I. Mikloš, poslanec: (2008-11-27):
Ku kauze a k tomu, akým spôsobom sa aj tu teraz minister vnútra snažil a už takmer týždeň sa snaží minister financií celý tento problém hádzať na krk mne, chcem urobiť veľmi krátku, veľmi stručnú retrospektívu toho, o čo teda vlastne išlo a kedy problém vznikol, a potom sa vyjadrím k zásadným kľúčovým veciam, aj k tým veciam, o ktoré ma žiadal minister vnútra, aby som sa k nim vyjadril a na ne reagoval. Takže po prvé chcem povedať, že jadro sporu alebo vlastne to, čo potom bolo rozporované, vzniklo, keď sa delila Sazka, a. s., ktorá bola československou firmou a rozdelila sa tak, že Sazka ostala fungovať ako česká firma a vznikla akciová spoločnosť Tipos, ktorá bola založená v začiatku roka 1993, ktorej akcionárom bolo ministerstvo financií a zároveň Športka, a. s. existovala, kde akcionárom boli telovýchovné zväzy – Slovenský zväz telesnej kultúry a niektoré ďalšie telovýchovné zväzy. Zásadný problém, ktorý vecne trval asi 3 alebo 4 roky, bol ten, že systém fungoval tak, že Tipos si objednával prevádzkovanie lotérií u Športky a Športka si ich objednávala najskôr u českej Sazky, ale to len krátke obdobie, a potom u americkej firmy Gitech, ktorá dodnes zabezpečuje prevádzkovanie lotérií. Po asi troch rokoch, ešte za vlády pána Mečiara, ministerstvo financií usúdilo, musím povedať, že veľmi správne, že Športka je len umelým prostredníkom, ktorý vlastne to isté, čo od neho Tipos objednáva, potom objednáva u Gitechu bez akejkoľvek pridanej hodnoty, len berie peniaze za to, že to isté objednáva ďalej. Takže ministerstvo financií sa rozhodlo z tohto vzťahu tohto umelého prostredníka bez akejkoľvek pridanej hodnoty vyhodiť. Tak sa aj stalo v roku 1996 alebo 1997, to sa dá zistiť kedy presne. Potom nastúpila prvá vláda Mikuláša Dzurindu a aj v oblasti telovýchovných zväzov sa chcel urobiť a začal robiť poriadok aj v hospodárení, účtovníctve, atď., atď. a zhruba v roku 2000 Športka podala žalobu na Tipos z troch dôvodov. Vraj Tipos jej ukradol know-how, vraj nekalo súťažil a vraj neoprávnene užíval ochranné známky. Tento spor sa teda vedie, súdny spor od roku 2000, kedy, len pripomínam najmä kolegom zo Smeru, ministerkou financií bola pani Brigita Schmögnerová z SDĽ, ministrom školstva, pretože išlo aj o šport, bol pán Ftáčnik, minister SDĽ, šéfom Tiposu bol pán Sokira, člen SDĽ. (Potlesk.) Tým nechcem povedať, že pani ministerka Schmögnerová postupovala zle, keď odmietla platiť a keď sa začala súdiť. Opakujem, žalobu podala Športka, Tipos, kde 100-percentným akcionárom je ministerstvo, sa súdil a odmietal zaplatiť za niečo, o čom sme od začiatku presvedčení, že neexistovalo. Ani know-how, ani nekalá súťaž, ani ochranné známky. K tomu sa ešte neskôr dostanem. Súdny spor teda pokračoval od roku 2000, ja som ho v roku 2002 ako nastupujúci minister financií prebral a počas svojho štvorročného pôsobenia som sa pokúsil tento problém riešiť. Pokúsil som sa ho riešiť aj mimosúdnym vyrovnaním, ale hranicu, ktorú sme si stanovili, za ktorú sme neboli ochotní ísť, tá hranica bola 100 miliónov korún. Keď sa spýtate, prečo 100 miliónov korún, tak preto, že sme odhadli, že 100 miliónov korún môžu byť zhruba náklady za dlhotrvajúci spor a aj keby sme tento spor vyhrali, o čom sme boli presvedčení od začiatku, že by sme ho vyhrať mali, tak aj keby sme tento spor vyhrali, tak tie peniaze síce môžeme potom vymáhať od strany, ktorá ju prehrá, ale keď Športka nemala žiaden majetok, tak, samozrejme, vedeli sme, že by sme ani korunu nedostali. Preto bolo prijaté rozhodnutie, že mimosúdne vyrovnanie do 100 miliónov korún je akceptovateľné a pre daňových poplatníkov výhodné, pretože tie straty tak, či tak 100 miliónov zhruba budú. Bola pripravená mimosúdna dohoda, nie na 21 miliónov korún, ako to neustále dnes omieľal predseda vlády a znovu to opakuje minister vnútra, ale zhruba na 90 miliónov korún, ktorú som aj schválil ako minister financií, teda ako valné zhromaždenie, ale nakoniec k jej podpisu nedošlo preto, že druhá zmluvná strana predložila iný text, než bol ten, na ktorom sme sa dohodli, pričom nás na to neupozornila a zistili to až naši právnici, ktorí mi odporučili, aby som takúto zmluvu nepodpísal, pretože tam bola urobená táto zásadná zmena. Potom bol ešte jeden pokus, čiže dva pokusy o mimosúdne vyrovnanie sa neuzavreli kvôli obštrukcii druhej strany. Potom, ešte v prvom polroku 2006 som dostal od Tiposu na rozhodnutie, či bude súhlas s 200-miliónovým súdnym vyrovnaním. Toto 200-miliónové mimosúdne vyrovnanie som odmietol práve preto, že 100 miliónov korún bola odhadnutá hranica, ktorá je akceptovateľná a nevidel som žiaden dôvod, prečo platiť navyše 100 miliónov za niečo, čo neexistovalo, niekomu, kto s tým len špekuloval. Teraz sa dostávam k júnu, júlu 2006. Áno, ja som v prvom polroku 2006 mimosúdnu dohodu za 200 miliónov korún odmietol a hlásim sa k tomu. Ale zároveň sa pýtam, ak teda mimosúdna dohoda za 200 miliónov korún je taká skvelá vec, prečo ju minister Počiatek neurobil. Je vo funkcii od začiatku júla 2006. Dnes, pokiaľ viem, máme koniec roka 2008. Minister Počiatek je ministrom financií, ktorý vykonáva práva 100-percentného akcionára dva a pol roka a viete, čo urobil? Nič. Jediné, čo urobil, je, že podpísal alebo umožnil podpísať dohodu, ktorú tu už spomínal kolega Lipšic, ku ktorej sa nevieme dostať a na základe ktorej má dôjsť k dohode o urovnaní, k dohode o urovnaní, zdôrazňujem, za 2 miliardy korún. Navyše, prvý veľký súdny spor, ktorý Tipos prehral na krajskom súde, aby som bol teda úplný, prehral jeden súdny spor vo výške 100 miliónov korún v roku 2003, teda ešte za môjho pôsobenia, Tipos ho napadol na Najvyššom súde a Najvyšší súd zrušil tento rozsudok v neprospech Tiposu za 100 miliónov korún a vrátil to na opätovné prerokovanie krajskému súdu. Potom prvý veľký rozsudok v neprospech Tiposu vo výške, ak sa nemýlim, 1,6 miliardy korún, prišiel na jar v roku 2007. Ešte raz, na jar roku 2007, čiže pred jeden a pol rokom. Čo z toho vyplýva? Vyplýva z toho, že minister financií a vedenie Tiposu najmenej jeden a pol roka vedia, že je tu reálna hrozba prehry takmer 2 miliárd korún. Napriek tomu nepripravovali, už vtedy mohli začať pripravovať, pracovať na aktívnych krokoch a celkom určite na využití všetkých právnych prostriedkov, vrátane mimoriadneho dovolania generálneho prokurátora. Ale čo sa stalo? Stalo sa to, že ministerstvo, teda Tipos, ale ministerstvo je vždy za tým ako 100-percentný akcionár, vymenil právneho zástupcu, čuduj sa svete, právne zastupovanie prebrala kancelária, v ktorej v minulosti pôsobil aj pán minister vnútra a táto právna kancelária úspešne aktívne celý spor prehrala. (Smiech v sále a potlesk.) Právna kancelária, ktorá mimochodom je nejako veľmi schopná, lebo dokázala vyhrať spor Jána Počiatka s dôchodkyňou, čo sa týka bytu. (Smiech v sále, ruch v sále). Ale čo sa týka miliárd korún, tam nie. Čiže, prehra na krajskom súde vo výške 1,6 mld. korún, prehra na jar 2007, prehra na Najvyššom súde v auguste 2008 vo výške 2 mld. korún, stále ticho, nič, žiaden krok. Žiadna snaha o mimosúdne vyrovnanie v roku 2006 za 200 miliónov korún. Keď ma dnes kritizujú, prečo som to vtedy za 200 miliónov korún neurobil v prvom polroku 2006, ja sa pýtam, prečo to oni neurobili v druhom polroku toho istého roka? Keď nie za 200, možno za 250. Čiže nerobili nič. Nerobili vôbec nič napriek tomu, že bol rozsudok krajského súdu z jari 2007, kde Tipos prehral 1,6 mld. korún a v auguste 2 mld. korún. Jediné, čo ministerstvo urobilo, je, vždy keď hovorím ministerstvo a Tipos, lebo my ani dnes nevieme dokonca, kto podpisoval tú dohodu o urovnaní s tou cyperskou firmou, či to bolo ministerstvo financií alebo či to bol Tipos. Teda ministerstvo a Tipos jediné, čo urobili, bolo, že tri mesiace rokovali o tejto dohode o urovnaní. Nakoniec ju podpísali a čo je kľúčové a podstatné, spomenul to kolega Gál, ale ja to považujem za naozaj veľmi dôležité, keby nebolo jedného, možno dvoch českých novinárov, tak by sme tu dnes o tom nerokovali, my by sme ani nevedeli, že niečo také existuje. Koncom týždňa by 2 miliardy odišli na Cyprus a my by sme ani netušili, že sa niečo deje. Keby bol postup ministerstva a Tiposu naozaj korektný a najlepší možný, aký je, tak logické by bolo, keby prišli, zvolali tlačovú konferenciu a povedali, pozrite sa, takáto je situácia, je tu rozsudok Najvyššieho súdu, možnosti iné nemáme, alebo máme a sú horšie. Najlepšia možnosť, akú môžeme urobiť, je uzavrieť túto dohodu o urovnaní za 2 mld. korún. Stalo sa to takto? Nie. Nikto nevedel, čo sa deje a nebyť českého servera internetového, tak by sme to dodnes nevedeli. Až keď sa to zverejnilo, tak minister urobil tlačovú konferenciu, na ktorej obvinil mňa, že za to môžem ja. A teraz aký je rozdiel ČOP-ky v prípade Československej obchodnej banky? Nebudem vás zdržiavať s tým, kedy tento spor vznikol, prečo vznikol, ale zhruba v decembri v roku 2005 sme prehrali spor na ICSID, je medzinárodný súd zo sporov z investícií vo Washingtone a prehrali sme zhruba tých 24 až 25 mld. korún. A ak dnes predseda vlády máva týmto rozsudkom a tým, že sme neuplatnili odvolanie, ktoré sme mohli uplatniť, tak to považujem len a len za zúfalé odvádzanie pozornosti od kauzy Tipos. Dôvod, prečo to považujem za zúfalé odvádzanie pozornosti od kauzy Tipos, je ten, že rozhodnutie o tom, že neuplatníme odvolanie, toto rozhodnutie sme dopredu komunikovali s verejnosťou, dopredu sme ho oznámili a oznámili sme aj dôvody, ktoré nás k tomu vedú. Predtým, ako sme sa takto rozhodli, sme, samozrejme, analyzovali možnosti, ktoré sú a dôvody, ktoré nás k tomu viedli, sme prezentovali na tlačových konferenciách a dali sme to schváliť vláde. A mimochodom, keď teda bola to vec verejná, nebola oznámená preto, že nejaký novinár to vypátral, že sme to chystali niekde potajomky, a potom sme to odmietli zverejniť. My sme to zverejnili dopredu, že to chceme urobiť, ideme urobiť a prečo to ideme urobiť. Na rozdiel od kauzy Tipos. A mimochodom, keďže sme to zverejnili, tak, samozrejme, o tom vedel aj vtedajší líder opozície Robert Fico. Prečo nás vtedy za to nekritizoval? Prečo odvtedy, keď odvtedy uplynuli štyri roky, nás za to nekritizoval? Až dnes to vypátral. Dnes vypátral, že tu niečo také je. Dnes, keď má na hlave maslo a musí lízať kašu, ktorú mu niektorí páni navarili. Takže myslím si, že je to celkom a celkom jasné a evidentné. A to podstatné a kľúčové v kauze Tipos je podľa mňa to, že či teda boli iné možnosti a či tieto iné možnosti by mohli viesť k riešeniu a k výsledku, ktorý by bol lepší. No naozaj, nielen kauza Duckého zmeniek, ale mnohé iné kauzy, pretože dnes predseda vlády tvrdí, že ja obviňujem sudcov Najvyššieho súdu z toho, že sa podieľali na páchaní podvodu. To sa dozvedel teraz z tlačovej konferencie, kde moje meno znelo častejšie ako Tipos a, samozrejme, že omnoho častejšie ako meno Počiatek. Ale netvrdil som, netvrdím, nemám na to ani dôkazy, ale čo tvrdím, je, že existuje pomerne veľa prípadov, najznámejší z tých prípadov sú Duckého zmenky, kedy Senát Najvyššieho súdu nejako rozhodol, ale potom dovolací senát, kde, dovolím si tvrdiť, že aj tá miera objektívnosti je objektívne vyššia, keď rozhoduje viac sudcov, päť sudcov v senáte takéto rozhodnutie zrušil. Áno, máme dnes aj právoplatné a vykonateľné rozhodnutie Najvyššieho súdu, ktoré je výsledkom rozhodnutia trojčlenného senátu, ktorého výsledok je taký, že Tipos prehral spor vo výške 2 mld. korún. Ale prečo Tipos a ministerstvo financií nevyužili právnu možnosť, ktorá sa v minulosti ukázala veľmi efektívna, ktorá viedla k tomu, že sme nemuseli platiť ani korunu. Pri Duckého zmenkách v roku 2001 Senát Najvyššieho súdu rozhodol, že sú platné. Na základe mimoriadneho dovolania generálneho prokurátora, pretože SPP a vláda konala vtedy a požiadala generálneho prokurátora, dala podnet generálnemu prokurátorovi, aby takéto mimoriadne dovolanie podal, generálny prokurátor ho podal a dovolací päťčlenný Senát Najvyššieho súdu v roku 2002 platnosť Duckého zmeniek zrušil tak, že sme nemuseli platiť ani korunu. Takže prvý záver je, že vláda aktívne nevyužila ministerstvo financií, Tipos v spolupráci s právnou kanceláriou aktívne nevyužil prostriedok, ktorý sa v minulosti ukázal byť mimoriadne účinný nielen v kauze Duckého zmeniek, ale aj v iných ďalších kauzách, ako o tom na výbore včera napríklad informoval pán poslanec Lipšic. Druhý dôvod, prečo si myslím, že v tejto kauze ide o podvod, je ten, že nebol využitý ďalší inštitút a inštrument, ktorým je konkurz. Pán minister financií dokonca tak vášnivo odmieta konkurz na Tipos, že zverejnil, že na mňa podá trestné oznámenie, pretože vraj navádzam na poškodzovanie práv veriteľa. Je zaujímavé, že práva veriteľa – občana Českej republiky Víteka sú pre ministra financií tak zásadné dôležité a oveľa dôležitejšie, ako to, či slovenskí daňoví poplatníci zaplatia 2 mld. korún, že na mňa ide podávať trestné oznámenie. Nech sa páči. (Potlesk.) Nech sa páči, nech ho podá, len chcem upozorniť, že máme platný zákon o konkurze a reštrukturalizácii, ktorý pozná inštitút konkurzu a ktorý dokonca predpokladá, že keď je podnik v úpadku alebo v predĺžení, tak je dokonca povinnosťou predstavenstva, samé predstavenstvo má povinnosť dať spoločnosť do konkurzu. A chcem vás teda oboznámiť s tým, že predĺženie je v zákone definované tak, že vzniká vtedy, keď záväzky po lehote splatnosti sú vyššie ako majetok spoločnosti. Záväzky po lehote splatnosti v tomto prípade sú 2 mld. korún. Majetok spoločnosti je odhadovaný na niekoľko sto miliónov korún. Pretože Tipos vlastní v majetku budovu, vlastní zariadenie, autá, vlastní akcie nejakého kasína, ale tie nie sú príliš bonitné, resp. nemajú príliš veľkú hodnotu a má aj peniaze na účtoch, ale to sú väčšinou peniaze, ktoré tí, ktorí hrajú, vkladajú a potom väčšina z nich je vyplácaná vlastne vo forme výhier. A teda konkurz je normálnym spôsobom riešenia predĺženej obchodnej spoločnosti, pretože zdôrazňujem, že Tipos je obchodná spoločnosť. Je to akciová spoločnosť. Pán minister financií opakovane tvrdí, že to nemohol dať do konkurzu, lebo po prvé by pán Vítek prebral kontrolu nad Tiposom a nemali by sme Tipos, ale mal by ho pán Vítek. Tak si dovolím jasne povedať, že to je absolútny nezmysel. Cez konkurz veriteľ neovláda spoločnosť. Cez konkurz sa stanovuje správca konkurznej podstaty, ktorý speňažuje majetok spoločnosti a z výnosu zo speňaženia tohto majetku sa uhrádzajú záväzky tejto spoločnosti. A zároveň ale platí, že aj firma v konkurze môže ďalej fungovať. Čiže kľudne, keby bol Tipos daný do konkurzu, Tipos ďalej mohol fungovať, správca konkurznej podstaty by zároveň speňažoval majetok Tiposu, uhradili by sa záväzky, ale len v tej výške výnosu z predaja majetku, čiže niekoľko sto miliónov, ale nie 2 mld. korún a zároveň mohol byť založený nový Tipos alebo iná spoločnosť, čo má štát plne v rukách, pretože štát udeľuje licenciu a hry mohli fungovať bez toho, aby sa to občanov akokoľvek dotklo. Keďže ani jedna z týchto možností nebola využitá, ale potajomky sa pripravovala a podpísala dohoda o urovnaní, kde sa Tipos a ministerstvo zaviazali vyplatiť 2 mld. korún, tak sme sa dostali do situácie, do ktorej sme sa dostali. Takže ja si bez problémov obhájim všetky kroky, ktoré som ako minister financií počas štvorročného obdobia v kauze Tipos urobil. Ubezpečujem vás, že som konal vždy v záujme verejnom, že som sa vždy aj v kauze Tipos snažil, aby daňoví poplatníci neplatili špekulantom. Na rozdiel odo mňa minister financií Počiatek za dva a pol roka neurobil nič, okrem uzavretia pochybnej dohody o urovnaní, dokonca utajenej, na základe ktorej chcel vyplatiť špekulantom 2 mld. korún. Keby sa to neprevalilo v českých médiách, ani by sme o tom nevedeli. Preto trvám na tom, že je to v tomto zmysle podvod. A čo sa týka trestných oznámení, ja som sa o tomto, samozrejme, dozvedel tak ako všetci okrem niektorých pánov až minulý štvrtok alebo piatok. Áno, odvtedy, čo som sa to dozvedel, podnikám spolu so svojimi kolegami z opozície aktívne kroky, aby tie peniaze neodišli. Podal som podnet generálnemu prokurátorovi, pripravujem podanie trestného oznámenia na generálneho riaditeľa Tiposu práve kvôli podpisu tej dohody, o ktorej hovoríme. Ako konáte vy, páni? Do dnešného dňa minister financií tvrdil, že sa nedá robiť nič, že peniaze treba vyplatiť. Do dnešného dňa aj Robert Fico ešte v utorok večer po vašom mimoriadnom predsedníctve hovoril, že sa nič nedeje a že sa nič nedá robiť. Nebyť tlaku verejnosti, ktorý tu je, nebyť tlaku, ktorý sme vytvorili aj my, aj verejnosť, aj médiá, tak by sa nedialo nič. Peniaze by potichu odišli. Dnes vykopávate týmto zákonom v poslednej sekunde gól z vlastnej brány. Dvojmiliardový gól, ktorý niekto upiekol v aktívnej súčinnosti s ministrom financií a s vedením Tiposu. Taká je situácia, či sa vám to páči, alebo nie. A konať ste sa rozhodli až vtedy, keď ste zbadali, že je to neudržateľné. Ale chvalabohu aj za to. Chvalabohu aj za to a aj preto my tento návrh zákona podporíme. Ďakujem pekne. (Potlesk.)