Kondrót, Maroš, poslanec NR SR (2011-07-01):
Ďakujem pekne, pán predseda, za slovo. Vážený pán predseda, vážený pán minister, vážení kolegovia poslanci a kolegyňa, pán poslanec Osuský, vy ste hovorili o tom, že snáď Grécko už nazrelo, občania snáď niečo začínajú chápať a že v podstate tá luza, ktorá zapaľuje autá a rozbíja výklady, že to nie je typická vzorka toho gréckeho národa. Rád by som tomu veril. Samozrejme, tí, ktorí sú v uliciach, tých 20 000, ktoré robí zle, to sú ľudia, ktorí potrebujú sa chytiť akéhokoľvek konfliktu. Otázka je, či ten zvyšok, či tie milióny obyvateľov, ktoré z lenivosti alebo z niečoho iného nevyšli do ulíc, či už Atén alebo ostatného Grécka, už sú tí, ktorí pochopili, že od zajtra budeme dobrí, od zajtra budeme splácať, platiť dane, od zajtra budeme znižovať svoju spotrebu, ako ste správne hovorili, či Grécko skutočne sa chce vlastnými silami vymaniť z marazmu, do ktorého sa dostalo, o čom, si myslím, spoločne pochybujeme. Ak by bolo pravdou, že nazreli aspoň tie široké masy, tak potom ich politické špičky už mali dávno prezrieť a mali podľa toho konať. Ale to, čo robí parlament a vláda skôr, aj podľa slov ministra Mikloša, pripomína kozmetické úpravy ako skutočne hĺbkové riešenie problému. Problematika spojená s pomocou Grécku zároveň otvára jasnú otázku o ďalšej integrácii do Európskej únie. Náš problém, ktorý máme riešiť, komplikuje situácia, že máme rozhodovať z pozície solidárnych príspevkov, hoci sa jedná o lokálny problém spoločnej meny. Sú to výnosy daní a štandardné nástroje daňovej politiky, ktorá je určená na riešenie vzniknutých problémov. My však máme nástroj solidárnych príspevkov. Aj z toho dôvodu musí byť hĺbka problému dostatočne jasná a na základe ekonomických modelov preložená nielen do reči ekonómov, ale aj do reči vhodnej pre politické rozhodnutie, pretože práve rovina solidárnych príspevkov určuje nutnosť ukázať, kde je obsiahnutá solidarita. Už samotné slovko solidarita u pravicovo orientovanej vlády zrejme blokuje myslenie tohto typu. Ale máme takéto analytické materiály, kde je ukázané, ako princípy solidarity umožňujú politicky správne formulovať rozhodnutie, vôbec k dispozícii, máme k dispozícii dopadové štúdie jednotlivých prediskutovávaných scenárov, či už je to modelová situácia bankrotu Grécka alebo je to model realizácie pomoci? Pre politické rozhodnutie je dôležité vedieť, ktorý scenár nesie so sebou vyššie náklady. A v kontexte zohľadnenia spoločného záujmu eurozóny je potom možné posúdiť individuálny záujem Slovenskej republiky a hľadať zosúladenie týchto záujmov. Diskusia vedená koaličnými stranami v médiách mi pripadá, akoby ministerstvo financií viedol insitný ekonóm, ktorého politika je založená na predaji štátneho majetku, lebo paradoxne minister opakovane tvrdí, že štát je zlým vlastníkom. Od ministra financií dostávame informáciu, že riešenie môže byť len zlé alebo horšie. Debata medzi predstaviteľmi SDKÚ a SaS v médiách, ale aj tu na pôde parlamentu je skôr populistického ako odborného a vecne zrozumiteľného charakteru. Ale ekonomika a zvlášť financie sú o ekonomických prepočtoch so zohľadnením vlastností človeka, či spoločenského vnímania stavu v spoločnosti. Otázku je možné formulovať pomerne jednoducho: Bude strata z poklesu kurzu eura v ekonomike Slovenskej republiky ako dôsledok bankrotu Grécka väčšia ako náš podiel na záchrane Grécka alebo to bude naopak? Pán minister Mikloš sa nechal počuť, že nemá krištáľovú guľu, presne tak, ako nevedel, že bude kurzová strata pri predaji SPP pred desiatimi rokmi. Čo sa teda za tých desať rokov pán minister naučil, keď argumentmi nevie presvedčiť ani svojho koaličného partnera? Načo nás tu zaťažuje koalícia problémami, ktoré nevie vyriešiť na koaličnej rade a ani vo vláde? Skutočne sa pán minister dožaduje mágie krištáľovej gule alebo je vláda schopná využiť nástroje modernej ekonomiky s vecným a politickým riešením problému? Posolstvo tejto koaličnej roztržky je oslabením dôveryhodnosti Slovenskej republiky voči partnerom v EÚ. Nielenže nevieme nájsť zhodu v riešení v koalícii, ale nevieme argumentačne obhájiť ani jedno z prezentovaných stanovísk v koalícii. A potom sa pýtam, ako sa môže Slovenská republika prezentovať v Európskej únii, možno originálnym riešením, keď argumenty nie sú dostatočné ani pre presvedčenie vládnej koalície. Takéto zúfalé výkriky môžu mať len jeden výsledok, a to ďalšiu stratu dôveryhodnosti vlády Slovenskej republiky v orgánoch Európskej únie. Kvalita predkladaných argumentácií koaličnými stranami nemá ani hĺbku, ani odbornosť, spôsob vedenia diskusie nemá politickú kultúru. A je skôr vhodná do priestoru krčmy, a nie ako podklad pre serióznu a dôslednú rozpravu na pôde parlamentu. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)