R. Rafaj, poslanec: (2009-04-16):
Je zaujímavé, že práve zo strany tých, ktorí kritizujú, myslím súčasnej opozície, vzišlo už niekoľko návrhov na nepokračovanie prerokovania tohto zákona a je paradoxné, že práve v roku 2000, pokiaľ si spomínam, ministerstvo kultúry prijalo významný dokument, z ktorého môže čerpať aj súčasný rezort. Ďalej, v tom istom roku, v roku 2000 bol prieskum Mediálneho informačného centra, bolo to v septembri 2000, ktorý zistil, že organizovanie a prikazovanie v oblasti používania štátneho jazyka sa občanom neprieči. Takže tí, ktorí sa odvolávajú na vedomie občanov, sa zrejme neoboznámili s verejnou mienkou. Pretože väčšina ľudí si uvedomuje potrebu ochrany hodnoty štátneho jazyka, pretože ju prirodzene považuje za civilizačnú hodnotu. Podobne ako v Rakúsku, kde nemčina plní dokonca nadnárodnú funkciu, podobne ako v Nemecku, v Slovinsku, vo Francúzsku je dokonca Najvyššia rada francúzskeho jazyka, atď. Môžeme spomenúť ešte Írsko, Nórsko, Belgicko, Portugalsko, dokonca Španielsko, kde je veľmi silná jazyková menšina. Pokiaľ sme hovorili o Francúzsku, že vraj nemá menšiny jazykové, neviem. Ja viem, že tam majú bretónčinu. A tak je veľmi dôležité povedať, že neuznávame podobne ako v Poľsku, ale používajme presné termíny, dámy a páni. A podobne by som poprosil kolegov, keby hovorili nielen A, ale aj B v prípade medzinárodných noriem. Preambula Európskej charty regionálnych a menšinových jazykov veľmi jasne hovorí o účele prijatia tejto normy. Je to pre vymierajúce a ohrozené jazyky. Prosím vás, povedzte mi, ktorý jazyk niektorej z oficiálnych menšín uznaných v zákone je ohrozený alebo vymierajúci. Ja taký na Slovensku nepoznám. Neviem. Nie je taký. Takisto by som poprosil, keby ste si všimli citáciu, ktorá je v preambule. Hovorí o potrebe ochrany jazyka menšín, ale za podmienky používania a učenia sa, potreby učenia sa oficiálneho štátneho jazyka. To sú veľmi dôležité podmienky, ktoré medzinárodné spoločenstvo dalo, pretože si rovnako uvedomuje potrebu štátnej, občianskej, spoločenskej integrity. Na toto sa, bohužiaľ, zabúda. Ale nezabudla na to Ústava Slovenskej republiky. Článok 34 bod c) rovnako zdôrazňuje, že používanie jazykov menšín, o ktorých ale v tomto prípade vôbec nehovoríme, to je len otázka diskusie, pretože to zaznelo a ja cítim potrebu dať istú informáciu na pravú mieru. Rovnako, takmer totožne cituje preambulu: „nesmie sa to diať na úkor štátneho jazyka“. Bohužiaľ, ďalšie prieskumy, ktoré máme predovšetkým z južného Slovenska, ale aj zo škôl, hovoria o nedostatočnosti ovládania spisovného jazyka, o nedostatočnom porozumení. (Hlasy z pléna.) Ja tam zahŕňam, pán poslanec, aj slovenské školy. Áno, máte pravdu, bohužiaľ. Takže, ak Francúzi cítia potrebu založiť si dokonca vlastnú medzinárodnú televíznu sieť na úrovni CNN, pretože chcú šíriť frankofónnosť, nuž, prečo by Slovensko, ktorého kultúra sa začala, myslím, písomná kultúra sa začala zo zvláštneho dôvodu až štvrtým evanjeliom zo štyroch synoptikov, Evanjeliom svätého Jána – „Na počiatku bolo slovo. A to slovo bolo u Boha a Boh bolo slovo.“ Čiže vierozvestci, ktorí prišli na Slovensko, nepreložili prvého synoptika, ale až štvrtého, svätého Jána, pretože sa potrebovali alebo cítili potrebu prihovoriť sa Slovákom práve tým, čo je im najbližšie – slovo. A preto je tu takýto dôraz, takáto diskusia, ktorú vítam k návrhu zákona o štátnom jazyku. Ja verím, že sme si vzájomne porozumeli o potrebe prijatia tejto normy. V mene Slovenskej národnej strany ďakujem predkladateľovi, že predložil normu, ktorá, pokiaľ sa nemýlim, je aj v programovom vyhlásení vlády, ktoré sme schvaľovali v tejto snemovni. Ja dúfam a pevne verím, že v druhom čítaní sa nám podarí vycizelovať takú normu, ktorá bude skutočne moderná, flexibilná a potrebná, nikoho nediskriminujúca, ale občanov Slovenskej republiky spájajúca. Ja vám ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)