F. Mikloško, poslanec: (2008-05-16):
Prerokovávame petíciu občanov, vyše 100-tisíc, je to v histórii tohto parlamentu, prvá bola o priamych voľbách prezidenta, druhá o dôchodkovom pilieri, toto je tretia. Čiže ak zoberieme, že Slovenská republika existuje od 1. januára 1993, keď začala nejakým spôsobom uplatňovať teda svoju ústavu a svoje zákony, tak je to tretia petícia. Treba vzdať úctu ľuďom, ktorí boli ochotní sa vzopäť a nazbierať 100-tisíc podpisov pre nejakú ideu, ktorá ich nejakým spôsobom ťaží. Po druhé rokujeme o zmluve o výhrade vo svedomí, dnes to môže už pôsobiť ako nejaký abstraktný pojem, ale diskusia o zmluve vo výhradách vo svedomí bola veľmi konkrétna, keď ministerstvo spravodlivosti na čele s ministrom Lipšicom predložilo už konkrétny návrh, na ktorom vlastne sa potom rozpadla celá vláda. Ja by som rád spomenul len niektoré body tejto zmluvy, aby som mohol objasniť to, čo chcem potom v ďalšom povedať. V prvom rade chcem priamo zacitovať čl. 4, to je stručné, ods. 1, a to: „Právo uplatňovať výhrady vo svedomí sa týka a) činnosti v ozbrojených silách a ozbrojených zboroch vrátane výkonu vojenskej služby,“. Toto právo uplatňovať výhradu vo svedomí tu bolo prakticky od novembra 1989, keď ľudia, ak mali výhradu vo svedomí, nemuseli ísť na vojenskú službu a mohli ísť na náhradnú službu. Čiže toto je všeobecne akceptované. „b) výkonov v oblasti zdravotníctva, najmä konanie vo vzťahu k umelým ukončeniam tehotenstiev, umelým alebo asistovaným oplodneniam, pokusom a nakladaniu s ľudskými orgánmi, ľudskými zárodkami a ľudskými pohlavnými bunkami, eutanázii, klonovaniu, sterilizácii a antikoncepcii,“. Toto je bod, ktorý takisto prakticky od prvej vlády ešte v Českej a Slovenskej Federatívnej Republike zaviedol minister zdravotníctva Rakús a keď lekári mali právo vzniesť svoju výhradu vo svedomí v týchto citlivých etických otázkach a bolo to spoločnosťou všeobecne akceptované. „c) činnosti v oblasti výchovy a vzdelávania, najmä konania týkajúce sa čl. 12 a 13 základnej zmluvy, d) poskytovania právnych služieb, e) pracovnoprávnych vzťahov a iných pracovných vzťahov, ktorých obsah sa týka predmetu úpravy tejto zmluvy.“ O ozbrojených zložkách, o zdravotníctve som hovoril, tieto veci sú všeobecne známe. Pokiaľ ide o výchovu a vzdelávanie, rád by som len pripomenul, že práve prvýkrát za tejto vlády, ale to nechcem teraz vôbec nejakým spôsobom útočiť na túto vládu, ale prvýkrát tento problém vznikol, keď táto vláda chcela dať do zákona povinnú sexuálnu výchovu na školách, na čo teda najmä katolícka cirkev sa ohradila a vzniklo z toho isté napätie, z ktorého potom vládna koalícia ustúpila. Chcem teda povedať, že takýto problém výhrady vo svedomí v školskej výchove bude naprosto aktuálny aj v ďalších dobách, pretože budú tu problémy, ktoré sa budú týkať týchto citlivých otázok, ktoré siahajú až ku svedomiu rodičov a svedomiu ľudí. Po ďalšie, myslím, že vysvetľovať poskytovanie právnych služieb je úplne logické, že nejaký advokát nemôže byť nútený a nemôže byť ani vydieraný, aby napr. zastupoval niekoho v prípadoch, ktoré sú proti jeho výhrade vo svedomí. Toto je vec, ktorú v advokácii a v právnom poradenstve naprosto bez akýchkoľvek výhrad možno akceptovať a nikoho sa to nedotýka. Po e) pracovnoprávnych vzťahov a iných pracovných vzťahov, ktorých obsah sa týka predmetu tejto zmluvy – myslím si, že toto bol ten, a ja sa k tomu ešte vrátim, bod, pri ktorom aj premiér Dzurinda vtedy interpretoval tak, ako interpretoval, tento bod e). Ja by som chcel len upozorniť, že tento bod bude naprosto aktuálny v krátkom čase na Slovensku vďaka tomu, že sme podporili Lisabonskú zmluvu a že legislatíva v Európskej únii sa bude naprosto dotýkať všetkých krajín. Dnes tento problém predstavuje napríklad Španielsko, kde po tom, čo boli konzervatívci, ľudovci vo vláde, došli k vláde socialisti a prvá vec, že zaviedli sobáš ľudí rovnakého pohlavia, čo môže byť vec diskusie, nech sa páči, ale čo je podstatné, je pri takomto zavedení sobášov rovnakého pohlavia sú tlačení a nútení starostovia v jednotlivých mestách a obciach, aby takéto sobáše vykonávali. A toto je vec, pri ktorej už výhrada vo svedomí má právo povedať, že ja som v náboženskom presvedčení alebo vo svojom svedomí uznávam zväzok manželský ako muža a ženy a nemôžem byť preto tlačený, poprípade priamo vytláčaný z postu, do ktorého som bol riadne zvolený. Či je tento bod, áno, my dneska tento problém odkladáme, ale v rámci Európy je naprosto jasné, ak sa človek pozerá triezvo na ten celý vývoj, že tento bude čochvíľa aktuálny aj u nás, a preto aj v týchto veciach je táto otázka a táto otázka bude znova aktuálna. Zmluva o výhrade vo svedomí prešla veľkým vnútropolitickým napätím, dotkla sa vládnej koalície, dotkla sa predčasných volieb a dotkla sa aj ďalších vzťahov vo vnútri medzi politickými stranami a cirkvami, preto si myslím, že pre istú historickú pamäť sa treba k tomu nejakým spôsobom vyjadriť. Ja nebudem rozoberať, mám tu k dispozícii dva dokumenty, tlačová konferencia predsedu vlády Mikuláša Dzurindu a ministra zahraničných vecí 6. februára 2006, na ktorej vyjadril svoje zásadné stanovisko, že s takouto zmluvou nesúhlasí. A potom je to relácia Na telo, v ktorej vystupovali u pani Puškárovej pani Martináková a hovorca Biskupskej konferencie pán Marián Gavenda. Týchto dvoch dokumentov sa predsa chcem nejakým spôsobom dotknúť, stručne dotknúť. Po prvé chcel by som dať na pravú mieru to, čo pán premiér hovoril a kde ho budem priamo citovať: „Chcem vás“ (teda médiá) „informovať, že dnes ráno som sa opýtal svojho kolegu vicepremiéra Lipšica, kto a na základe čoho vyrokoval so Svätou stolicou tento text. Pán vicepremiér mi povedal, že na základe poverenia, ktoré dostal vo vláde na začiatku roka 2003. Máte pred sebou záznam z 21. rokovania vlády 26. februára 2003, kde v bode 29 Rôzne pod písmenom b), ja to prečítam,“ hovorí pán premiér, „ak mi Martin trošku uvoľní“, tam niekde bol nejaký Martin, citát: „Predseda vlády SR informoval o návšteve Svätého Otca v septembri 2003 na Slovensku s tým, že požiadal podpredsedu vlády a ministra spravodlivosti Slovenskej republiky, podpredsedu vlády a ministra financií Slovenskej republiky a ministra školstva, aby venovali náležitú pozornosť príprave návrhu príslušných zmlúv.“ A ďalej hovorí pán premiér: „Je nemysliteľné, aby s iným štátom zjednával medzinárodné zmluvy iný rezort, ako je rezort zahraničných vecí. Nikto takúto kompetenciu nemá ani podľa zákona, podľa zákona len a len minister zahraničných vecí a vláda žiadnym uznesením nepreniesla túto kompetenciu na nikoho iného. Ani by to zrejme urobiť nemohla. Takže chcem, aby ste si všimli práve tieto slová „príprava návrhov príslušných zmlúv“.“ S ľútosťou musím konštatovať, že toto je zavádzanie. Po prvé ministri, ktorí boli v minulej vláde, vedia, že na vláde sa bežne hlasovalo tak, že ak bol všeobecný konsenzus, tak k hlasovaniu vôbec neprišlo. Po ďalšie, nakoniec to tu nemá nijakú výpovednú hodnotu, ale ja sám som s premiérom na túto tému hovoril, keď sa hovorilo, že tieto zmluvy by mali mať na starosti minister školstva Fronc, minister financií Mikloš a minister vnútra Lipšic, pretože to patrilo, zmluva o výhradách a zmluva o financovaní, úplne do ich rezortov, nikto iný sa k tomu kompetentne nemohol vyjadriť. Chcem povedať, história zmlúv medzi Slovenskou republikou a Vatikánom a medzi Slovenskou republikou a inými cirkvami bola taká, že základnú zmluvu, samozrejme, pripravovalo ministerstvo zahraničných vecí v spolupráci so všetkými, ktorých pri tom potrebovalo, ale už zmluvu o pastoračnej činnosti v ozbrojených zložkách pripravovalo ministerstvo obrany a ministerstvo zahraničných vecí len koratifikovalo, to znamená, že bol tam spolu podpis ministerstva zahraničných vecí. To isté, keď hovoríme o tom, že mali pozornosť v príprave návrhu príslušných zmlúv, minister Fronc pripravil kompletnú zmluvu o školstve a vzdelávaní a minister zahraničných vecí ju, samozrejme, koratifikoval, ale žiadne úpravy do toho, poprípade len malé pripomienky, ale celú túto zmluvu, samozrejme, robil minister školstva. A bolo úplne logické a predseda vlády o tom veľmi dobre vedel, pretože všetky naše diskusie v roku 2005 sa týkali okolo tejto zmluvy, ani raz nespochybnil v rozhovoroch, že by to nemal robiť až do poslednej bodky minister spravodlivosti. Čiže toto bolo účelové zavedie pre médiá v predvolebnom boji. A potom ešte sa chcem dotknúť už len jednej veci, pretože nechcem, samozrejme, túto tlačovú konferenciu celú rozoberať, ale predsa chcem sa dotknúť práve tých pracovnoprávnych vzťahov, stručne sa toho dotkol tuná už môj predrečník, ale prečítam znovu podrobne, čo povedal pán premiér Dzurinda: „Pracovnoprávne vzťahy a iné pracovné vzťahy, vlastne všetky“, to je citát z tej tlačovky pána Dzurindu, „vlastne všetky pracovné vzťahy, ktoré poznáme a do ktorých človek môže vstupovať. Tu potom vyvstávajú, samozrejme, takéto otázky, ako by to vyzeralo pri zabezpečovaní napríklad služieb v nepretržitých prevádzkach? Kto by napríklad zabezpečoval ťahanie vlakov v období cirkevných sviatkov? Napríklad Prvý sviatok vianočný, Druhý sviatok vianočný. Kto by slúžil na dispečerských pracoviskách? Čo to všetko vyvolá naozaj na jednotlivých pracoviskách v tých odvetviach, ktoré musia zabezpečovať nepretržité služby, aké to bude mať ekonomické dopady? Aké to bude mať dopady na to, že sa začnú deliť ešte aj povedzme príslušníci katolíckej cirkvi medzi sebou? Napríklad na tých, ktorí sú ochotní nastúpiť v Prvý sviatok vianočný do lokomotívového depa a pracovať, a na tých, ktorí ochotní nie sú. Nechcem, aby tá interpretácia bola príliš široká, len poukazujem na veľkú zložitosť a komplikovanosť tejto témy v tak širokom zábere, ako ho predloha navrhuje.“ Nuž s ľútosťou musím konštatovať, že znovu ide o naprosté zavádzanie, respektíve išlo o naprosté zavádzanie. Chcem povedať, že Zmluva medzi Slovenskou republikou a Vatikánom, Svätou stolicou, hneď v preambule hovorí: „Slovenská republika, vychádzajúc z Ústavy Slovenskej republiky, a Svätá stolica, vychádzajúc z náuky, viery a mravov katolíckej cirkvi, dohodli sa takto:“ atď. A čl. 3 ods. 1: „(1) Pod pojmom vieroučné a mravoučné zásady sa v tejto zmluve rozumejú zásady vyhlásené magistériom katolíckej cirkvi.“ Inač povedané, katechizmus katolíckej cirkvi. Ak niekto hovorí, že je katolík, tak istotne pozná aspoň základy katechizmu a vie, že pracovať na Prvý sviatok vianočný, pracovať na Druhý sviatok vianočný, pracovať na Veľký piatok, na Veľkonočnú nedeľu, na Veľkonočnú sobotu nie že je povinnosť, ale nie že by niekoho niekto prosil, ale je povinnosť ľudí, aby prevádzka bola zabezpečená, tak ako v nemocniciach a všade. Toto bolo a je v katolíckej cirkvi niečo také samozrejmé, že toto spochybňovať, hovoriť o tom, že magistérium by si to mohlo vysvetľovať tak, že nebude mať kto robiť v depe, bolo predvolebné, účelové zavádzanie Mikuláša Dzurindu a ja cítim potrebu sa k tomu tuná vyjadriť, aby to zostalo zaznamenané. Dámy a páni, musím sa však dotknúť ešte, pretože tá situácia bola vtedy napätá a vyvolala obrovské napätie, a pre historickú pravdu sa chcem dotknúť ešte relácie Na telo, kde, ako som povedal, pani Puškárová mala hostí pani Martinákovú a jej bočným, vedľajším hosťom bol hovorca Biskupskej konferencie Marián Gavenda. Marián Gavenda túto zmluvu, samozrejme, svojím spôsobom podporil, pretože zastáva ľudí, ktorí majú svoje svedomie, napríklad teda v zdravotníctve a podobne, ale povedal vetu, ku ktorej sa osobne musím vyjadriť. Hovorca Biskupskej konferencie povedal nasledovné slová a presne ho citujem: „Ani pre samotnú cirkev my nepovažujeme uzatvorenie tejto zmluvy za to najdôležitejšie pre život cirkvi a spoločnosti. To je pravda, dneska pulzujú tu veľké sociálne problémy“... atď. No, tak tu chcem so všetkou skromnosťou povedať, že hovorca Biskupskej konferencie hovoril naprosto nekompetentne. Pretože „ani pre samotnú cirkev my“, teda my, to znamená on ako hovorca, teda Biskupská konferencia, „nepovažujeme uzatvorenie tejto zmluvy za to najdôležitejšie.“ Nuž chcem povedať, že táto zmluva nebola medzi Slovenskou republikou a Biskupskou konferenciou, ale bola medzi Slovenskou republikou a bola medzi Svätou stolicou – Vatikánom. Ja som sa zúčastňoval rokovaní na tejto zmluve spolu, samozrejme, s ministrom Lipšicom, predsedom Hrušovským a ministrom vnútra Vladimírom Palkom, čiže bol som pri všetkých rokovaniach. Za Svätú stolicu bol prítomný nuncius Novacký a Biskupská konferencia vyčleňuje pre toto rokovanie dnešného arcibiskupa Zvolenského. Čiže hovorca Biskupskej konferencie sa nemal čo vyjadrovať k tomu, či oni to považujú za to najdôležitejšie, alebo nepovažujú, pretože Svätá stolica to považovala za veľmi dôležité. A z osobných slov, čo sú svedkami všetci, ktorých som menoval, arcibiskupa Novackého vieme, ako veľmi toto záležalo na, ako veľmi táto zmluva záležala práve na svedomí Jánovi Pavlovi II., ktorého sa tuná všetci dovolávajú, samozrejme, len v tých pozíciách, ktoré im vyhovujú. Čiže toto je posledná vec, ktorou som sa chcel dotknúť tejto histórie. Dámy a páni, zmluva o výhrade vo svedomí, nevyhneme sa jej ani v budúcnosti, keď ju nebudeme mať, budeme zápasiť pri každom jednom probléme, ktorý vznikne. Ja som už tieto problémy naznačil a tie problémy budú pokračovať. Demokracia v Európe a demokracia aj u nás, chvalabohu, neznamená, že sú demokratické voľby a potom vládnuca strana si môže robiť to, čo chce, a môže byť pánom aj v otázkach svedomia. Demokracia znamená, že vládnuca strana je povolaná vládnuť, ale musí rešpektovať všetky základné prirodzené práva ľudí a občanov, to znamená aj človeka v jeho svedomí a aj menšín a podobne akýchkoľvek skupín. To znamená, že tento problém, a je paradoxom, že tento problém sa stane istotne problémom číslo jeden práve vo vyspelej západnej Európe, kde demokracia sa dostáva do úplne zvláštnej polohy, že práve sa vykoreňuje západná Európa zo všetkých svojich takýchto základných problémov a stáva sa akousi demokratickou manažérskou inštitúciou na vládnutie a riešenie problémov, ako sú ekonomické a podobne, ale už nie problémov, ktoré súvisia s nejakou vertikálou v človeku. A preto, že si myslím, že tento problém tu bude stále otvorený a bude stále pokračovať, dávam návrh uznesenia, ktoré je takéto. Návrh uznesenia Národnej rady Slovenskej republiky k tlači 597: „Národná rada Slovenskej republiky žiada vládu Slovenskej republiky, aby obnovila rokovania so Svätou stolicou o Zmluve medzi Slovenskou republikou a Svätou stolicou o práve uplatňovať výhrady vo svedomí.“ Dosť. To znamená, aby táto téma nebola odsunutá, aby o tejto téme sa diskutovalo, aby táto téma, pokiaľ aj niekto potrebuje viac času na ňu, aby nejakým spôsobom v tejto spoločnosti mohla zrieť. Ďakujem pekne za vašu pozornosť. (Potlesk.)