Osuský, Peter, poslanec NR SR (2019-02-18):
Vážený pán predsedajúci, vážená pani ministerka, vážená snemovňa, pani ministerka, prišli ste, ako hovoríte, pred 18 mesiacmi na ministerstvo, ktoré bolo, jemne povedané, v rozvrate, a to až natoľko, že síce nie z vôle strany, ktorá ho nominovala, ale z vôle koalície odišiel váš predchodca. Jeho exekutívna anamnéza bola známa. Musím povedať, že sa od neho nedalo veľmi čakať nič iné, než to, čo sa dialo. Stal sa takým klasickým bielym koňom svojej strany na ministerstve, a keď toho už bolo moc aj na túto koalíciu, tak odtancoval, keďže k jeho cti treba povedať, že jeho významnou cnosťou je jeho tanečná vybavenosť, na miesto rektora vehlasnej vzdelávacej inštitúcie v Sládkovičove. Zdedili ste teda neľahké pôsobisko. Niektorí, ja som bol skeptický i v súvislosti s tým, kto vás nominoval, dúfali, že budete niečo ako deus ex machina, ktorý spasí to trasovisko, ktoré ste našli. Žiaľbohu, ako išiel čas, tak i my, ktorí sme vlastne pozorovatelia diania, sme zažili Námestie slobody s Akadémiou vied. Keďže tam mám zopár blízkych priateľov, tak som stál medzi nimi, ako bývalý člen akademickej obce Univerzity Komenského, lebo som pokladal za povinnosť stáť za ľuďmi, ako je priateľ Gömöry alebo Karol Nemoga, o ktorých viem, že sú to čestní a statoční ľudia, a to, čomu čelili ste boli vy. Chcem teda povedať, že na tom rováši je toho predsa už niečo pozarezávaného. A keď tu teraz vo vašej obrannej reči po tom, ako Laci Sólymos predniesol text, ktorý ste mu vzorne napísali, a on ho vzorne zarecitoval, ste sa obhajovali rôznymi tvrdeniami, napríklad že taký je zákon, a preto to musí tak byť. A opakovane ste teda hovorili napríklad o talentovanom ítečkárovi, ktorý nemá mramorový palác a milión prevádzkového nákladu. To je pravda. Ale aj ten chlapec na internáte v bloku A na šiestom poschodí má číslo izby, má adresu a existuje. Ak víťazia v míňaní peňazí daňových poplatníkov firmy, ktoré adresu, ktorú uvádzajú, nemajú, tak sú na tom morálne aj inak značne dôverou horšie ako ten chlapec na internáte. Takže ten argument, že oni na začiatku predsa nemôžu mať mramorový palác a Rolls-Royce ako služobné autá, chápem. Ale na druhej strane, a to som hovoril o veci, ktorá mne sa zdá veľmi rozumná a ktorú ste spomenuli, ale ktorá sa nedeje, že je to vraj drahé mať zahraničných posudzovateľov. Fínsko je krajina veľkosti nás, ktorá je v školstve svetelné roky pred nami a ktorá šetrí svoje peniaze, napriek tomu ich však míňa na zahraničných posudzovateľov veľkých aktivít. Ja si neviem predstaviť, že by sa to nevyplatilo, ale neviem si predstaviť, že by zahraničný posudzovateľ odkýval niečo firme, ktorá nemá žiadnu anamnézu, žiadne mená, žiaden tím. To je tak, ani keby sme si kúpili halu, a všetko dali niekomu, aby mohol pestovať thajský box, ale nevieme vôbec, s kým to bude pestovať, nevieme, kto a čo z toho celé bude len preto, že však on nemusí mať na začiatku nič, tak mu to priklepneme. To je smiešne. Jednoducho hovoril som už o tých plazmových vŕtaniach. No za tými ľuďmi asi niečo je. Tí ľudia asi, dobre, už dostali dosť, nedali sme im viacej, v poriadku. Ale čo je za tými spolkami, nejedným, nehovorím, že všetkými, ktorí dostali to, čo dostali? Čo je za nimi za výkon? Aký vedci, aké publikácie, aké úspechy sú za nimi? Robert Mistrík, ktorý, ktorého úspechy vo vede sú neodškriepiteľné, nie nadarmo bol hlavou roka. A to neudelila opozícia, ten titul, nedostal nikdy na svoje výskumy nič, pričom za ním niečo bolo. To je symptomatické v porovnaní s firmami, ktoré vlastnia zavreté hotely. Takže v tomto zmysle, žiaľbohu, a mrzí ma to, ste sa aj vy postupne z deus ex machina zosunuli na ďalšieho bieleho koňa. Na ďalšieho bieleho koňa SNS, strany, ktorá chce určovať iným stranám v Slovenskej republike, koľko majú mať členov, akú majú mať štruktúru, ale keď má sama postaviť v koalícii ministrov, tak ich proste v tej svojej základni nezoženie a zoženie vehlasnú profesorku Lubyovú, členku Akadémie vied, zoženie Gajdoša, generála. Zaboha nezoženie nič z vlastných radov. Nie je to bohvieaké svedectvo. Ale, žiaľbohu, ak by som mohol vystihnúť to pokračovanie toho, čo rozrobil Plavčan, tak to pokračovanie je charakterizovateľné citátom z cudzieho, dnes ako hovoríme, „commitment“ jazyka: „Business as usual,“ biznis pokračuje, ako bol. A, žiaľbohu, tých rôznych háčikov, tých anonymizovaných posudzovateľov, o ktorých sa nemôžme dozvedieť, kto sú, zvláštne, ktorí sa mýlia v sčítavaní a ktorí posielajú písomne a počítačmi rôzne čísla, ktoré sa nejak rôzne ukladajú, a potom stačia na akési udelenie peňazí daňových poplatníkov, jednoducho to nevzbudzuje dôveru. To jednotlivé zlyhanie, ktovie, či jednotlivé, ktovieaké, čo to je za človek, ktorý takto jednotlivo zlyhal. Kde sme ho vzali, kde sme ho vypriadli? V živote by si slušný posudzovateľ zo zahraničia takúto blamáž nedovolil. Takže ako som povedal vo faktickej poznámke, povedali ste pekne, že sme išli do toho, dá sa povedať, so vznešenými ideálmi. A ja opäť zacitujem Viktora Černomyrdina: „Áno, chceli sme, aby to bolo čo najlepšie. A dopadlo to ako vždy.“ A, žiaľbohu, takto to je. Neteší ma to. Keď tu zaznelo to, čo prečítala kolegyňa Remišová, a to, čo je dnes obecne známe, tak sa žiada zacitovať citát z tentoraz iného svetového jazyka, ktorý pochádza z krajiny, ako starý socialistický vtip, ktorú má predseda SNS tak rád a kam chodí takmer ako na klavír, a síce presne vzaté: „Za čem bukvy, vsjo jasno.“ Treba teda povedať, že nestali ste sa deus ex machinom v svojom rezorte. Musím povedať, že, a nechcem radiť, už som to dnes poradil kolegovi Paškovi, že on bol ten minister SNS, ktorý pokrýval tento rezort, no bola tam aj pani Slavkovská a rôzne iné pozoruhodné úkazy, ale treba povedať, že som dneska povedal kolegovi Paškovi, že by to hádam mohol prevziať v rámci koalície, pretože jedna vec je istá, horšie to nebude. Ďakujem.