom čoho boli desaťtisíce mŕtvych obyvateľov v Iraku, nech nikto na svete nepochybuje o tom, že tieto zbrane nebude váhať použiť kdekoľvek na svete, ak to on uzná za vhodné. Veľakrát bol za posledný týždeň môj osobný postoj k tejto problematike konfrontovaný z viacerých strán s mojím kresťanským svedomím. Dovolím si jeden náhľad, jeden osobný postoj. Nepamätám sa, kedy v histórii bezbranní, znásilňovaní, utiekajúci sa, utekajúci a umierajúci pred ideologickou a inou totalitou volali o pomoc a tí, ktorých sa to netýkalo, no mali možnosť pomôcť, zasiahli včas. Vždy v Európe a vo svete sa pomoc tohto druhu dostavila až vtedy, keď sa bezpečný a prosperujúci svet na to už nemohol dívať, keď plač a kvílenie bezbranných a pozostalých a možno až pocit vlastného ohrozenia pohli svedomím tej druhej časti sveta. Ako občan zvlášť za komunizmu som s týmto pocitom nevedel robiť nič. Ako politik ho dnes neviem hodiť za hlavu. Vážené kolegyne, kolegovia, milí hostia, my dnes naozaj nerozhodujeme o tom, kedy a ako zastaviť civilizovaný svet diktátora podobného Hitlerovi či Stalinovi. Môžeme však rozhodnúť o tom, že Slovensko možno prvýkrát v histórii v takejto ťažkej chvíli vydá jasný politický signál a jednoznačne sa postaví na stranu tých, ktorí nechcú čakať na ďalšiu krutú historickú skúsenosť. V zmysle takéhoto videnia vás žiadam o podporu navrhovaného uznesenia. Ďakujem. (Potlesk.)