T. Rosová, poslankyňa: (2008-04-10):
Po prvé. Ak by malo ísť o opatrenia, aby mali prax, nenaháňali by sme do praxe aj tých, ktorí majú reálne odrobený možno nielen rok, ale omnoho viac. Ak by malo ísť na druhej strane o nejaké systémové opatrenie týkajúce sa štátnych vysokých škôl, tak by sme rovnako postupovali minimálne aj pri iných štátnych školách v prípade povedzme policajtov alebo vojakov. Ale pozrime sa napríklad na učiteľov. Nevadí nám, že ich púšťame učiť deti často bez toho, aby mali akúkoľvek prax pod dozorom odborných tútorov? Je teda zrejmé, že akokoľvek dobre znejú na prvý pohľad dôvody z vládnej strany, v skutočnosti ide o plátanie dier, o dôkaz bezradnosti a neschopnosti postaviť sa systémovo zoči-voči zdravotníctvu, zoči-voči problému s únikom zdravotníkov do zahraničia a do iných profesií. Vo vzťahu k adeptom magisterského štúdia na zdravotníckych vysokých školách je to nespravodlivé a diskriminujúce. Preto apelujem na kolegyne a kolegov aj z koaličných strán, aby túto nespravodlivosť pomohli svojím hlasovaním odstrániť, ale pomerne netradične dovolím si z tohto miesta aj apel či trošku aj výčitku nielen voči tým, ktorí toto ustanovenie zaradili do zákona. Ako opozičná poslankyňa som totiž bola jednou z tých, ktorí sa úprimne snažili zo všetkých síl argumentovať proti prijatiu novely vysokoškolského zákona, ktorá dnes spôsobuje a ešte bude spôsobovať veľké množstvo problémov. Zarážala ma vtedy pasivita akademickej obce, rektorskou konferenciou počnúc cez akademické senáty. Najmä po tom, akú aktivitu dokázali vyvinúť v predchádzajúcom volebnom období. A preto mám dnes ťažké srdce aj na tých, ktorí sa cítia predmetným ustanovením postihnutí. Pýtam sa, kde boli páni a dámy akademickí funkcionári a kde boli študenti vtedy, keď sa o zákone rokovalo? Nespomínam si na žiadnu ich pripomienku. Neviem  o tom, žeby boli oslovili niektorého z poslancov. Takže, vážené dámy, vážení páni akademickí funkcionári, milé študentky, milí študenti, ak budete ako občania pasívni aj vo veciach, ktoré sa vás bezprostredne týkajú, ťažko môžete očakávať, že to za vás a bez vašej podpory dokáže opozícia. Najmä nie v čase politickej kultúry, akej sme svedkami v týchto dňoch. Hlas a argument opozičného poslanca je na poslednom mieste a arogantná moc dokáže ustúpiť len pod tlakom verejnej mienky. O to s väčším potešením som zaregistrovala aktivitu študentov, na ktorých dopadajú iné chybné ustanovenia novely vysokoškolského zákona, o ktorých tiež hovoril pán poslanec Fronc vo svojej úvodnej reči. Študentov, ktorí sú nespravodlivo diskriminovaní a v podstate vyháňaní zo slovenských vysokých škôl za to, že sú mimoriadne schopní a mimoriadne usilovní. Poviem, ako to beží v praxi. Pred chvíľou som rámcovo o tom hovorila v bode interpelácie, ale skúsim teraz porozprávať konkrétne, ako vysokoškolský zákon trestá za schopnosti a trestá za usilovnosť. Keď sme mali rozpravu k tomuto vysokoškolskému zákonu upozorňovala som na to, že považujem za nesprávne, keď majú platiť denní študenti, ktorí študujú viacero programov. Hovorila som o tom, že sú tým postihnutí práve tí, ktorí namiesto toho, aby sa buď zabávali, alebo si zarábali vo svojom voľnom čase, venujú sa štúdiu. No a dnes sa ukazuje, že nie sú postihnutí a trestaní len jedenkrát tým, že musia platiť za druhý alebo ďalšie programy. Sú postihnutí a trestaní opakovane. Jednak prvotne tým, že musia platiť. Ďalej tým, že im napočítavajú obidva študované programy, čím vychádza teda pri takejto interpretácii zákona, že už v treťom ročníku štúdia prekročili štandardnú dĺžku štúdia a spoplatnia im nie jeden, ale obidva študované programy. To je druhá forma trestu. Tretia. Zároveň z toho istého dôvodu prídu o sociálne štipendium, pretože prekročili štandardnú dĺžku štúdia. Navyše, ak by ste chceli zarobiť na toto všetko a prerušili by štúdium, musia sa zapísať do prerušeného ročníka a tiež by museli platiť za prerušené štúdium v tomto ročníku. Takže sú trestaní opakovane a pýtam sa, kto z nich tu ostane za týchto okolností, keď suma, ktorú musia za každý študijný program platiť je niekoľko desaťtisíc. Prečo teda vyháňame takýchto študentov? Nabádam vás, vážené panie kolegyne poslankyne, vážení páni poslanci, vráťme sa k vysokoškolskému zákonu, otvorme ho a riešme v druhom čítaní aj tieto zásadné problémy, ktoré usvedčujú túto vládu z toho, že nie sociálne blaho, ale látanie dier v rozpočte je jej hlavnou prioritou. Ďakujem za pozornosť.