D. Čaplovič, poslanec: (2005-06-30):
Kultúra je podľa môjho názoru najdôležitejším prvkom sociálnej štruktúry, a preto je žiaduce do nej investovať. Takto sa v súčasnosti vyjadrujú viacerí predstavitelia Európskej únie, najmä po jej veľkom rozšírení aj s väzbou na Lisabonskú stratégiu a správu Wima Koka k tejto stratégii, pretože je v záujme hospodárskeho rastu, aby sme sa celoživotne vzdelávali, kultúrne komunikovali, umelecky sa tvárnili a tolerantne sa správali. Ukazuje sa, že na dominantný rozmer kultúrnotvorných a politických mechanizmov sa zabudlo aj pri mohutnej stavbe celoeurópskeho zjednotenia, čo kriticky pripomenul krátko pred svojou smrťou jeden zo zakladateľov tejto stavby Jean Monet. Pokiaľ by som sa do toho pustil ešte raz, teda do konštrukcie Európskej únie, ktorú poznáme dnes, začal by pri kultúre. Toto všetko sa podpísalo aj pod súčasný stav v Európskej únii, aj na príprave Ústavnej zmluvy a dôsledkoch jej odmietania. Myslím si, že o to viac musíme venovať pozornosť kultúre, najmä po našom vstupe do Európskej únie, čo sa, žiaľ, už viac ako rok od nášho vstupu nedeje. Pre mňa je symbolické, že v čase, keď Slovensko nemalo ministra kultúry a keď bol poverený riadením tohto rezortu podpredseda vlády a minister financií Ivan Mikloš, jeden – musím povedať – z popravcov kultúry na Slovensku, vystupuje zo svojho dlhoročného dobrovoľného domovského azylu Milan Rúfus a príde si prevziať vyznamenanie ministra kultúry. Dlhé roky to neurobil, dlhé roky sa nevyskytoval, nevystupoval na verejnosti. Akoby chcel týmto činom protestovať voči pokračujúcej nevšímavosti, arogancii súčasnej moci ku kultúre, najmä krstného otca tohto vzťahu Ivana Mikloša, od ktorého prevzal aj vyznamenanie. V januári tohto roku pri prerokúvaní materiálu na mimoriadnej schôdzi Národnej rady Slovenskej republiky o dostavbe a prevádzkovaní novostavby Slovenského národného divadla som hovoril o protekcionizme v kultúre pre svojich blízkych, o diskriminácii tých druhých. Týkalo sa to aj predmetnej novostavby Slovenského národného divadla, vraví sa, použijúc myšlienku známeho múdreho, vzdelaného a kultúrne rozhľadeného Maxa Plancka: „Hodnota činov nespočíva v motívoch, ale v dôsledkoch.“ A na to by sme mali pamätať. Vieme, že motívy okolo rozsiahlej investície a jej ďalšieho využívania v kultúre a v umení sú rôzne, ktoré ovplyvňujú záujmy niektorých podnikavcov, ktorí sa pod rúškom populizmu začali premiestňovať do rezortu kultúry, o čom svedčí, či sa to niekomu páči, alebo nepáči, aj najnovšia výmena ministrov za politickú stranu ANO. Pozorne som si prečítal dodatok k tlači č. 1147 pod názvom Zásady nového návrhu na doriešenie financovania Slovenského národného divadla. Aj keď niektorí moji kolegovia v gesčnom výbore Národnej rady Slovenskej republiky sú dojatí nad nevídaným kotrmelcom a zmenou vo vzťahu k novostavbe Slovenského národného divadla, ja stojím zatiaľ na rovnej zemi a triezvo sledujem a budem aj ďalej monitorovať pohyby v tomto rezorte a vyhlásenia nového pána ministra kultúry. Slovom, dávam veľký pozor prečo. Pretože mám skúsenosť z dejín politiky a tej našej „slovenskej“ zvlášť, že to, čo politiku rozdeľuje, záujmy o majetky spojuje. Hovorí sa často o záujmoch občana, komunity, spoločenstva, ale za týmito záujmami sa skrývajú osobné interesy, prospech politikov či im blízkych skupín. Teda tento vred sa nedá z našej spoločnosti odstrániť, a preto to majme na zreteli aj pri nových návrhoch o dostavbe a budúceho prevádzkovania novej budovy Slovenského národného divadla. Myslím si, že predložený návrh, pre mňa osobne a s kolegami, s ktorými som hovoril, nie je najčistejší. Stále si myslím, že správu novostavby Slovenského národného divadla by malo mať vedenie divadla, konkrétne navrhovaná Správna rada, Dozorná rada, teraz nie už Kultúrna, ale Umelecká rada, ako povedal pán minister, a nie navrhovaná nová organizácia pri Ministerstve kultúry Slovenskej republiky. Tu pri zriaďovaní novej organizácie musíme byť a mali by sme byť vo veľkom strehu. Vážení prítomní, na súmraku kultúry sa svojimi krokmi podpisujeme sami, všetci, jedni pasivitou, vyčkávaním, čo sa bude diať, niektorí až prílišnou aktivitou, ktorá kultúre môže poškodiť. Tak v koalícii, ako aj v opozícii najmä tým, že sa často stávame nemými účastníkmi pokračovania istých deštrukčných krokov v našej slovenskej kultúre, že sa podpisujeme pod narastajúcou kultúrou chudoby, ako v jednom rozhovore hovoril pán Porubjak, a chudoby ducha. Na kroky k zamedzeniu týchto praktík som nateraz nedostal od nového pána ministra kultúry odpoveď. Všetci dobre vieme, že nemáme zreformovaný kultúrny sektor, ale nemoderný a strnulý je aj ekonomický sektor, na ktorý aj pán minister sčasti upozornil. Mnohí jeho predstavitelia rozmýšľajú v intenciách druhej polovice dvadsiateho storočia a vnímajú kultúru ako akýsi takmer zbytočný, okrajový segment života. Nový minister hovoril o vzťahoch medzi obcou kultúry a obcou ekonomickou na Slovensku, že sa bude snažiť tieto protirečenia mierniť a stanoviská zbližovať, prajem mu veľa úspechov v tom aj najmä pri dostavbe a prevádzkovaní novostavby Slovenského národného divadla, pretože tam tie kroky bude potrebné veľmi rázne uskutočňovať. Keby sa mu len to podarilo, už to by bol podľa mňa záslužný čin pána ministra kultúry. Treba si aj uvedomiť, čo chceme od priamo zriaďovaných kultúrnych inštitúcií na jednej strane a ako dokážeme zabezpečiť obligatórne výdavky, podčiarkujem, obligatórne výdavky na strane druhej v zmysle zákonov, ktoré sme prijali v Národnej rade, o jednotlivých inštitúciách v zmysle medzinárodných konvencií, napríklad v oblasti ochrany kultúrneho dedičstva. Tam sme sa zaviazali a tieto záväzky by sme mali aj plniť. Vážení prítomní, od nového pána ministra kultúry som sa dozvedel o dostavaní novostavby Slovenského národného divadla z verejných zdrojov – ja hovorím k pánu ministrovi, tak by som prosil ho nevyrušovať – z verejných zdrojov cez pôžičku od štátu, dozvedel som sa o veľmi pozitívnej myšlienke o podpore slovenského filmu, audiovízie, dozvedel som sa o zmenách v odpolitizovaní grantového systému. Na jeho grantoch, že napríklad na knihu bude poskytnutý grant len vtedy, ak autor a vydavateľ zabezpečí konkrétny predaj ktorejkoľvek publikácie. Nedostal som však odpoveď – do roka, do dvoch ten predaj? Či piatich, desiatich rokov? Pripomínam, že predaj kníh, najmä napríklad zo spoločensko-vednej literatúry a pôvodnej tvorby, je dlhodobý a predovšetkým predaj braku, ktorý sa vyskytuje u nás, je krátkodobý. Určiť veľký záujem môže brak, napríklad Mojsejovci, môže určiť ľahký žáner, napríklad rôzne Angeliky, a niektorá populárno-vedná literatúra, ktorá reaguje na problémy súčasnosti, ako aj memoárová literatúra. Pevne verím, a to by som tu chcel pred naším osiroteným plénom Národnej rady povedať, že do kultúry bude vrátená jedna miliarda korún, ktorú vláda... (Reakcia z pléna.) Ja hovorím všeobecne, prepáčte, pán kolega. ...ktorú vláda operatívne potrebovala na investičné stimuly pre Kia Motors, tak ako to vyhlásil pán poslanec Ľubomír Lintner na prvom stretnutí poslancov s občianskym združením Verejnosť za verejnoprávnosť. Ktorí sme sa tam zúčastnili, sme to počuli a pevne verím, že tá jedna miliarda minimálne bude naspäť vrátená v rozpočte slovenskej kultúre. Ešte stále mi znejú slová z rozhovoru v Pravde od pána Rybníčka, súčasného generálneho riaditeľa verejnoprávnej televízie, že si trúfa nahradiť svojou prácou a obsahom vysielania Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky, že Slovenská televízia bude tým ministerstvom, tak to tam konštatoval v rozhovore pre Pravdu, ktoré už nebudeme potrebovať, podľa neho. Chvalabohu, že sa tak nestalo. Dnes by sme nemali nielen verejnoprávnu STV, ale ani ministerstvo kultúry. Pán premiér mlčí, mlčí aj pán minister financií a podpredseda vlády, mlčia aj ďalší ministri, ktorí pri tom rokovaní o predaji alebo o presunutí Slovenského národného divadla v decembri, novembri minulého roku sa snažili akýmsi spôsobom obalamutiť kultúrnu verejnosť. My sme mali v rámci prieskumu možnosť počuť vyjadrenia jednotlivých ministrov aj pána predsedu vlády pri našom prieskume, čo sa tam odohrávalo a čo povedali. Napríklad ma veľmi trápi to, že pán premiér doteraz neodpovedal na výzvu precízne položenými otázkami Kultúra a politika. Upozorňujem tu pána ministra kultúry, podpísanú všetkými členmi Činohry Slovenského národného divadla. Pokiaľ viem, táto petícia bola potom presunutá na ministerstvo kultúry a oni ešte nedostali odpoveď ani od bývalého ministra kultúry. Charles de Gaulle odpovedal takto na otázku: Kedy sa stane politik štátnikom? „Keď pri získavaní moci prejaví malosť, pri spravovaní moci a vecí verejných aj kultúrnych“, podčiarkol „svoju veľkosť.“ Nemlčí, môžeme si povedať, zaplať Pán Boh, nový minister kultúry, ktorý pod taktovkou aj svojej politickej strany, samozrejme, sa snaží uskutočniť isté kroky, ktoré by mali doriešiť novostavbu Slovenského národného divadla, a pevne verím, aj isté zásadnejšie zmeny v rezorte kultúry. Slobodní občania slobodného štátu vyjadrili už svoju vôľu, o čom svedčí prieskum verejnej mienky a jeho závery sú podľa mňa v prieskume verejnej mienky, lebo je to plebiscit a v mnohých politologických literatúrach sa práve hovorí, že tieto prieskumy verejnej mienky, to sú plebiscity. Výsledkom tejto verejnej mienky je to, že Slovenské národné divadlo musí zostať majetkom slovenského štátu, resp. Slovenskej republiky a slovenského národa. A za tento cieľ sa oplatí v našom parlamente otvorene sporiť, úprimne sporiť, čestne sporiť a urobiť všetko, aby sme tento cieľ dosiahli. A budem držať pánu ministrovi palce, ale súčasne budem veľmi pozorne sledovať, či je potrebné zriaďovať ďalšiu organizáciu pri ministerstve kultúry a či pri, nazvem to, zmene zákona o Slovenskom národnom divadle má vzniknúť Správna rada, Umelecká rada a Dozorná rada. Podobný model poznáme napríklad na vysokých školách, kde však vysoké školy dostali majetky do vlastníctva zo správy štátu a, samozrejme, môžu s nimi rozumne nakladať. Sú tam isté mantinely určené, aj zo strany ministerstva, aj zo strany zákona, a treba, samozrejme, aj o tomto uvažovať. A stále som presvedčený o tom, že nielen správu, ale, samozrejme, aj nakladanie s celým tým majetkom – aj novostavby Slovenského národného divadla plus starej historickej budovy bývalého Mestského divadla v Bratislave, dnes Slovenského národného divadla na Hviezdoslavovom námestí – by mal mať manažment a Správna rada, Dozorná rada, prípadne Umelecká rada Slovenského národného divadla. Ďakujem vám za pozornosť.