Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2013-10-30):
Vážená pani predsedajúca, vážené kolegyne, kolegovia, vážení občania, ešte takú drobnú poznámku na začiatok. Nerozumiem celkom tej prísnosti, pani predsedajúca, lebo už to druhé, keď som stratil poradie, ja som už bol v sále. Tak neviem celkom, keď nemáte vôľu mi nechať hovoriť, tak to skúste nejak možno cez rokovací poriadok zabezpečiť, to tam vyznačte. Ale ja som tu už bol, takže ja si myslím, že som neoprávnene stratil poradie a mal som, mal som vystúpiť k majetkovým priznaniam a chcel som vystúpiť k majetkovým priznaniam. Ešte celkom, poviem tak, nerozumiem celkom tejto hre, týchto prekladaní programov a neviem čo, lebo zas tu hráme, poviem to pre občanov, zas tu hráme hru na skončenie. Dneska je úlohou skončiť o tretej. Čo sa nepreberie, dáme na november, na december, čo tam koho čo trápi. To je zmyslom dnešného dňa: skončiť o tretej. To je jedno, či nejaký zákon nepreberieme, nevadí, však počká. A to chcem upozorniť, že môj minimálne – ten o Exekučnom poriadku – je tak dôležitý, že nepočká, takže ja ho chcem, aby sa prebral na tejto schôdzi. A podľa mňa tam všetky body sú dôležité, všetky body sú dôležité tak, aby boli prebraté na tejto schôdzi. Čiže keď si chcete obhájiť medzi ľuďmi, že presuniete body len kvôli tomu, že chcete ísť domov a nechcete sa vrátiť, tak nech sa páči, len tak to uveďte, prosím vás, lebo ja to takto budem komunikovať, lebo celé je to o tom. Chcete dneska skončiť a už sa nechcete vrátiť. Chcete prísť len na konci novembra. To je celé, dosť úbohé. Dosť úbohé. K predkladanému návrhu, ja poviem aj tak, keby som povedal, že z celkom relatívne čerstvej skúsenosti, ja som, zaklopem si, nevyužíval alebo nestál zdravotné poisťovne za obdobie 20 rokov, alebo neviem, dokopy nič. Hej, ale teraz už jak človek starne, tak už predsa len niekde musí ísť, a bol som zhrozený. Kde som, na jedno vyšetrenie ma napísali, že už až na Nový rok. Či teda vlastne po Novom roku, potom mi volali, že dobre, že niekde ku koncu decembra by sa dalo, cirka 3 mesiace. Ja nehovorím, že je to nejaké akútne, ale je to také zarážajúce a to je aj zarážajúce, ten systém, ja tomu systému naozaj nerozumiem a prípadne si to rád nechám vysvetliť, že čo je to za systém, ktorý, keď je trh, to znamená, je záujem o tie vyšetrenia, nevytvorí podmienky, aby sa tie vyšetrenia realizovali rýchlejšie. Lebo komu to vyhovuje? A teraz sa pokúsim spraviť takú analýzu, lebo som si narýchlo pozrel, za 2012 mali zdravotné poisťovne 75 miliónov eur zisk. Vážení občania, to je celé cirka 2,2 miliardy korún ešte v starých korunách, mali zisk. Dôvera mala miliardu, to nejak si podelili. Čiže oni mali zisk z toho, čo zaplatili ľudia, teda my na poistnom, ale teraz poďme spolu rozmýšľať. Nemocnica je úplne iná entita, nemocnica má, je záujem o vyšetrenia, nie záujem, je potreba. To neni, že mám záujem si kúpiť tablet a teraz ten podnikateľ teda zvýši dodávky tabletov, alebo otvorí ešte jednu predajňu. Tuná je to potreba ísť na to vyšetrenie, to nie je tak, že si spomeniem, že si spomeniem, že si chcem dať hadicu do úst. Však to nikto nechce nejako že z radosti, z pasie, ale teda cíti potrebu, hej, čiže, a tieto nemocnice sa tomu dopytu alebo tej potrebe neprispôsobia preto, lebo asi existujú nejaké zvieracie mechanizmy, ktoré im to neumožnia. To je tá absurdita, ja tomu zdravotníctvu v tomto prípade naozaj nerozumiem. Lebo keby tá nemocnica vytvorila ešte jednu gastroenterologickú ambulanciu, kde by vám teda pchali tie hadice do úst, viete, rad za radom, že by ste čakali možno dva dni. Tak možno by, ale sekundárne by ste dávali preplatiť tým dvom, tak možno by nedosiahli ten zisk, však, tých 70 miliónov eur. Nemusí to platiť absolútne, ale, ale niečo na tom je a tomu ja nerozumiem. Prípadne mi to objasnite, že na čo je toto dobré. Ak je niekde potreba a záujem a naozaj odôvodnený, odôvodnená potreba potvrdená lekárom – či všeobecným, alebo, alebo tým už odborníkom na to vyšetrenie –, tak prečo sa nevytvoria podmienky, aby to bolo realizovateľné, keď tu je niekto, kto to prepláca a vytvára zisk. Tomu nechápem. Podľa mňa je to absurdita. Čiže z tohto môžme usúdiť, že to, že čakáte dlho niekde, je preto, lebo je to tak zle nastavené, že zdravotné poisťovne vytvárajú zisk a keby ste nečakali, to znamená, by tých úkonov bolo spravené, za to nejaké obdobie zúčtovacie roku by bolo viac, tak ten zisk by bol menší, čo by sa zase nemuselo páčiť. No rozumie tomu niekto? Veď tu už nehovorím o tom, že, to je tiež vec, ktorá by ma tiež mimoriadne zaujímala, keď sa na tom poistnom vybralo 3,8 miliárd a z toho len 3,5 miliárd sa vrátilo do tej zdravotnej starostlivosti, tam je 300 miliónov rozdiel, 9 miliárd je rozdiel. Neviem, do čoho to šlo, to šlo na čo, na tlačiarne, na tonery alebo, alebo neviem. No však prípadne mi povedzte. A to sú tie absurdity toho nášho zdravotníctva a chcem na ne upozorniť, že mi to nesedí. Ja som naozaj z prostredia, kde sme optimalizovali náklady, kde sme robili efektívne, kde keď bol záujem, tak sme tomu záujmu sa podriadili. Nebolo to, že potreba, hej, čiže, ale aj pekár, keď zistí, že má veľa ľudí, ktorí chcú, tak napečie viacej chleba, hej. Možno na konci viacej zarobí, ale tuná nemôžte obslúžiť viacej ľudí na gastroenterologickej ambulancii, lebo keď ich viacej obslúžite za to zúčtovacie obdobie, tak znížite zisk tým zdravotným poisťovniam. Tak tí pacienti sú rukojemníkmi zisku zdravotných poisťovní? Alebo viete, že, voľne pokračujem v tej úvahe a v tej absurdite, ktorá tu je. Podľa mňa je to úplne zle, celé je to zlé, ale rukojemníkom je občan, ten, čo naozaj proste je chorý, je, je, má nejaké problémy a chce sa liečiť. Na to, čo ste, jak bolo to zdravotníctvo a povedzme teda otvorene, ja som posledný, ktorý by tu vzýval ducha spred osemdesiateho deviateho, ale ako štartovacia pozícia nebola zlá. Ale ak sa to celé, napadá ma expresívnejší výraz, ale ak sa to celé pokazilo, na to treba už schopnosti pomaly, lebo to sa tak pokaziť, tak, a to dolievanie, to, že koľko peňazí sa vyberie a koľko ešte štát oddlžuje a oddlžuje, oddlžuje. Prosím vás, tie hadice mali za vami chodiť domov! Normálne mali chodiť povedať vám alebo vás pozývať. Nechcete ísť, viete, že máme voľno. Viete, tie bedráky, mali, to mali chodiť vám ponúkať domov, že chcete či nechcete nový bedrový kĺb, nie že musíte teraz čakať. Naozaj, že na to ohromné množstvo, jak sa to, koľko tam išlo peňazí, koľko tam ešte pôjde peňazí, koľko, kde sú? Kde sú? Tu by sa mali začať ľudia pýtať, lebo niekto si spravil biznis so zdravím a rukojemníkom sa stal občan – pacient. Dokázateľne a teraz môžme uvažovať, keď niekoho dáte na čakačku, u bedráku to možno tak nevadí, hej, že ten bedrák už tak škrípe, škrípe, ale dajme tomu u kolonoskopie, keď ho dáte o pol roka, o rok, viete, tam sa to môže zvrátiť, hej, a kto si to zoberie na zodpovednosť? Kto si to zoberie na zodpovednosť? Kvôli tomu, že teda, aby Dôvera zarobila alebo Union alebo Všeobecná, tak čakaj rok a medzitým sa ti to celé tam pokazí a už, už, už je neskoro! Potom kde sa treba sťažovať? Viete, to dorozmýšľal niekto? Naozaj skončím s tým, že tak, ako sme do toho liali peniaze, čo len z počutia, čo som počul, že koľko oddlžujú a zase oddlžuju, ja neviem čo, mali s tými hadicami chodiť za vami domov. Mali s tými hadicami chodiť za vami domov. Nie že človek príde na to vyšetrenie a povedia mu, že za pol roka. Ďakujem pekne.