I. Mikloš, poslanec: (2008-11-26):
Najskôr chcem povedať a doplniť to, čo hovoril môj kolega, pán podpredseda Národnej rady Hort, že pán minister financií spomenul alebo povedal, že je to zákon roka. A naozaj je to zákon roka. Tomu ale nezodpovedá prístup vlády k tomuto zákonu. Nezodpovedá aj tým, že tu stále nemáme žiadneho člena vlády okrem pána ministra. Nezodpovedá ani z hľadiska kvality dokumentu, o ktorom ideme rokovať, a nezodpovedá ani z hľadiska váhy a postavenia parlamentu, ktoré by parlament mal mať a v každej demokratickej krajine má. Je svojím spôsobom až dehonestujúce, že rozpočet sa oveľa viac schvaľoval v koaličnej rade aj počas prípravy rozpočtu a že aj posledné zmeny boli schválené v koaličnej rade a bolo odkázané verejnosti, ale aj parlamentu, aj vám, vážené panie poslankyne, páni poslanci, že tak, ako to bolo dohodnuté v koaličnej rade, tak to bude schválené a že vy ste len hlasovacou mašinériou, ktorá má zatlačiť. Nikdy v minulosti to tak nebolo. Samozrejme, že rozpočet sa prerokovával aj v koaličnej rade, ale pôdou, kde sa prerokovával predovšetkým bola vláda Slovenskej republiky a tu sa vždy rozpočet menil. Tu sa vždy menil a desiatky pozmeňujúcich návrhov boli schvaľované a boli, to sa dá dokázať, ak sa na to pozriete, boli dokonca  vždy akceptované aj niektoré, vždy aspoň zopár pozmeňujúcich návrhov opozičných, vtedajších opozičných poslancov. Dnes schvaľujeme, ak sa nemýlim, tretí? Áno, tretí rozpočet tejto vlády a počas dvoch schvaľovaní nebol schválený ani jeden jediný z desiatok pozmeňujúcich návrhov, ktoré opozícia dala. Čiže toľko na začiatok k procedúre diskusie a schvaľovania rozpočtu. Predtým, ako budem hovoriť o konkrétnych položkách, predtým, ako budem hovoriť o číslach a budem porovnávať čísla a chcem rovno predoslať, že budem porovnávať najmä rok 2006, rozpočet roku 2006, teda posledného roku, keď sme boli vláde a keď sme aj pripravovali rozpočet na rok 2006 a rok 2009, o ktorom teraz najmä hovoríme, pretože schvaľujeme štátny rozpočet a rozpočet verejnej správy na rok 2009 a, samozrejme, aj s výhľadom do roku 2011, ale rok 2009 je kľúčový. Čiže budem porovnávať najmä roky 2006 až 2009 a hneď na začiatok poviem, že čísla, fakty, ktoré vám ukážem zrejme až po štrnástej hodine, jasne ukazujú, že proklamované budovanie sociálneho štátu alebo proklamovaná starostlivosť o rodinu, alebo proklamovaná priorita školstva, vedy, vzdelania sú len prázdnymi rečami. Fakty hovoria niečo iné. Ale ešte predtým chcem povedať, že štátny rozpočet je naozaj kľúčovým zákonom. Je kľúčovým zákonom preto a aj preto, že nehovorí len o tom, koľko predpokladáme, že budeme mať príjmy a koľko a na čo minieme, ale je kľúčovým zákonom aj preto, že predurčuje štátny rozpočet a zákony, ktoré s ním súvisia, predurčujú aj ďaleko do budúcnosti to, ako sa budeme mať my, ako sa budú mať naše deti a dokonca aj to, ako sa budú mať ich deti. Pretože zakladáme tým nejaký vývoj do budúcnosti. Štátny rozpočet by mal byť nastavený tak, aby zabezpečoval vysoký, ale aj udržateľný ekonomický rast. To je prvá vec, ktorú by som veľmi rád zdôraznil. Len vysoký a udržateľný ekonomický rast prináša rast zamestnanosti, rast životnej úrovne, rast platov a rast kvality života. Preto a práve preto je vysoký ekonomický rast nie cieľom samým osebe, ale je nevyhnutným prostriedkom, nástrojom na to, o čo nám, verím, všetkým ide, aby sme zabezpečovali rast životnej úrovne, rast kvality života a rast zamestnanosti. Ako je to teda s tou udržateľnosťou rastu? Dnes sa stalo až zaklínadlom v ústach vládnej koalície všetko hádzať na krízu. Je tu kríza, a teda za všetko môže kríza. Ale pozrime sa na pár čísiel bez vplyvu krízy. Pôvodný návrh štátneho rozpočtu, ktorý nám predložila vláda 15. októbra tohto roka, zahŕňal prognózu budúcoročného ekonomického rastu aj rastu daňových príjmov bez zohľadnenia vplyvu krízy. Aký vysoký ekonomický rast vláda teda odhadovala na budúci rok? Odhadovala 6,5-percentný ekonomický rast bez vplyvu krízy. Aký rast sme mali ale vlani? Vlani sme mali 10,4-percentný ekonomický rast. Vďaka reformám, ktoré boli uskutočnené, ekonomika kulminovala v roku 2007 pri ekonomickom raste 10,4 %, teda zhrnuté a podčiarknuté, za dva roky od roku 2007 do roku 2009 vláda predpokladala bez vplyvu krízy, zdôrazňujem, bez vplyvu krízy pokles ekonomického rastu z 10,4 % na 6,5 %. Výrazný, dramatický pokles za dva roky z 10,4 na 6,5, ktorý je, pod tento pokles sa podpisuje, tento pokles je dôsledkom politiky vlády a vládnej koalície napríklad dôsledkom zhoršovania podnikateľského prostredia, napríklad dôsledkom znižovania pružnosti trhu práce, napríklad dôsledkom narastajúcej korupcie a klientelizmu. Ak by ste chceli namietať, že taký vysoký rast vo výške 10,5 % nie je prakticky ani teoreticky udržateľný, tak by som mohol, a použijem to, použiť príklady krajín, ktoré dosahovali vysoké, ale aj udržateľné, zdôrazňujem udržateľné tempá ekonomického rastu vo výške 9 až 10 %. Bolo to Írsko už od druhej polovice osemdesiatych rokov, v deväťdesiatych rokoch a ešte aj začiatkom tohto desaťročia. Boli to aj baltské krajiny. Čiže dá sa. Nie je to teória. Za predpokladu rozumnej ekonomickej politiky sa dajú vysoké tempá ekonomického rastu okolo 8 až 10 % dosahovať aj dlhodobejšie, nielen v priebehu jedného, dvoch rokov. Čiže záver z tohto prvého, z týchto čísiel, ktoré nie sú moje čísla, 10,4 je oficiálne číslo, ktoré vieme, lebo už bolo a 6,5 % na budúci rok bol odhad vlády bez vplyvu krízy. Čiže prvý záver je, že vláda nerobí dostatočne zodpovednú a kompetentnú politiku na to, aby vytvárala predpoklady na vysoký a udržateľný ekonomický rast. Ak by niekto pochyboval o tom, že to tak je, tak by som mohol odcitovať, pretože asi sa zhodneme na tom, že ekonomický rast je predovšetkým daný mierou konkurencieschopnosti. Svetové ekonomické fórum vypracováva spolu s Wall Street Journal, vydávajú správu o globálnej konkurencieschopnosti. Táto správa o globálnej konkurencieschopnosti porovnáva 134 krajín sveta, medzi nimi aj Slovensko. Podľa tejto poslednej správy o konkurencieschopnosti pokleslo za posledný rok Slovensko v konkurencieschopnosti medzi týmito 134 krajinami o štyri miesta. Väčší pokles za jeden rok zaznamenalo len Maďarsko, ktoré pokleslo o štrnásť miest, kým Poľsko pokleslo o jedno miesto a Česká republika si udržala to postavenie, ktoré mala v minulom roku. Čiže druhý najvýraznejší pokles v miere konkurencieschopnosti spomedzi krajín Vyšehradskej štvorky len za posledný rok. Keby sme sa pozreli na jedno z kritérií, jeden z ukazovateľov, ktorý sa posudzoval, ktorý je kľúčový, je kľúčový z hľadiska konkurencieschopnosti a vytvárania predpokladov na ekonomický rast, tak to je pružnosť trhu práce. V pružnosti trhu práce sme za dva roky klesli o 50 miest. Slovensko bolo na 15. mieste spomedzi tých 134 krajín ešte pred dvoma rokmi, dnes sme na 65. mieste. Najmä vďaka zákonu, ktorý si schválila koaličná väčšina, kvôli novele Zákonníka práce, ale aj kvôli ďalším zákonom sme poklesli v miere pružnosti trhu práce o 50 miest spomedzi 134 krajín. Pružnosť trhu práce aj v súvislosti so svetovou finančnou krízou, ktorej dôsledkom čelíme, ale aj v súvislosti so vstupom do eurozóny, pružnosť trhu práce sa stáva ešte dôležitejšia, ako bola pred krízou, alebo ako by bola v prípade, že by sme sa nestali členskou krajinou eurozóny. O to zarážajúcejšie a o to horšie je z hľadiska budúceho výhľadu ekonomického rastu, že k takémuto negatívnemu vývoju tu dochádza. Druhá vec, ktorá je kľúčová, je reakcia na krízu. Áno, vláda urobila revíziu, treba povedať, že až na poslednú chvíľu, že odmietala do pondelka, ak sa nemýlim, tohto týždňa, vláda odmietala urobiť korekcie v štátnom rozpočte, aj keď bolo evidentné, že vplyv krízy je taký, že bude nižší ekonomický rast, že budú nižšie príjmy, a teda treba to premietnuť do štátneho rozpočtu. Chvalabohu Koaličná rada sa stretla, lebo keby sa nestretla, tak asi by sme korekcie nemali dodnes a rozhodla, že teda sa navýši deficit verejných rozpočtov na 2,08 %. K tomuto by som chcel povedať a naozaj všetky opatrenia, ktoré môžu byť efektívne súvisia buď so štátnym rozpočtom priamo, alebo s ním súvisia nepriamo, pretože súvisia so zákonmi, ktoré štátny rozpočet ovplyvňujú. Typickým príkladom je zákon o dani z príjmov, o ktorom sme hlasovali teraz pred niekoľkými minútami, ktorý, samozrejme, má veľmi priamy súvis so štátnym rozpočtom. A tu pri prerokovávaní štátneho rozpočtu musím konštatovať, že štátny rozpočet ani zákony s ním súvisiace, najmä zákon o dani z príjmov nevytvárajú potrebné stimuly, nevytvárajú potrebné opatrenia ako na čelenie dôsledkom krízy, tak na dodanie impulzu, potrebného impulzu, ktorý ekonomika potrebuje o to viac, že sa nachádzame v časoch, že sme v časoch svetovej finančnej krízy. Áno, vláda schválila nejaký súbor opatrení alebo návrh opatrení, ktorých je 26 alebo 27. Nehovorím, že všetky tieto opatrenia sú nezmyslené. Sú tam aj opatrenia, ktoré sú iste potrebné, ale väčšina týchto opatrení sú opatrenia, ktoré sú buď samozrejmé, alebo zbytočné, alebo nezmyselné. Príklad samozrejmého opatrenia je, že chcete čerpať eurofondy tak, ako to bolo naplánované. No, keby nebola kríza, tak asi by ste ich nečerpali vôbec. Príklad nezmyselného, dokonca aj absurdného je, že chcete dôsledne využívať kompetencie Regulačného úradu pri regulácii cien. Pritom ste si schválili zákon, ktorým ste Regulačný úrad úplne odrovnali z regulácie cien, pretože ani nedostane návrhy, ktoré by mal dostať, ak nebudete chcieť. Ale za rozumné návrhy považujem napríklad návrh na posilnenie kapitálu Eximbanky, Záručnej a rozvojovej banky a ich väčšia orientácia na malé, stredné podnikanie. Toto sú rozumné opatrenia. Problém ale je, že tých naozaj rozumných je tam veľmi málo a že neriešia zásadný a základný problém. Tým zásadným a základným problémom je zhoršovanie podnikateľského prostredia, zhoršovanie pružnosti trhu práce, zvyšovanie miery korupcie a klientelizmu. Opatrenia, ktoré sú kontraproduktívne, idú úplne v rozpore s tým, čo potrebujeme, ako je napríklad také zvyšovanie minimálnej mzdy, ktoré urýchľuje likvidáciu textilného a odevného priemyslu. Ak tomu neveríte, choďte sa opýtať do Slovenky v Banskej Bystrici, choďte sa opýtať do Kežmarku, choďte sa opýtať do Lipian, choďte sa opýtať do Gemtexu. Čiže namiesto toho, aby ste uľahčovali podmienky na podnikanie, likvidujete takýmito nezmyselnými opatreniami alebo minimálne urýchľujete likvidáciu celých odvetví. Iným príkladom môže byť prístup k živnostníkom. Ešte pred polrokom ministerka práce a sociálnych vecí sľubovala, že sa odpoja odvody živnostníkov od minimálnej mzdy. Aká je realita? Nielenže sa neodpojili, ale tým zvýšením sa zvyšuje odvodové zaťaženie živnostníkov o 10 % od začiatku budúceho roka. My, naopak, v týchto oblastiach, spomínam len tieto dve na ilustráciu, navrhujeme zaviesť medzitrh práce, ktorý znamená zrušenie minimálnej mzdy, ale len pre tých, ktorí sú dlhodobo nezamestnaní, aby sa mohli zamestnať aj za nižšiu mzdu, ako je dnes stanovená minimálna a zároveň štát by im doplácal peniaze, ktoré im dnes aj tak na dávkach dáva. Výsledkom by bolo, že štát by to nestálo viac ale menej. Títo ľudia by mali prácu, mali by vyšší príjem, ako majú dnes, nesedeli by doma, mali by prácu, ktorá by nevznikla v umelých sociálnych podnikoch, z ktorých si viacerí poslanci SMER-u urobili trafiky, ale vznikla by táto práca normálne na trhu, vznikli by pracovné miesta, ktoré by zriadili podnikateľské subjekty.