V. Soboňa, poslanec: (2004-12-14):
Posledne prebehlo v parlamente iniciovanie vyslovovania dôvery ministra, pre pána ministra školstva. Pobúrenie zo strany koaličných strán, ale hlavne KDH bolo veľké, zvlášť keď predseda parlamentu nepostupoval podľa rokovacieho poriadku a sám bol za to ohrozený vyslovovaním nedôvery. KDH reagovalo zaujímavým spôsobom. Prerušilo kontakty s Ľudovou stranou - HZDS a tvárilo sa mimoriadne urazene, pretože sme sa údajne dotkli vlajkovej lode KDH. No je to, no údajne, pretože vlajkové lode KDH, to je termín, ktorý ja nepovažujem za úplne správny, ale prosím, dotkli sme sa vlajkovej lode. Lenže neuveriteľné na tom je to, že my sme neútočili na KDH, my sme útočili na konkrétne osoby, ktoré urobili konkrétne a jasne sformulovateľné chyby pri výkone svojej funkcie, tak pán minister školstva ako aj pán predseda Národnej rady. Nie je predsa možné tolerovať vážne nedostatky u žiadneho člena vlády bez ohľadu na to, z akého je politického hnutia či strany. Veľmi dobre vieme, koho reprezentuje pán minister Kaník, alebo aj teraz si myslíte, že my útočíme proti strane, ktorá ho nominovala do vlády? Alebo v ktorej je členom, pretože nominovala ho iná strana. Nie, my vytýkame nedostatky pánovi ministrovi Kaníkovi a nie jeho materskej strane. Dokonca ja som o tom presvedčený, že aj samotná politická strana by mala zvažovať, kontinuálne zvažovať pôsobenie svojich nominantov hlavne z odborného hľadiska a nič jej nebráni kedykoľvek vymeniť člena vlády, ktorý zjavne preukazuje vážne nedostatky. V prípade ministra práce, sociálnych vecí a rodiny ide však o viac len než o odborné nezvládnutie problematiky sociálnej ochrany občanov Slovenska, pretože pán minister je členom vlády a nie sám rozhodol o tejto reforme, pretože túto reformu musela schváliť aj vláda a dokonca môžem ísť aj ďalej, že minister vlády nemusí byť vinný, môže byť slabý, môže byť nedostatočne pripravený na reformu, môže byť poplatný, ale nemusí byť vinný za prijatie vážnych reformných krokov, pretože vinný je parlament. On prijíma zákony, ktoré definitívnym spôsobom a zásadným spôsobom menia sociálny štandard v tom-ktorom štáte. No ja by som predsa len chcel poukázať na najvážnejšie nedostatky, ktoré ministrovi, pánovi Kaníkovi vytýkam. V prvom rade pripravil také zákony, ktoré bez akejkoľvek historickej legislatívnej previazanosti zavádzajú úplne cudzí systém, ktorý prakticky nie je vyskúšaný nikde vo svete. Už tu celá skupina mojich predrečníkov poukazovala na to, že aj v štáte, kde bol tento systém zavedený ako prvý alebo kde sú jeho autori, ktorí ho pripravili, tento systém nefunguje a že perspektívne pravdepodobne a že už teraz nerieši sociálnu ochranu ľudí uvedeného štátu. Po ďalšie. Pán minister a členovia vlády tvrdia, že dôchodkové zabezpečenie dokáže najlepšie zvládnuť súkromný kapitál. No toto tvrdenie, ak dovolíte, veľmi vážne spochybním, pretože základná vlastnosť súkromného kapitálu je jeho absolútne schopnosť a trvalá snaha sa zhodnocovať, čo je znovu len logické. Bez ohľadu nato, či je zabezpečená sociálna ochrana obyvateľov ktoréhokoľvek štátu na svete, jednoducho, kapitál nemá sociálne cítenie a neberie ohľad na to, či niekto má, alebo nemá, alebo je v biede, alebo je v chudobe. Dôležité je pre kapitál, aby sa zhodnocoval. Pochopiteľne, takto sa budú správať aj všetky správcovské súkromné spoločnosti, pretože inak keby sa správali, bude to pre nich nelogické. Zavádzanie povinného poistenia do kapitalizačného piliera, ktoré tým, že je povinné, zavádza absolútnu možnosť kumulácie, dlhoročnej kumulácie zdrojov v súkromnej spoločnosti bez akejkoľvek - a keď teraz hovorím, že akejkoľvek, som o tom presvedčený, že bez akejkoľvek garancie -, že dávky v budúcnosti budú vymožiteľné. Jednoducho, súkromná spoločnosť si naakumuluje kapitál, naakumuluje zdroje, ak príde čas, keď začne vyplácať dávky, vypočíta si, kedy je ten čas, kedy ešte optimálne môže uhrádzať, a potom jednoducho súkromná spoločnosť môže skrachovať. Pochopiteľne, že vtedy už táto vláda nebude vo výkonnej moci, a preto strach pred takýmto niečím nemusí mať až taký veľký, znovu však poukazujem na riziko pre obyvateľov Slovenska. Pán minister financií sa vyjadril vo svojom predpoludňajšom vystúpení, že vláda bude garantovať solventnosť súkromných správcovských spoločností. Pochopiteľne, že takéto niečo povedal, doslova vláda, nepoužil štát, povedal vláda, samozrejmá vec, že takéto niečo je jasným zavádzaním. Nie je predsa absolútne možné, aby vláda garantovala solventnosť súkromných spoločností a takéto garancie pre roky, o 12 rokov dopredu, do budúcnosti predsa dnes nemôže nikto prevziať, tomu predsa nikto nemôže veriť, že takéto garancie poskytne. V zákone je to uvedené a mne tento stav pripomína, ale veľmi nápadne, keď si ešte spomeniem na spôsob reklamy súkromných správcovských spoločností, mne to veľmi pripomína veci, ktoré sa diali okolo nebankových subjektov. Veď aj to zhodnocovanie dôchodkov môže byť len vtedy také, ako vy hovoríte, ktorí predkladáte alebo ste predložili tieto reformy, ak budú toľkopercentné, natoľko percent zhodnocovanie peňazí, ako to sľubovali nebankové subjekty, veď oni ponúkali 20-percentné, 30-percentné, 40-percentné. No keď vy sľubujete v reklame švajčiarsky dôchodok, tak toľkotopercentné musí byť zhodnocovanie peňazí, ktoré dajú povinne do súkromných správcovských spoločností. Je jasné, že je to nezmysel, je jasné, že je to nezmysel a že to nikdy nemôže byť splnené. Otázka postavenia štátu. Ja som v tomto parlamente už niekoľkokrát poukázal na to. Niet inej inštitúcie, ktorá vie garantovať sociálnu istotu, sociálne istoty a sociálnu ochranu obyvateľov ktoréhokoľvek štátu. Niet takej inštitúcie. Taká inštitúcia môže byť jedine štát a štát je preto vytvorený, štát je preto vytvorený a najmä pre vás, tých, ktorí ste vo výkonnej moci, čo ste všetci, vyhlasujete, že ste kresťania, pre vás by to jasne malo hovoriť, že štát tam hrá absolútne rozhodujúcu úlohu, lebo kresťanská teória štátu hovorí o tom, že treba zabezpečiť možnosť blahobytu pre každého, nerodíme sa všetci rovnakí. Jeden sa rodí slabší, s menšími šancami, iný je silnejší a úloha štátu je, aby toto, aby tieto nerovnosti vyrovnávala. Štát musí zabezpečiť vzdelanie pre svojich, štát musí zabezpečiť zdravie pre svojich obyvateľov, štát je ten, kto musí zabezpečiť podmienky pre zdravie rodiny. Niet inej inštitúcie a už vonkoncom nie súkromný kapitál. A teraz by som sa ešte dotkol úplne základnej otázky, kedy môže byť zabezpečený sociálny systém tak, aby zabezpečil harmóniu spoločnosti, teda aby nezabezpečil len úzkej skupine ľudí, aby žili nadštandardným spôsobom, aby zabezpečil harmóniu. Nemusíme byť všetci bohatí, ale aby neboli biedni, to je dôležité, aby bola vytvorená harmónia v spoločnosti. No je to, vychádza to z tvorby zdrojov. Ak štát nebude napĺňať zdroje, ktoré sa potom môžu presúvať do sociálnej sféry, neexistuje, že vie akýmkoľvek, akoukoľvek špekuláciou, investovaním trikmi na finančných trhoch, neexistuje, že vie zabezpečiť zdroje pre pokrytie sociálnej ochrany obyvateľstva. No a tu narážam na veci, keď sa jednotliví členovia vlády bránia veľmi zaujímavým spôsobom. Ak v niektorej diskusnej relácii bolo povedané pánovi ministrovi financií, myslím, že to pán poslanec Mikuš povedal: „Nemáte dlhodobú hospodársku koncepciu.“ Odpoveď pána ministra bola: „Máme. Nemáte pravdu, máme.“ Ak niekto povie: Nezamestnanosť je 18,9 %. - Nie, nie je to pravda, nezamestnanosť je len 14 %. Ak niekto povie: Nerastú reálne mzdy. - Ale kdeže, štatistický úrad práve teraz vydal, že o 1,8 % rastú. Skrátka, na všetko predstavitelia vlády reagujú neprijateľným spôsobom. Neprijateľným spôsobom, pretože tvrdia niečo, čo je jasné, že tak nie je. Nie je to tak, lebo vieme, že oficiálne výsledky hovoria, že naozaj nezamestnanosť je 18,9 %. A že naozaj reálne mzdy môžu rásť o 1,8 %, ale u úzkej skupiny ľudí. A u ostatných chcete povedať, že u zdravotníkov narástli o 1,8 %, u učiteľov že narástli? Ani sami tomu neveríte. Ak sa pýtame, či zvážili riadne investičnú politiku, ktorú vláda v súčasnosti realizuje, odpovede sú takisto zahmlené a nejasné. Ak hovoríme, že je chyba, ak sa nepodporuje stredné a malé a stredné podnikanie, pretože vo vyspelých štátoch, ktoré majú peniaze aj na sociálne krytie potrieb štátu, ako je napríklad Nemecko, myslím si, že je dostatočne dobrý príklad. Tak hrubý domáci produkt tvorí na 85 až 90 % malé a stredné podnikanie. Je to dobre premyslené, že investujeme, že štát o investoroch, ktorých ospevuje, ako je Peugeot a Kia investuje miliardy korún, pričom ja si pamätám, že pri vstupe Volkswagenu do slovenského priestoru štát sa nepodieľal na spoluinvestovaní, nezabezpečil sociálne istoty pre zahraničného investora. Bola to čistá zahraničná investícia. A nie 4, 6, 8 miliárd spoluinvestuje štát. Ak si tieto peniaze premietnem, že by som ich mohol dať na podporu malého a stredného podnikania, možno, že by som viac s nimi dosiahol, viac by sa podarilo vytvoriť, viac pracovných miest ako otvorením uvedených veľkých investičných akcií a závodov, hoci, samozrejme, podporujem tieto aktivity, nie som proti tomu. Ako som už na začiatku povedal, treba spomenúť pre spravodlivosť, že nielen minister práce, sociálnych vecí a rodiny je zodpovedný za tento stav, ale rozhodne základnú zodpovednosť nesie vláda. Preto nedôveru by mala dostať vlastne celá vláda bez ohľadu na to, akého je politického zoskupenia, pokiaľ pripravuje takú sociálnu ochranu pre svojich obyvateľov, ako pripravila táto. Na Slovensku totižto chýba výkonná moc, ktorá by pracovala na prospech občanov, chýba vláda, ktorá by zabezpečovala povinnosti štátu svojim občanom. A to je vlastne jej základnou úlohou. Ako som už povedal pri reforme zdravotníctva, že táto vláda nie je schopná zabezpečiť zdravotnú starostlivosť pre občanov Slovenskej republiky, tak teraz prehlasujem, že táto vláda takisto nie je schopná zabezpečiť sociálnu ochranu pre občanov Slovenskej republiky. (Potlesk)