P. Gabura, poslanec: (2008-09-16):
Nedávno sme smútili za 42 vojakmi, čo zahynuli v lietadle, keď sa vracali domov z misie. Dali sme im postaviť v Maďarsku pomník. Je to naozaj pekné spomenúť si na zomrelých, ale rovnako nie je asi pekné nechať zabíjať nevinné deti. Denne nie desať, nie štrnásť ako v Chorvátsku, nie 42 ako našich vojakov v Maďarsku, ani nie 420, ale 14 200 ročne. A to si hovoríme ľudia? My všetci sme za to zodpovední. Ešte pred sto rokmi mohol pán sedliaka voľne zabiť, kedy sa mu zachcelo. Dnes je to vražda a musí za to do väzenia. Spoločnosť urobila predsa úžasný vývoj. Ale nemôžeme sa zastaviť. Zabíjať svoje nenarodené deti je zločin. Veď aký je to rozdiel, či niekto zabije 35-ročného, 20-ročného, 10-ročného alebo 5-ročného človeka? Podľa zákona žiadny. Aj ročného, aj novorodenca zabiť je podľa zákona vražda. A šesť mesiacov pred tým, to je nič? To je normálne? O tomto je tento zákon. O poľudštení tejto spoločnosti. Čo nám hovorí veda na počiatok ľudského života? Nový život vzniká počatím, teda splynutím otcovskej a materskej pohlavnej bunky a vytvorením blastocysty. Ľudský plod je človekom od počatia. Tehotná žena nikdy nehovorí o embryu alebo o plode pod svojím srdcom. Vždy len o dieťati. Prenatálne dieťa nie je navyše nejakým pasívnym partnerom v tehotenstve, ale veľmi aktívnym a vnímavým pasažierom v maternici. Vedie s matkou neprestajný dialóg na rôznych úrovniach – fyziologickej, psychologickej, duchovnej a sociálnej. Rád používam informácie z rozhovoru, ktorý pred časom bol zverejnený v denníku Pravda s pánom profesorom doktorom Petrom Freyberghom, gynekológom, pôrodníkom, psychológom a psychiatrom. Citujem: „K správnemu pochopeniu vývoja nenarodeného dieťaťa je veľmi dôležité pochopiť priebeh komunikácie. Spočiatku ide o biochemické signály a zmyslovú komunikáciu, neskôr aj psychickú interakciu na nevedomej a podvedomej úrovni. Jedná sa o rôzne podprahové signály. Napríklad želania matky a otca mať syna sa dostávajú týmito cestami aj k prenatálnemu dieťaťu. A ono to cíti, a keď sa narodí ako dievča, môže mať z toho traumu, lebo vie, že mala byť chlapcom. Nie je vylúčené, že to má vplyv dokonca na sexuálnu identitu. Prenatálne dieťa v maternici sa učí. Keby sa neučilo, tak by nežilo. Prenatálne obdobie totiž nepredstavuje pre dieťa len obdobie rastu, ale aj čas adaptácie. Je to obdobie prudkých hormonálnych zmien v organizme matky a dieťaťa, ktoré sa každú chvíľu musí  prispôsobovať novej situácii. Aby sa mohlo prispôsobiť, musí urobiť skúsenosť. A na to si  musí pamätať. Pamäť je základná podmienka prežitia. Čo si prenatálne dieťa zapamätá, to sa mu vráti v dospelosti v snoch alebo v stavoch zmeneného vedomia.“ A tak sa dostávam vlastne k priamym dôvodom, prečo legislatíva nemá za žiadnych okolností podporovať ukončovanie života nenarodených detí. Konštatuje to aj Ústava Slovenskej republiky – život je hodný ochrany pred narodením a svedčia o tom aj viaceré skúsenosti ľudí, ktorí túto trpkosť majú za sebou. Sám som bol pri narodení mojich detí v čase tehotenstva manželky svedkom toho, ako nás lekári presviedčali, že už máme dosť detí, vtedy sme mali len dve, že nám ochotne vykonajú ukončenie tehotenstva a že ma sterilizujú. Vrcholom všetkého bol prístup, ktorý stresoval moju manželku pri očakávaní deviateho dieťaťa. Uvediem vám, ako si počínali odborníci viazaní Hippokratovou prísahou. Najprv, a to v prvom mesiaci tehotenstva mala manželka ukončiť tehotenstvo interrupciou pre jej vek. V tom čase mala 42 rokov. Potom sme v druhom a treťom mesiaci počúvali, že sa nám narodí dieťa mentálne a fyzicky postihnuté a nutné je urýchlene vykonať interrupciu. Napokon celá diagnóza bola tehotenská cukrovka a dieťa – dcérka sa nám narodila donosená a zdravá. Lekárske prostredie nás, priatelia, nepovzbudilo k prijatiu života, ale k jeho odmietnutiu. Mnohokrát predpovede zdravotných problémov neboli pravdivé, a tak som nadobudol presvedčenie, že nie chrániť a bojovať za život bola priorita lekárskeho prostredia, ale jeho ukončenie. My sme odolali. Odmenou nám je deväť zdravých detí, z ktorých väčšina má svoje rodiny. A napriek tomu, že sociálna situácia, v ktorej sme žili, nebola najideálnejšia, ale povedzme si, kedy je úplne ideálna, môžem skonštatovať, že naše deti nepociťovali ani chudobu, ani diskvalifikáciu spoločnosti preto, že sú z početnej rodiny. Práve naopak, súrodencov vnímajú ako dar, ktorý hocičo materiálne nevie nahradiť. Rodina sa dnes musí veľmi úzkostlivo chrániť proti narušeniu a rozbitiu zvonka. Vieme, že 80 % našich občanov sa hlási ku kresťanstvu, podľa ktorého je formálna, vedomá a dobrovoľná, a nie iba materiálna spolupráca pri potrate ťažký hriech. Legalizácia umelých potratov je aktívnou kolaboráciou na tomto zločine, lebo poslanci tak schvaľujú vraždu bezbranného dieťaťa za legitímnu možnosť a odobrujú jeho konanie. Katolícka cirkev trestá tento zločin proti ľudskému životu kánonickým trestom exkomunikácie samým činom spáchania deliktu. Nezabiješ je dogmou cirkvi, ktorej odmietnutie robí z katolíka odpadlíka, teda heretika. Pápež minulý rok poukázal na to, aby takýmto verejným heretikom nebola udelená eucharistia. Cirkev tým nemieni zužovať oblasť milosrdenstva. Zdôrazňuje závažnosť spáchaného zločinu a nenapraviteľnú škodu spôsobenú bezbrannému neviniatku, jeho rodičom a celej spoločnosti. Len pred necelými 140 rokmi bola v poslednej európskej krajine zrušená legalizácia otrokárstva, ktorá upierala právo na život neplnohodnotnému človeku – černochom a Indiánom. Dnes je za neplnohodnotné považované dieťa pred narodením. Štát, ktorý dovoľuje umelé potraty, sa správa ako štát dovoľujúci otrokárstvo. Napokon otrokári argumentovali rovnako ako dnešní potratári: Kto nechce, nemusí si kupovať otroka, ale nezasahujte do súkromia tým, ktorí si ho chcú kúpiť. Nechajte to na ich slobodné rozhodnutie. Interrupčný zákon zaobchádza s nenarodenými deťmi ako so súkromným majetkom ženy. Ústavný súd Slovenskej republiky odobril toto neľudské zaobchádzanie podobné tomu voči otrokom. Aj tí boli odkázaní na milosť a nemilosť otrokára. Ústavní sudcovia, ktorí zakotvili otroctvo ako ľudské právo, boli neskôr na hanbu celým dejinám. Tak sa budú hanbiť aj dnešní obhajcovia legálneho potratu pred budúcimi generáciami. Na Slovensku každý deň zomrie v priemere takmer 45 detí chirurgickým potratom. Dnes sú populárnejšie metódy, ktoré zabíjajú počaté embryo chemicky. To je jeden z mechanizmov účinku všetkých foriem hormonálnej a núdzovej antikoncepcie. Nárast počtu užívateliek antikoncepcie však nesúvisí so znížením počtu potratov na Slovensku. Užívanie antikoncepcie je oveľa vyššie a neustále narastá napríklad vo Švédsku či Španielsku, kde zároveň stúpa počet potratov. Ďalším príkladom je nárast počtu potratov vo Veľkej Británii, kde je antikoncepcia dostupná úplne zdarma. Markantný pokles počtu potratov za posledných osem rokov súvisí s tým, že na Slovensku máme dlhodobú diskusiu o zákaze potratov. Podobný vývoj je aj v Chorvátsku. V Poľsku sa počet potratov rapídne znížil hneď, keď sa začala diskusia o ich zákaze, teda ešte pred ich zákazom. Samotný zákaz potratov je však najlepšou metódou, ako radikálne znížiť počet potratov a zachrániť čo najviac životov. Najväčšia skupina žien podstupujúcich potraty, ako spomenula kolegyňa Mušková, sú 30-ročné, vydaté s dvoma deťmi. Okolie im priamo alebo nepriamo odmietlo pomoc, sú pod tlakom nestratiť druhý plat v rodine či istú životnú úroveň, no i riskovať rozpor s manželom. Pritom najviac potratov podstupujú vyššie vzdelané ženy v bohatších regiónoch. Na Orave máme najnižšiu potratovosť. Teda nie sociálne podmienky, ale sebeckosť okolia sú dôvody na potrat. Jediným liekom na tento tlak prostredia, ktorý akceptuje potraty, je zákaz. Okolie bude musieť pomôcť žene postarať sa o dieťa alebo ho dať na adopciu. Slovensko sa nikdy nemalo tak dobre, ako sa má dnes. Nie je teda dôvod, aby sme sa nevedeli postarať v našich rodinách o nečakane počaté dieťa. Interrupcia často poskytuje žene rýchlu úľavu v problémoch a oneskorené utrpenie. Následky interrupcie môžu zahrnovať vinu, depresiu, žiaľ, hanbu, sebanenávisť, nespavosť, hnev a agresivitu u oboch rodičov a súrodencov. Následne po interrupcii ostatné deti v rodine môžu zažívať depresiu, posadnutosť malými deťmi alebo poruchy spánku, alebo stravovania. Veľmi často žijúce dieťa sa identifikuje s potrateným súrodencom. Odborné štúdie potvrdzujú tieto zdravotné dôsledky interrupcie pre ženu. Vymenujem vám ich: vysoký nárast rakoviny prsníka, krčku maternice, vaječníkov a pečene, perforácia maternice, rozdrvenie krčku maternice spôsobuje krvácanie, horúčky a infekcie, sterilita. Infekcie sa objavujú pri 30 % interrupcií. Následné mimomaternicové a vajcovodové tehotenstvá kvôli zjazvenému tkanivu. Potraty a predčasné pôrody v následných tehotenstvách, postinterrupčný syndróm – od depresií až  k samovražde. Potratár sa môže stať odcudzeným, neschopným cítiť akékoľvek emócie a neschopným užívať blízke vzťahy alebo dlhodobé šťastie. Môže skôr hľadať rozptýlenie namiesto zmysluplného života, čo skončí v posadnutostiach a v závislostiach. Taktiež partneri a deti potratárov môžu vykazovať symptómy depresie, úzkosti, porúch učenia a psychosomatických chorôb. Stáva sa, že pri potrate deti prežijú. V Británii je to štatisticky vyčíslené, sú to 4 deti zo 100 potratov. V Spojených štátoch amerických prijali zákon, ktorý prikazuje lekárom zachrániť dieťa, ktoré sa nepodarilo potratiť. Vážení priatelia, odkedy tu vystupujem, boli vykonané ďalšie interrupcie. Väčšina tých malých tiel je teraz v odpadových košoch. Na tých istých oddeleniach, kde sa deti rodia, kde ich zachraňujeme v inkubátoroch, iné deti zabíjame. Lebo sú nechcené? Každé dieťa niekto chce. Veľa neplodných párov čaká roky na adopciu novorodeniatok. Chcú im poskytnúť lásku a starostlivosť, lebo sú tie deti ešte menšie a vo vývoji. Ani novorodeniatko nie je plne vyvinuté. Nemá sexuálne orgány či lebečnú kosť plne vyvinutú. Od počatia až po smrť sme všetci vo vývoji. Interrupcia nikdy nedáva zmysel. Aspoň nie pre zdravý rozum. Z odborného hľadiska je jasné, že niet takej choroby u ženy, pre ktorú by muselo byť dieťa zabité skôr, než sa začne s jej liečbou. V každej situácii sa lekár má usilovať o záchranu dieťaťa, ako i jeho matky. Keď dieťa predpokladane zomrie pri liečbe choroby matky alebo pri záchrane jej života, ako napríklad pri mimomaternicovom tehotenstve, toto nie je umelý potrat dieťaťa. Dokonca bývalý prezident najväčšej siete potratových kliník a najväčšej potratovej loby vo svete Americkej federácie plánovaného rodičovstva Alan Guttmacher potvrdil, že, citujem, „dnes je možné temer pre každú pacientku, aby prežila tehotenstvo, ak netrpí takou vážnou chorobou, ako je rakovina alebo leukémia, a ak áno, tak potrat by pravdepodobne nepredĺžil a už vôbec nezachránil život matky“. Toto potvrdzujú ďalší americkí, ale aj slovenskí lekári. V prípade znásilnenia musíme brať do úvahy prenatálne dieťa, ktoré skutočne za to nemôže a v žiadnom prípade nesmie byť usmrtené. Potrat je ďalším násilím v tele ženy po znásilnení. Každý z nás môže zo dňa na deň prísť o zdravie či kvalitu života, a to nie je dôvod, aby sme ho zabili či po narodení, alebo pred. Nie sme pánmi nad životom a smrťou a máme všetci právo zomrieť prirodzenou smrťou, aj neočakávane počaté dieťa či postihnuté dieťa. Nikto nemá právo siahnuť inému na život okrem sebaobrany. A toto nevinné dieťa nie je za žiadnych okolností útočníkom. Počul som argumentácie, prečo nie tento návrh zákona. Od 15. 4. 2008 je pripravený návrh novely zákona o umelom prerušení tehotenstva z dielne ministerstva zdravotníctva, ktorý rieši problematiku interrupcií. Tak si povedzme pár slov, aký je tento návrh. Na oživenie: môj návrh chráni akýkoľvek ľudský život od jeho počatia. Návrh ministerstva zdravotníctva má zachovať doterajší stav a zvýšiť stupeň právnej sily, t. j. umožniť žene z genetického dôvodu umelo prerušiť tehotenstvo do 24. týždňa jeho trvania. Teda zabíjať choré nenarodené deti. Nacisti vyhlásili za neplnohodnotných postihnutých: „sú nižší ako akékoľvek zvieratá“ a je lepšie, keby sa nenarodili. Ako sa môžeme nekriticky uchýliť k takémuto falošnému súcitu, že pre ich vlastné dobro sa zbavujme nevhodných. Berieme život počatým deťom čo i len s 10-percentnou pravdepodobnosťou genetickej chyby, postihnutým, ale i zdravým. S takýmto postojom tu budeme čoskoro legalizovať zabíjanie postihnutých detí do 12 rokov na žiadosť ich rodičov, ako je to v Holandsku a práve sa to chystá v Belgicku. Takýto program eutanázie, hoc len do troch rokov a tiež bez súhlasu rodičov spustil Hitler predtým, než začal s koncentračnými tábormi. Celkom 250-tisíc dospelých postihnutých bolo usmrtených v akcii T4. A koľkí sa klaňali nacizmu? Aj v tom čase verejná mienka bola úplne zideologizovaná ako neskôr v čase komunizmu. Dnešní ideológovia vedú vojnu cez médiá proti nevinným životom a ženám. Táto genocída vyhovuje dnešnej spoločnosti, ktorá sa usiluje o maximalizáciu užívania si voľného sexu bez dôsledku starania sa o dieťa, ktoré sa môže z neho počať. Aj holokaust bol akceptovaný, lebo Židia a postihnutí prekážali budovaniu ríše. Komunizmu zas prekážali ináč zmýšľajúci, tak ich poslali do gulagov. Keď Indiáni prišli do cesty kolonizácii Ameriky, boli označení za podľudí. Podobne to bolo s Afroameričanmi, ktorí vyhovovali našej kresťanskej civilizácii ako lacná pracovná sila, preto legálne otrokárstvo prežívalo dlhé storočia. Zdá sa, že dejiny sa neustále opakujú a my sa nikdy nepoučíme. Len ľudia pokorní s otvoreným srdcom stále sledovali učenie Krista. A tí študovaní odmietajú jeho múdrosť. Slúžia zlému, ktorý je otcom lži. Tak dnes prekrucujú, že ide o právo ženy na svoje telo, na svoje súkromie. Pri potrate žena vystavuje riziku svoje telo a ničí život – telo druhého. V jej tele sa predsa vyvíja nový človek, pritom to môže byť človek iného pohlavia, takže to už nie je jej ženské telo. Ani rodič nemôže siahnuť na život dieťaťa, hoci by sa to stalo v súkromí jeho domova. Takéto súkromné násilie je zakázané a prísne trestané. Nikomu ani len nenapadne, aby rodičia mali možnosť voľby dieťa utýrať alebo sa oňho starať. Alebo aby taká možnosť bola v prípade znásilnenia či vraždy. Aj tie sa predsa dejú, ale preto ich nelegalizujeme. Vždy sa nájdu ľudia, ktorí porušia zákon, tak je to i pri zákaze potratov. Zákon má úlohu formovať svedomie, a preto musí jasne ohraničiť, kde dochádza k násiliu na druhom človeku. Zákony hovoria ľuďom, čo majú robiť celý čas. Máme zákony proti zneužívaniu, krádeži, podvodom a tak ďalej. Terajšia legislatíva dáva žene nespravodlivú možnosť zabiť, na čo nikto nemá právo. Od momentu počatia, keď začína život nového človeka s genetickou informáciou odlišnou od matkinej a kontinuálnym samospúšťacím vývojom, tomuto človeku začína plynúť právo na život. Pri potrate je porušené právo dieťaťa na život. Toto právo je tu od momentu vzniku života a parlament nemá kompetenciu ho poprieť, jeho povinnosťou je toto základné ľudské právo uznať. Tehotenstvo len dočasne obmedzí ženu v pohodlnosti na deväť mesiacov. Predsa nevinný život je hodnejší ako deväť mesiacov pohodlia. Právo zabiť nenarodené dieťa nemá žiadna žena. Nenarodený však nemá rovnosť pred zákonom, keď ho ten nechráni pred násilím. Právo na život nezávisí od veľkosti či veku, a preto uznať viac práv nenarodeným v poslednom trimestri alebo v prvom trimestri je účelový zločin. Toto urobil Ústavný súd. Navyše svojím rozhodnutím spôsobil právny chaos. Stanovil, že určovať časové hranice legitímnosti umelého potratu v prípade genetickej chyby plodu, zdravotný stav teda má Národná rada Slovenskej republiky. Súd však neskúmal ústavnosť stanovenia hranice legálneho umelého potratu pre iné zdravotné dôvody vo vyhláške. Existujú totiž tri kategórie zdravotných dôvodov. Jedna je genetická. Je však jasné, že hranice určené vyhláškou aj pre ďalšie dve kategórie sú rovnako protiústavné a súd by ich vyhlásil za neplatné. Výsledok rozhodnutia Ústavného súdu Slovenskej republiky teda môže viesť k legalizácii potratu do pôrodu pre rôzne zdravotné dôvody, ktoré zahŕňajú dokonca aj psychické zdravie ženy. Po uplynutí lehoty stanovenej Ústavným súdom  Slovenskej republiky existuje právne vákuum a neistota o tom, či je počaté dieťa s pravdepodobnosťou genetickej chyby chránené zákonom, alebo nie je chránené. Toto sú silné dôvody, prečo interrupčný zákon je zlý, morálne a ústavne nevyhovujúci. Žiadne plátanie mu nepomôže. Už počujem protiargument, že ak by sme zakázali umelé potraty, tak ženy budú chodiť za ním do zahraničia. Pozrime sa však do Írska, kde sú umelé potraty zakázané a naozaj Írky chodia na potraty do Británie alebo na holandské lode pri írskom pobreží. Nečudo, keď reklamná kampaň britských potratových kliník v Írsku dostala zelenú, pretože podľa Európskeho súdneho dvora umelý potrat je v úvodzovkách služba, ktorá má mať slobodu pohybu v rámci Európskej únie. Medzinárodný tlak pôsobí aj na ženy, ktoré hľadajú cestičky, ako obísť zákon. Slovenský a český zákon však nedovoľuje potrat napríklad Poľkám, pokiaľ tu nemajú trvalé bydlisko alebo aspoň päťročný pobyt. Odpovedzte mi, prosím, ak napríklad v niektorom štáte sa legalizuje pedofília, legalizovali by sme ju na Slovensku takisto, aby naši pedofili nemuseli cestovať tak ďaleko? Pozrime sa na Britániu, ktorá ma dokonca zákon proti svojim občanom cestujúcim za detskou prostitúciou do Thajska. Takže je to vec politickej vôle prijať spravodlivé zákony a zabezpečiť ich vykonateľnosť, aby boli slabí ochránení. Je na nás pripraviť zákony, ktoré ochránia nevinných a odradia ženy pred takýmto neľudským skutkom. Je extrémizmom nazývať potrat ľudským právom. Je na nás sa rozhodnúť, či chceme na našom území tolerovať takéto násilie, genocídu, alebo budeme žiadať jej zastavenie, zákaz  a stopnutie jej financovania. Môj návrh zákona netrestá ženy, ktoré sú pod strašným tlakom. Žiada však potrestanie pre potratárov, ktorí sú agentmi dnešnej potratovej genocídy. A toto je neprípustné. Pre vykonávanie potratov sú podobne v Poľsku zatknutí gynekológovia. Nelegálne potraty totiž spravidla vykonávajú odborníci. Takto to bolo aj v čase, keď potraty boli zakázané, čo podopiera aj vyhlásenie Mary Calderone, medicínskej riaditeľky Plánovaného rodičovstva, dnes najväčšia sieť potratových kliník na svete, v Americkom žurnále verejného zdravia v roku 1960, citujem: „Deväťdesiat percent nelegálnych potratov sa vykonáva lekármi.“ Je známym faktom, že odhady nelegálnych potratov sú preháňané, čo priznal aj bývalý potratár doktor Bernard Nathanson, ktorý bol kľúčovým v presadzovaní legálnych potratov v Spojených štátoch amerických. Neviem si predstaviť, vážení kolegovia, desať zabitých detí a už vôbec nie sto. Čo potom 14 200? Veď to je celé mesto. Viete si to predstaviť 14 200 detí – jedno mesto zabijeme, veď to nerobili ani Turci. Ja si  skutočne neviem tú hrôzu predstaviť. Dnes máme možnosť spoločne tú hrôzu zastaviť. Obraciam sa preto na vás s dôverou, že s vašou podporou urobíme hrubú čiaru tejto genocíde na vlastnom národe, ktorá svoju ideológiu presadzuje od čias začiatku 20. storočia v Európe a po celom svete. Jej cieľom je nepochybne zničiť rodinu, vieru v Boha a spoločnosť. Len vtedy sa budú môcť zmocniť svetovlády temné sily. Na toto sa dnes využívajú zákony a medzinárodné inštitúcie, ktoré propagujú potraty ako ľudské právo. Odmietnime, prosím, toto smutné dedičstvo. Umelý potrat je zločin proti ľudskosti, ktorý parlament Slovenskej republiky nesmie odobriť, ak nám svedomie a pamäť ešte neodumreli. Zamyslime sa nad tým, že nám právo na život nikto neodoprel, a preto sme tu dnes. Svojím hlasom rozhodnime o živote tých, ktorých hlas nepočuť. Každá bunka ich tela však volá po živote. Preto, ak sa naozaj usilujeme o demokraciu, počúvajme aj hlasy najmenších členov našej spoločnosti. Ich hlasy môžeme ešte potrebovať vo voľbách v budúcnosti a dozaista aj na poslednom súde. Chráňme si naše deti – našu budúcnosť. Tu nejde o to, v ktorej sme strane. Tu ide o našu budúcnosť. Vidíte, čo sa deje okolo. V Holandsku už majú eutanáziu. Kam to speje? Mladé dievčatá ani nevedia, čo robia, keď idú na interrupciu a dokonca sú často donútené okolím, samy by to asi nechceli. Slovensko môže byť hrdé na svoje kresťanské korene a mravy. Nezabudnite, že na nemravnosť zahynul aj slávny Rím. Prosím, poraďte sa každý so svojím svedomím skôr, ako stisnete dnes hlasovacie tlačidlo. Hlasujte, prosím, za svetlú budúcnosť Slovenska. Pomôžte aj tým mladým, ktorí majú často len nesprávne informácie, tým, ktorí sú donútení. Zachráňte naše dievčatá a ženy od neskorších nekonečných a strašných výčitiek, že zamenili lono života za lono smrti. Ešte raz vás prosím, viem, že máte mnoho povinností a starostí, ale nezabudnite, že každý raz umrieme a budeme stáť pred Pánom života a smrti a skladať účty. Nebude to ľahké pre nikoho, ale určite sa bude pýtať každého z nás, prečo si sa tak rozhodol, keď si mohol pomôcť? Možno práve toto bude rozhodujúce pre vstup do raja. Chcem ešte raz upresniť, že cirkev pokladá človeka od počatia s telom a dušou za úplného a interrupcia je smrteľný hriech a ženie človeka do záhuby. Ďakujem za pozornosť, skončil som. (Potlesk.)