Verešová, Anna, poslankyňa NR SR (2017-06-21):
Vážený pán predsedajúci, vážený pán predseda, vážení kolegovia a kolegyne, áno, Ústav pamäti národa v minulom roku, v roku 2016, organizoval veľký počet úžasných aktivít, nehovorím o tom, o celej tej činnosti, ale hovorila už aj kolegyňa, aj vo faktických kolegovia. Ja som si všimla v správe personálne obsadenie Ústavu pamäti národa. O tom by som možno teraz krátko poinformovala. O tom by som chcela teraz aj ja trošku informovať mojich kolegov poslancov, poslankyne. Zo správy vyplýva, že naozaj je ústav dlhodobo personálne poddimenzovaný. Nielenže nemá budovu, ale je aj naozaj pracovníkmi poddimenzovaný. A my často tu v pléne hovoríme o enormnom náraste pravicového aj ľavicového extrémizmu, a to najmä v radoch mladej generácie, a preto naozaj práveže táto situácia kladie nové a zvýšené nároky na Ústav pamäti národa. A práve preto si myslím, že 65 zamestnancov v ústave je naozaj veľmi, veľmi málo. Až sa čudujem, že toľko aktivít a toľko činností vyvinul ústav v minulom roku so 65 zamestnancami. A to s pracovníkmi archívu, ako tu čítam v správe. Porovnali, a to sa mi veľmi páčilo, v správe je porovnaný počet zamestnancov v Českej republike a v Poľsku. Tak ak by to teda niekoho zaujímalo, tak v Ústave pro studium totalitních režimů v Českej republike, ten má vyše 300 zamestnancov a v Poľsku pôsobí Inštitút národnej pamäti, v ktorom spolu aj v regionálnych pobočkách pracuje 3 000 zamestnancov. Takže u nás 65, v Čechách 300, v Poľsku 3 000. Možno si poviete, krajiny sú veľké, a aj keď to teda s počtom obyvateľov nemá nejakú relevantnú, relevantnosť dokazovania, že teda oni sa správajú k tomuto trošku inak, tak predsa som si tak pomyslela, že aká je veľká krajina, tak som tak porovnala, tak v podstate v porovnaní s Poľskom by sme mali mať skoro 500 pracovníkov a s Českom asi 150 pracovníkov. Ale, samozrejme, hovorím, že nejde o porovnanie obyvateľov. Ale chcela som tak ukázať trošku, že akú chcú mať pamäť. Zdôrazňujem, že akú chcú mať tieto národy, Poľsko a Česko, pamäť, keď naozaj dokážu takto personálne obsadiť toľkýmto počtom pracovníkov svoje ústavy pamäti národov. Keď už tu spomínam Poľsko, tak si nejak tak neodpustím a musím to spomenúť, v minulom týždni, takže naozaj je to pár dní, som sa spolu s kolegami zúčastnila takej pracovnej návštevy v Auschwitzi v koncentračnom tábore a okrem toho teda, že sme prešli týmito hroznými miestami, tak som mala tú možnosť, tú príležitosť sme mali vidieť aj výstavu umelca Mariana Kolodzieja, ktorá je umiestnená v priestoroch, resp. pod kostolom, v pivničných priestoroch františkánskeho kostola. No tak, ak teda Auschwitz má, na mňa pôsobil hrozne ako vždy, keď som tam, tak táto výstava, ja som to nazvala, že som prešla peklom. A boli to totiž obrazy človeka, ktorý koncentračný tábor prežil a až po päťdesiatich rokoch začal maľovať to, čo tam prežil. Predtým o tom nerozprával. Takže odporúčam a aj vám chcem ešte povedať, františkánska rehoľa toto umožňuje a hovorí o tom, že aj zo Slovenska chodí málo návštev. Takže určite dám kontakt, dám typ, aby sme školám oznámili, že aby navštevovali aj toto miesto, ktoré je hrozivé. Ústav pamäti národa má naozaj dôležitú úlohu, nesmierne dôležitú úlohu. My si na toto musíme spomínať. Na všetky tie obete totalitných režimov, fašistického aj komunistického. Je naozaj smutné, že obete aj v našej krajine zažívajú chudobu, že sa majú horšie ako tí, ktorých prenasledovali, ktorí sú teda ešte stále, majú finančné podmienky alebo príspevky oveľa vyššie ako tieto obete. Je to strašné. Je to strašné si len pomyslieť. A ja vám teda naozaj chcem aj poďakovať, pán predseda, že pod vaším vedením si tento ústav naozaj plnil vzorne tieto úlohy, aby sme stále nestrácali pamäť a aby sme naozaj stále hovorili o komunistickom a fašistickom režime. To je veľmi potrebné pre národ. Ja som, a musím teraz spomenúť teda tú skúsenosť z októbra, novembra na zasadnutiach výboru pre ľudské práva v minulom roku, kedy aj bola som veľmi prekvapená, keď poslanci Národnej rady na týchto zasadnutiach veľmi atakovali vlastne Ústav pamäti národa a predsedu v tom, že má nejaké problémy v pracovnoprávnych vzťahoch svojich zamestnancov. My sme tam už vtedy hovorili, že pracovnoprávne vzťahy nepatria na zasadnutie výboru, ale následne sme potom, teda prišla na zasadnutie výboru aj dozorná rada, členovia dozornej rady, a teda hovorili o rôznych nedostatkoch, zistených nedostatkoch v činnosti a riadení Ústavu pamäti národa. Ja som pozorne počúvala, lebo je to teda už iné, keď dozorná rada s niečím takým príde, tak naozaj treba vážne počúvať. A nakoľko tam boli aj také nejaké zistené nedostatky, dokonca až o čiernej práci, tak som sa pýtala priamo predkladateľky, že teda či inšpektorát práce potvrdil takéto skutočnosti. Nakoniec vyplynulo a bolo to tu aj predstavené pánom predsedom ÚPN, že nič také sa nezistilo. Takže vidíte, že to nie je ale len tak jednoduché povedať takú závažnú skutočnosť na výbore, na zasadnutí výboru ľuďom, ktorí si možno práve len toto zapamätajú a odídu. Takže ja som chcela ešte vystúpiť, hoci sme už veľa hovorili aj k výročnej správe aj na zasadnutiach výboru, že som sa zúčastnila niektorých vašich aktivít Ústavu pamäti národa a z tejto strany chcem vám naozaj poďakovať za vedenie a za činnosť Ústavu pamäti národa a v minulom roku. Ďakujem vám pekne.