Matejička, Vladimír, poslanec NR SR (2010-12-09):
Ďakujem za slovo, pán predseda. Vážený pán minister, vážené kolegyne poslankyne, vážení kolegovia poslanci, prerokúvaný návrh zákona o štátnom jazyku sa ma mimoriadne dotýka, keďže som sa narodil a dodnes žijem v najjužnejšom meste Slovenskej republiky v Komárne. V meste, ktoré je často brané ako barometer otázok súvisiacich s príslušnosťou k rozdielnym národnostiam. Od detských rokov som ako občan slovenskej národnosti na národnostne zmiešanom území aktívnym účastníkom rôznych školských udalostí, športových, kultúrnych podujatí, neskôr pracovných, či politických aktivít. Preto si myslím, že dokážem pomerne kvalifikovane hodnotiť problematiku, ktorej sa dotýka zákon o štátnom jazyku, teda jej súčasný stav, vývoj najmä za posledné obdobie a odhadnúť aj trendy a smerovanie v tejto oblasti. V dôvodovej správe, ako aj v programovom vyhlásení vlády na roky 2010 až 2014 sa uvádza, že jedným z cieľov vlády je zabezpečenie ochrany a rozvoja štátneho jazyka a posilnenie, postavenie štátneho jazyka ako nástroja komunikácie a integrácie v spoločnosti v súlade so zásadami ne diskriminácie. Som rád, že si vláda stanovila aspoň deklaratívne takýto cieľ, ktorý hovorí o tom, že štátny jazyk je potrebné chrániť a rozvíjať, že existujú dôvody na jeho ochranu a rozvoj. Nie som si však istý, že si je vláda vedomá toho, že je potrebné, všestranné aj legislatívne posilnenie, postavenie štátneho jazyka ako nástroja komunikácie a integrácie. Posilnenie logicky je potrebné preto, lebo došlo, dochádza, resp. hrozí, že naďalej bude dochádzať k oslabovaniu postavenia štátneho jazyka ako nástroja komunikácie a integrácie. Vo svete a v prírode je to zariadené tak, že čo sa používa, precvičuje, to rastie, posilňuje sa. Naopak, čo sa nepoužíva, neprecvičuje, to postupne chradne, oslabuje sa. A tak je to aj s jazykom. V dôvodovej správe k novele sa okrem iného uvádza, že vzťah štátneho jazyka a jazykov národnostných menšín je zabezpečený tak, aby povinné používanie štátneho jazyka nevylučovalo uplatňovanie jazykov menšín, a aby sa popri štátnom jazyku umožnilo príslušníkom národnostných menšín v tých obciach, kde žijú v dostatočnom počte, v dostatočnom počte primerane používať svoj materinský jazyk v základných oblastiach verejného styku. Vážené dámy a páni, toto je opis ideálneho stavu, ale musím vás upozorniť, že sú regióny, kde to takto vôbec nefunguje. Menšinový jazyk sa má používať a rozvíjať popri, zdôrazňujem, popri štátnom jazyku. V každodennej praxi sa však na národnostne zmiešanom území často štátny jazyk vôbec nepoužíva. Mám skúsenosti, že napríklad pacientom v čakárni sestričky podávajú informáciu len v jazyku národnostnej menšiny. To, že medzi pacientmi sú aj občania, ktorí jazyk menšiny neovládajú, jednoducho mnohým neprekáža. A deje sa to v obciach, kde je percento zastúpenia občanov slovenskej národnosti nad dvadsať, nad tridsať, ba aj nad štyridsať percent. Odsek 3 čl. 34 Ústavy Slovenskej republiky hovorí o tom, že výkon práv občanov patriacich k národnostným menšinám a etnickým skupinám nesmie viesť k ohrozeniu zvrchovanosti a územnej celistvosti Slovenskej republiky a diskriminácie jej ostatného obyvateľstva. Vážené poslankyne, poslanci, doprial by som vidieť vašich voličov, ktorým sestrička zatvorí dvere pred nosom skôr, ako sa dozvedia obsah informácie od niektorého z ochotných prítomných pacientov. Nedorozumeniu by nedochádzalo, keby sa v praxi skutočne používal menšinový jazyk, popri štátnom. Rovnako sú prípady, keď po meste chodia turisti, ktorí sa medzi sebou rozprávajú po slovensky alebo po česky a neúspešne sa snažia dozvedieť, čo má symbolizovať pamätná tabuľa, akej udalosti sa týka, keďže text na nej je iba v menšinovom jazyku. Mnohí si tak neurobia objektívny názor o meste, kde možno žili aj ich predkovia. V Komárne a v mnohých obciach a mestách na juhu Slovenska si časť ľudí myslí a podľa toho sa aj správa, že nástrojom komunikácie a integrácie je maďarčina. Keby sa na tomto území jazyk menšín používal popri štátnom jazyku, nebol by dôvod dnes prerokúvať novelu zákona o štátnom jazyku. Ide o to, aby  sa v praxi dosiahlo to, čo je obsiahnuté v ods. 1 a ods. 2 § tohto zákona, t. j., že na území Slovenskej republiky je štátnym jazykom slovenský jazyk, a že má prednosť pred ostatnými jazykmi používanými na území Slovenskej republiky. Používanie ostatných jazykov, či už jazykov menšín, liturgických jazykov, prípadne iných cudzích jazykov upravujú osobitné právne normy. Aká absurdná situácia vládne na juhu, dokazuje aj reakcia na výsledky volieb primátora Komárna. Denník Új Szó vychádzajúci v maďarčine straší obyvateľov, že baštu maďarstva na Slovensku dobil Slovák, pritom je to rodák z juhu, matku má Maďarku a sám, samozrejme, dokonale hovorí po maďarsky. Ale patrí k tým, ktorí uznávajú Slovenskú republiku, jej zvrchovanosť a rešpektuje zákony, vrátane zákona o štátnom jazyku. Alebo vari to, že svoje deti dal do slovenskej školy znamená, že je podradný občan? Nám, ktorí kritizujeme túto novelu, teda nejde o potláčanie menšinových jazykov, ale považujeme za dôležité, aby sa nepripustilo vypúšťanie, vynechávanie, nepoužívanie štátneho jazyka vo verejnom živote na území Slovenskej republiky. Avšak ako som už povedal, na Slovensku sa to deje. Často sa na tom aktívne podieľajú aj niektorí poslanci, ktorí sedia v týchto ľaviciach. Dobre si uvedomujú, že ani im, ani ich spoluobčanom, ktorí nedodržiavajú zákon o štátnom jazyku, postihy nehrozia a rovnako im ani nik nezabezpečí, aby sa nezákonne akty z minulosti uviedli do súladu so zákonom. Vyše dvadsaťročné skúsenosti z ponovembrového obdobia na území južného Slovenska ma oprávňujú tvrdiť, že bez účinných sankcií sa nepodarí zastaviť trend postupného oslabovania používania štátneho jazyka na slovenskom území, kde žije aj maďarská menšina. Zvlášť nebezpečný je fakt, že mnohí absolventi škôl s vyučovacím jazykom maďarským sú veľmi slabo pripravení pre uplatnenie sa v živote v rámci Slovenskej republiky. V tomto smere by som od kolegov maďarskej národnosti očakával aktivity aj iniciatívu, aby hľadali spôsob ako sa priblížiť k väčšinovému národu a ostatným menšinám, ktoré problémy s komunikáciou v štátnom jazyku nepociťujú. Vzájomné zbližovanie sa Maďarov s ostatnými obyvateľmi Slovenska sa predsa nemôže diať tak, že sa všetci obyvatelia musia naučiť po maďarsky. Pri súčasnom trende by sa tak mohlo diať v obciach nad 10, 5 či nebodaj 3 % obyvateľov národnostnej menšiny. Vážené poslankyne, vážení poslanci... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)