E. Kukan, minister zahraničných vecí SR: (2004-11-30):
Keď porovnám návrhy tých uznesení, alebo tých národných pozícií, ktoré tu boli prezentované zo strany pána Lintnera z ANO a zo strany predsedu Národnej rady pána Hrušovského, stále som presvedčený, že tá pozícia, ktorú navrhuje vláda, je správna, je vyvážená a dáva dobré východiskové pozície pre predstaviteľa vlády Slovenskej republiky na rokovanie Európskej rady. K tým argumentom, ktoré tu odzneli, ja by som s nimi nechcel polemizovať, myslím si, že materiál, ktorý ministerstvo predložilo, je dostatočne široký. Len keď argumentujeme, netreba si už tie veci upravovať tak, aby sme dokázali nejakým spôsobom podporiť svoje argumenty. Chcel by som iba povedať, že Európska komisia členské štáty do ničoho netlačí. Európska komisia je „slúžka“, Európska komisia slúži členským štátom a členské štáty budú rozhodovať bez ohľadu na to, čo odporúča Európska komisia. Toto aby sme si povedali. Je pravdou, že Európske rady, nie Európska komisia, rozhodli pred dvomi a ďalšími rokmi expressis verbis, že na zasadnutí decembrovej Rady v tomto roku Turkom niečo povieme, že im oznámime naše stanovisko. Aké to stanovisko bude, o tom sa bude debatovať v decembri. Hodne sa tu hovorilo o privilegovanom partnerstve. Nuž, priznám sa, že ja dosť dobre tomu nerozumiem, keď máme uznesenie, že odporúča nezačať prístupové rokovania Európskej únie s Tureckom. Bodka. Kde chcete rokovať o privilegovanom partnerstve? Alebo ako? Neviem. Ja si myslím, že to stanovisko, ktoré obsahuje materiál vlády, naozaj počíta aj s takouto alternatívou, pretože tam sa hovorí o tom a zámerne sa hovorí o tom, že nedať záruku, že toto rokovanie skončí prijatím Turecka do Európskej únie. Pán predseda Národnej rady hovoril o tom, že doteraz všetky začiatky prístupových rokovaní znamenali členstvo, nuž my, keď na začiatku hneď veľmi jasne prijmeme zrozumiteľné stanovisko, tak potom toto stanovisko bude platiť a toto budú členské štáty Európskej únie teraz prijímať. Chcel by som iba povedať k materiálu, ktorý je na dnešnom rokovaní, že podľa mňa je pripravený objektívne. Keď sa pozriete na negatíva, o ktorých hovorí, aj opticky sú omnoho dlhšie alebo väčšie ako pozitíva, takže nebol tu nejaký zámer niečo skrývať alebo niečo kresliť naružovo a vládni politici, ktorí túto pozíciu odporúčajú, nijakým spôsobom nehovoria iba o výhodách. To by bolo naozaj nepresné a to by bolo neobjektívne hodnotenie tejto situácie. Takže ja by som naozaj po vypočutí si všetkých týchto príspevkov v rozprave a aj po posúdení tých dvoch iných návrhov národnej pozície Slovenska, predsa len trval na tom a odporúčal Národnej rade prijatie pozície Slovenska takého uznesenia, ako obsahuje materiál, ktorý predložila vláda. Toľko, pán predseda, k tejto otázke. A dovoľte ešte pár slov k iniciatíve prijať uznesenie Národnej rady Slovenskej republiky ku genocíde Arménov. No je to, samozrejme, vaše rozhodnutie, rozhodnutie parlamentu. Dovoľte, aby som sa vyjadril ako minister zahraničných vecí za seba. Budem hovoriť nie diplomaticky, ale „zrozumiteľne“. Myslím si, že toto nie je dobrá iniciatíva. Dejinné tragédie, ktoré sa udiali pred mnohými rokmi, si, samozrejme, treba uchovávať v pamäti a určite si z nich čerpať historické ponaučenia, ale ak sa vnášajú do súčasnej štátnej politiky, tak neviem, či je to vždy rozumné. Hromadné zabíjanie ľudí z rasových, národnostných, náboženských alebo iných dôvodov, ktoré dnes označujeme za genocídu, bohužiaľ, sú alebo boli súčasťou dejín. Príkladmi môžu byť vyvražďovanie domorodého obyvateľstva európskymi kolonizátorskými mocnosťami, priznajme si to, v Afrike, Ázii, v obidvoch Amerikách alebo zverstvá páchané počas mnohých vojen alebo ozbrojených konfliktov. Genocída Arménov patrí bez sporu k najbolestnejším a najkrutejším udalostiam v novodobých dejinách. Nikto historický fakt hromadného zabíjania Arménov nepopiera. Rôznia sa však názory na jeho rozsah, príčiny a stupeň zodpovednosti. Dovolím si tvrdiť, že nestranná historická štúdia o tejto veci nie je k dispozícii. Je množstvo protichodných materiálov vypracovaných buď z pohľadu arménskej, alebo tureckej strany. Je pravda, čo sa hovorí v odôvodnení tohto uznesenia, že niektoré parlamenty, opakujem, parlamenty, nie vlády alebo štáty, prijali uznesenia k tejto otázke, len chcem upozorniť, že to bolo urobené vždy na základe dlhej, dlhotrvajúcej diskusie, kde sa prezentovali rôzne odborné, politické a iné argumenty. Zvyčajne takéto diskusie boli spôsobené arménskou loby alebo to bolo v parlamentoch krajín, ktoré sú známe svojimi dlhodobými antitureckými pozíciami. Neviem, či nás, Slovensko, možno zaradiť do jednej alebo do druhej takejto kategórie. Takže chcem iba povedať, že robiť si nejakú ambíciu robiť sudcu v tejto veľmi citlivej otázke podľa mňa nie je namieste. Ďakujem.