E. Angyalová, poslankyňa: (2004-12-09):
Chcem povedať úplne na úvod, že mňa neprekvapuje, že diskusia sa v mnohom opakuje. Myslím, že tí kolegovia, ktorí sa stretávajú v sociálnom výbore, už presne poznajú stanoviská jednotlivých členov výboru. A nakoniec to nemám ani za zlé v takom dobrom, pozitívnom nahliadaní na jednotlivé kluby, že každý z nás sa skrátka snaží prezentovať hodnoty, ktorým verí, ktoré považuje za správne. Takže ja sa pokúsim teraz veľmi v krátkosti prezentovať tie naše, prečo nemôžeme súhlasiť s niektorými návrhmi, prečo je nám ľúto, že niektoré návrhy ústavnoprávny výbor neschválil a tak. Chcem povedať, že aj v prvom čítaní som uviedla, že tento návrh zákona považujeme v predloženej verzii za trochu konzervatívny. Keď sme v sociálnom výbore rokovali o tomto zákone a tento zákon vtedy doznal mnohých zmien, tak sa mi zdalo, že sú to veľmi dobré zmeny a v zásade z vecného hľadiska sme už s mojimi kolegami nevideli príliš veľa priestoru, čo by bolo treba ešte zmeniť. Žiaľ, napríklad mne sa nepodarilo uvedomiť si, že môžem využiť svoje právo a požiadať tento parlament, aby skúsil hlasovať o tom, aby gestorský výbor nebol ústavnoprávny výbor, ale sociálny výbor. Asi sa musím aj ja učiť, o čom je rokovací poriadok. A tak sa teda stalo, že sme všetci schválili, že to bude ústavnoprávny výbor. Aj keď rozumiem tomu, že toto je zákon, ktorý je súčasťou rodinného práva, a preto, samozrejme, ústavnoprávny výbor – má to svoju istú logiku, že bol gestorom, jednako si myslím, že nosne, aj preto, že tento zákon má dve časti, je zákonom z hľadiska sociálnej politiky a sociálnych dosahov, jednak v tej časti, ktoré sa týkajú rodiny a manželstva, jednak v tej časti, ktoré sa týkajú adopcií. Navyše je to podobne aj s ďalším zákonom, ktorý som tak jemne navrhovala pánovi ministrovi, či by nepouvažoval o tom, že by sme ho prerokovali spoločne, zákon o sociálno-právnej ochrane detí a mládeže, ktorý, vedeli sme v tom čase, keď tu prichádzal zákon o rodine, by mal tiež prísť do pléna. Nepodarilo sa. Stále sa obávam, že môžu nastať isté interpretačné rozdiely alebo zmeny, ktoré potom bude treba znova korigovať. Takže toľko na úvod k zákonu ako takému. Ale keďže sme v druhom čítaní, skúsim sa vyjadrovať k pozmeňujúcim návrhom. Najmä k tým, ktoré som žiadala vyňať na osobitné hlasovanie. Veľmi veľa sme už diskutovali o hlavnom účele manželstva a vypúšťaní poslednej vety článku 1. Preto chcem len povedať, že naozaj vychádzame z agendy a z hodnôt, ktorým veríme, a ja, keďže gestorský výbor odporúčal tento návrh neschváliť, odporúčam, aby sa o tomto bode hlasovalo zvlášť. Rovnakého charakteru je aj bod č. 3 spoločnej správy, ktorý sa dotýka otázky rodičovstva. Keďže rovnako zastávame iný názor, tak obdobne je to aj v tomto prípade. Osobitným bodom je bod 2 spoločnej správy, o ktorom viem, že už medzi klubmi koalície doznal istú zmenu a došlo ku kompromisu, ktorý tu určite bude predložený. Chcem však povedať, že tento kompromis nám napriek všetkých snahám oboch strán, nám ako strane Smer nevyhovuje, pretože si stále myslíme, že preferuje istý typ rodiny. A chcem len k tomuto čosi povedať, čo možno podľa môjho názoru neodznelo na tomto mieste. Nemám žiadny záujem akoukoľvek formou potláčať to, že manželstvo je významnou inštitúciou. Ale keď sa bavíme o rodine, tak som presvedčená o tom, že by sme sa naozaj vedeli zhodnúť nie na tom, teda veľkou väčšinou by sme sa možno v tomto parlamente vedeli zhodnúť ani nie tak na tejto formulácii, že rodina založená manželstvom je základnou bunkou spoločnosti, ale že úplná rodina je základnou bunkou spoločnosti. A tu je maličký posun. Ak sa jednoducho dívame na trendy modernej spoločnosti, tak, žiaľ, nepodarilo sa mi nájsť prieskum, kde by som našla presné číslo, koľko detí dnes žije v rodinách, ktoré nevznikli manželstvom, ale sú úplnými rodinami, ale myslím si, že je to slušné číslo. Ak takýmto spôsobom preferujeme rodinu, ktorá je založená manželstvom, úplnú rodinu, ktorá je založená manželstvom a akosi až na druhý stupienok staviame tú druhú úplnú rodinu len preto, že manželstvom nevznikla, tak jednoducho toto je pre mňa filozofia, ktorá, žiaľ, nie je prijateľná a ktorá spôsobila, že sme mali dosť vážne diskusie o tom, či zákon ako celok podporíme, alebo nie. Z toho dôvodu činím posledný pokus a vynímam bod 2 spoločnej správy na osobitné hlasovanie a už nechám na zváženie pánov poslancov, ktorá alternatíva bude schválená. K bodom 21 a 24, ktoré som si potom preverila s pánom spravodajcom, že dal vyňať na osobitné hlasovanie aj môj kolega predrečník pán Brocka. Chcem povedať, že tu sa tiež trošku prejavilo to, že z vecného hľadiska si myslím, že sociálny výbor mal bližšie k tejto problematike a ústavnoprávny výbor rozhodol tak trochu technokraticky. Alebo povedzme takým právnickým pohľadom. Vôbec nechcem znevažovať právnický pohľad, ale myslím si, aspoň podľa diskusií, ktoré sme s poslancami viedli, z vecného hľadiska nemali nič proti, ale zdalo sa im, že tá formulácia proste nie je právne v poriadku. Nuž ale bod 21 a 24 spoločnej správy boli veľmi diskutovanými bodmi v sociálnom výbore. A musím povedať, že sú to návrhy, ktoré boli predložené od niekoľkých mimovládnych organizácií na základe ich dlhoročných skúseností o tom, ako prebieha pestúnska starostlivosť, a v tom 24. bode sa to týkalo ekonomických súvislostí, na základe ktorých môže byť dieťa vyňaté z rodiny. Takže takisto navrhujem, aby sa o týchto bodoch hlasovalo zvlášť. Možno si ešte dovolím krátko sa vyjadriť predsa len k zákonu ako celku. Myslím si, že zavádza celkom zaujímavé mechanizmy, ale sú len prvými krôčikmi. Myslím si súčasne, že ak naň nebude nadväzovať sociálna politika s rôznymi programami, ktoré budú podporovať služby pre deti, služby pre rodiny s deťmi, služby pre starších ľudí, opatrovateľskú službu dostatočne štát nebude osobitným spôsobom podporovať, tak budeme mať schválený podľa očakávaní, ktoré tu môžeme mať, budeme mať schválený zákon, ktorý o čosi posunie, najmä v oblasti adopcií a v oblasti náhradnej starostlivosti, stav dopredu, ale štát sa predsa len zbaví, tak ako to urobil napríklad v prípade presunu opatrovateľskej starostlivosti na VÚC, zodpovednosti. Pretože skutočná podpora rodín spočíva v tom, že podporujeme tie momenty v živote, ktoré sú jednoducho oslabené, čo sa týka financií. Keď má mladá rodina deti, keď potrebuje, aby bolo dieťa opatrené, keď je starší člen rodiny jednoducho už v takom stave, že ho treba opatrovať, ale súčasne tá rodina potrebuje zarábať. Dnešná sociálna situácia naozaj mnohých núti možno porušovať aj tie základné veci, ktoré v rodine majú podľa môjho názoru platiť, že sa vzájomne v prvom rade opatrujeme jednoducho preto, lebo sme rodina. Takže si myslím, že ak nedôjde k ďalším krokom v sociálnej politike, ktoré takúto podporu umožnia, tak tento zákon je takým jedným krokom a bude potrebovať aj ďalšie, bez nich nebude môcť dobre fungovať. Chcem povedať, že som veľmi rada, že došlo k spružneniu adopčných procesov a že došlo k spružneniu vôbec tej oblasti, ktorá je druhou časťou zákona, ale ako som povedala, veľmi zvažujeme, či môžeme zákon ako taký podporiť ako celok v prípade, že prejde pozmeňujúci návrh, tak ako sa na ňom podľa našich informácií dohodla koalícia a ako bude predložený na tomto mieste, ktorý sa týka definície rodiny. Ďakujem za pozornosť.