M. Kondrót, poslanec: (2005-10-27):
Aké sú teda dôvody na zastavenie privatizácie. Rozdelil som ich do týchto skupín. Politické dôvody. Tie som v časti rozobral v úvode. Vláda stratila väčšinu v parlamente, a tým i legitimitu robiť rok pred voľbami akékoľvek rozhodnutia s dlhodobým dopadom a navyše pri absencii akéhokoľvek odborného krytia vo forme hospodárskej a energetickej politiky. To už prechádzam k dôvodom odborným. Nekoncepčnosť a povrchnosť procesu privatizácie budem opätovne dokumentovať na argumentácii vlády v oblasti privatizácie distribučných energetických spoločností. Pre predsedu vlády ako predkladateľa totiž „bolo významným argumentom pre doprivatizáciu distribučných energetických spoločností,“ citujem zo strany 3 materiálu pod tlačou 741 „zosúladenie právneho a reálneho stavu v riadení týchto spoločností. Súkromným investorom bolo v minulom období predaných 49 % akcií distribučných spoločností, súčasne však prostredníctvom transakčných dokumentov získali investori väčšinu hlasov v predstavenstve, a tým aj manažérsku kontrolu a reálne riadenie spoločnosti.“ Vážené kolegyne a kolegovia, premiér vlády teda otvorene priznal, že skutočným vlastníkom je minoritný akcionár, a preto žiada o zosúladenie právneho a reálneho stavu. Okrem toho sa v materiáli uvádza, že: „Vláda v distribučných podnikoch chce dosiahnuť vyššiu efektívnosť v dôsledku adresného súkromného vlastníka a priniesť manažérske skúsenosti.“ Ako to chce vláda urobiť, keď predá majetkovú účasť? Na druhej strane, čo jej po predaji bude po efektívnosti súkromnej firmy. A po tretie, vláda sama priznáva, že ju už riadi súkromný investor. Žeby bol neefektívny? Ďalej, vláda chce formovať konkurenčné prostredie. Ako? Predajom? Veď nebude nič vlastniť. Vláda v tlači 741 ďalej tvrdila, že má zámer na efektívnom fungovaní distribúcie elektrickej energie. Teraz je distribúcia neefektívna? Potom nenašla správneho vlastníka. Tak treba vymeniť manažérov, a nie predávať. Ďalej sa dozvedáme, že vláda chce maximalizovať perspektívu ďalšieho rozvoja podnikov a ich ziskovosť. Ako to chce vláda urobiť, keď tieto podniky neriadi ani teraz, keď má majoritu? Vláda chce minimalizovať riziko politických zásahov do riadenia podnikov. Teraz do nich zasahuje? Veď tvrdí, že ich riadia manažéri zahraničného investora. Vláda chce zabezpečiť rozvoj ďalších aktivít podnikov, zvýšiť technickú úroveň a prevádzkovú bezpečnosť. Ako a prečo to chce urobiť, keď po predaji nebude nič vlastniť? Vláda chce rozšíriť exportné možnosti. A predstavte si, riešením je predaj štátnej účasti? Okrem toho o aké exportné možnosti ide, keď Slovensku reálne hrozí nedostatok elektriny? A ako nulový vlastník, vážené kolegyne, kolegovia, chce vláda tieto zámery naplniť preto, aby podnik smeroval k efektívnemu fungovaniu a stabilite. V tomto materiáli vládou uvedené dôvody hovoria proti privatizácii prirodzených monopolov, lebo ani jeden z týchto zámerov nemožno bez majetkovej účasti štátu naplniť. Ešte raz zdôrazňujem, ani jeden z týchto zámerov nemožno bez majetkovej účasti štátu naplniť. Takže tvrdím, že zámer vlády je jediný, predaj za každú cenu, a to napriek všetkému. O čom svedčí ešte tento materiál? Nuž o tom, že vláde chýba hospodárska politika a v nej ako jej súčasť energetická koncepcia zabezpečenia budúcej spotreby elektriny za ekonomicky primeranú cenu tak pre občanov, ako i pre podnikateľskú sféru. Teda na jednej strane vláda žiadne hospodársko-energetické vízie dlhodobo nemá, ale chuť predávať majetkové účasti štátu jej nechýba a nielenže jej nechýba, ale členovia súčasnej partokracie navidomoči šturmujú, aby sa k výnosu z predaja dostali čím skôr a za každú cenu. Veď posúďte sami. Na jednej strane čím ďalej, tým viac zaznieva to, čo politici Smeru tvrdia už niekoľko rokov, že totiž Slovensko je na prahu energetickej krízy a na druhej strane vláda chce predávať majoritné podiely v distribučných spoločnostiach. Čo to znamená? Že na Slovensko sa bude dovážať elektrická energia, ale občan bude z profitu tohto strategického obchodu úplne vylúčený i napriek tomu, že ide o jeho majetok postavený na území Slovenskej republiky. To, samozrejme, platí i pre plyn a ropu v prípade doprivatizácie Slovenského plynárenského priemyslu a Transpetrolu. Tretím dôvodom je, že vláda koná proti verejnému záujmu a v neprospech občanov. Navyše koná netransparentne a čím ďalej, tým viac v chvate. Charakteristické je to najmä pre privatizáciu. Je na to dostatok dôkazov. Spomeniem len niektoré, ako sú pokútny predaj akcií VSŽ, privatizácia SPP, privatizácia Výskumného ústavu zváračského, predaj akcií RIF prostredníctvom Fondu národného majetku a napokon i nedávny predaj PPC, keď o privatizácii rozhodlo Prezídium Fondu národného majetku i napriek námietkam ministerstva privatizácie a hospodárstva. A nášmu premiérovi z SDKÚ to nevadilo. Áno, táto vláda je zlý správca a ako správca majetku nás všetkých úplne zlyhala. Zo svojho majetku profitujú nie občania, ale tretie osoby, a to i napriek tomu, že ich záujmy má zastupovať vláda. Privatizácia majetkových účastí bola len zásterkou na pokračujúce odsávanie likvidity v štátnych monopoloch prostredníctvom napr. predstieraného poradenstva. Koho zastupujú politickí nominanti z ministerstva hospodárstva a Fondu národného majetku? Záujmy občanov? Neprivatizujú našu energetiku v skutočnosti nakoniec cudzie štátne spoločnosti? Vážené kolegyne, kolegovia, ďalší dôvod má právno-morálny a etický rozmer. Kolegovia poslanci a poslankyne z KDH majú obavy zo straty suverenity v súvislosti so znením euroústavy. Bude ale štát bez majetku suverénny? (Reakcia z pléna.) Neutieram, obraciam sa na vás. Nebudú potom o našej budúcnosti rozhodovať predstavenstvá štátnych akcioviek z cudzích štátov, resp. súkromných firiem? Naša vláda sa necíti viazaná ústavným sľubom či platnými zákonmi. Privatizačné zmluvy či zmluvy s veľkými investormi jednoducho odmieta zverejniť. Na to, aby vláda, vážené kolegyne a kolegovia, dodržovala zákon, je nutný tlak parlamentu. To, že ide o záväzky, ktoré prejdú na bedrá všetkých občanov, resp. že ide o štátny majetok, nie je pre ňu na to dostatočný dôvod, dokonca ani zákon nie. Čo tak vláda protizákonne tají? Žeby to, že konala v rozpore so zákonom?  Nie je to tak dávno, čo zastupujúci minister hospodárstva opäť hovoril, že svoje rozhovory z Enelu nebude zverejňovať. Toto je transparentnosť, pán minister? Čo chcete tajiť? Veď ide o majetok občanov, nie o váš súkromný? Alebo len občanov, poslancov a odbornú verejnosť nechcete zaťažovať takýmito drobnosťami? Vážené kolegyne, kolegovia, čo už je to za privatizáciu, ak podľa mojich informácií rozsiahly materiál o investičných záväzkoch a plánoch Enelu v SE majú k dispozícii odborníci z SE iba jednu hodinu, áno, počujete dobre, iba jednu hodinu na odborné posúdenie a ešte sú funkcionármi Fondu národného majetku atakovaní za zdržiavanie privatizácie? Ďalej sa pýtam celej vlády Slovenskej republiky a špeciálne ministra hospodárstva, aké odborné kompetencie majú orgány Fondu národného majetku na schválenie investičného plánu Enelu. Neviem o žiadnych odborníkoch vo Fonde národného majetku  z takej komplikovanej technicko-ekonomickej oblasti, akou energetika nepochybne je. Posledným dôvodom na zastavenie privatizácie sú dôvody globálne. Vojna v Iraku, prudký rast ceny ropy, výpadky v zásobovaní s elektrickou energiou v Európe sú sami osebe dôkazom, že sme na začiatku nestabilného obdobia v oblasti energií, a teda že elektrina ako najušľachtilejšia forma energie je strategickou surovinou číslo jeden, k nej, samozrejme, patrí aj ropa a plyn. Hrozí nedostatok elektriny v Európe, a preto najmä v EÚ sa mení pohľad na budúcnosť zásobovania, keď sa už na jadrové elektrárne nehľadí s takým dešpektom, ba práve naopak. Európa si uvedomuje svoju energetickú závislosť od dovozov, ako i potrebu zabezpečiť diverzitu zdrojov na základe ekonomických kritérií so zohľadnením rizík s tým spojených. Už i Belgicko, krajina, ktorá pred pár rokmi sa podobne ako Rakúsko vzdala jadrovej energetiky, veľmi vážne pod ťarchou dramaticky rastúcich cien ropy hovorí o renesancii jadrovej energetiky. A náš južný sused Maďarsko má v úmysle predĺžiť činnosť Jadrovej elektrárne v Pakši o 20 rokov, počujete to dobre, vážené kolegyne a kolegovia, o 20 rokov. Stále hlasnejšie sa dostáva v Európe do popredia požiadavka 15-percentnej výkonovej rezervy v jednotlivých krajinách pre potrebu kryť technologické výpadky za nepredvídateľných okolností a znížiť riziko nestabilných dodávok elektriny, čo sa zákonite pri výpadkoch prejavuje vyššou cenou a neistotou na trhu ako celku. Navyše, Európe už teraz chýba okolo 10 % elektrickej energie. V roku 2007 i vďaka odstaveniu V1 sa očakáva lokálne taký nedostatok elektriny, že rast ceny dovozov sa odhaduje na 2 600 korún za MW/h. Čo tým chceme povedať? Už skutočnosť, že sme na prahu napätej energetickej bilancie nielen doma, ale aj v Európe, je dostatočná na to, aby sme o predaji účastín Slovenských elektrární, a. s., ani neuvažovali. A to sa týka i rozvodných závodov SPP, Transpetrolu, teplární a Železníc Slovenskej republiky – Cargo. Ďakujem za pozornosť.