V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-05-13):
Z. Martináková, poslankyňa: Vážený pán predsedajúci, panie poslankyne, páni poslanci, vážený pán minister, priznám sa, že som už aj váhala, či sa mám prihlásiť do rozpravy, ako vstúpiť do tejto diskusie, ktorá nabrala také politické obrátky, s nejakým vecným príspevkom, lebo veľmi by som sa chcela držať aj ja vecnej roviny. Ja len chcem pripomenúť, že poslanci Slobodného fóra nepodporili spoplatnenie ani pri tých predchádzajúcich návrhoch zákonov, aby nevznikla nejaká diskusia, či sme zmenili názor, alebo niečo podobné. A chcela by som ešte zdôrazniť aj jednu vec, že sme veľmi presvedčení, že reformu školstva treba robiť, bude ju treba robiť a že celkom určite aj prispievanie študenta na svoje štúdium bude otázkou aktuálnou a budeme ju riešiť. A to, k čomu by som sa teraz chcela v prvom rade vyjadriť, tak to je to, ako ju riešiť. A tie názory môžu byť legitímne, sú legitímne, sú rôzne. A súhlasím s pánom predsedom, ktorý povedal, že rozhodne väčšina. Ak dovolíte my sme už nejaké svoje postoje k tomuto návrhu zákona povedali aj z tejto pôdy, z tejto úrovne, nechcem sa opakovať a zdržiavať diskusiu, ja uvediem jeden mail, ktorý som dostala na adresu tohto zákona, spoplatnenia vysokoškolského štúdia. Je to mail od matky, príslušníčky strednej vrstvy, ktorý v zásade vystihuje to, čo my kritizujeme na tomto zákone, to, ako je postavený a ako on svojou štruktúrou vlastne naozaj pre tú strednú vrstvu prináša nevýhodné podmienky oproti iným skupinám obyvateľstva. Táto pani nazvala svoj mail Mám problém s pochopením, o čom je reforma vysokého školstva. Ja budem z neho čítať aj s tými nepresnosťami, ktoré sú tam uvedené, aby som ho nejako zle neinterpretovala, ale ja sa zameriam len na tú štruktúru, na ten rámec, o čom táto pani hovorí: „Pán minister hovorí, že na sociálne štipendiá bude určených 30 až  40 % zaplateného školného, to znamená, že študent, ktorý ešte nezarába, bude prispievať z každej zaplatenej koruny 30 až 40 halierov do prerozdeľovacieho systému na sociálne dávky, sociálne štipendiá, čo je ale úlohou štátu, a nie úlohou detí, ktoré ešte nemajú vlastné príjmy. Čiže niekoľko tisíc detí študentov si bude musieť zobrať pôžičku na školné, aby niekoľko stoviek detí študentov dostalo sociálne štipendiá. Ako chce skvalitňovať vysoké školstvo, keď chce taký obrovský diel školného dať na problematiku, ktorá nie je úlohou jeho rezortu, lebo sociálne štipendiá by mali byť výlučne v kompetencii ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny. Ak to tak nie je, je to nekoncepčné, lebo sa stratí prehľad o sociálnych dávkach pre jednu rodinu.“ A by som chcela toto, tento názor podporiť. Vypočujte si príspevok jedného študenta na demonštrácii konanej tuším 2. alebo 3. mája v Bratislave, ktorý počítal, že ak dostane vyše 6 000 korún sociálneho štipendia, tak zaplatí 2 000 korún za školné, 2 000 za nevyhnutné ďalšie náklady spojené so štúdiom a ešte mu zostane 2 000 korún na splácanie lízingu za auto. Takáto reklama na propagáciu zavedenia školného bežala, ak ste ju zachytili. Aj keď je to extrém a pritiahnuté za hlavu, predstavte si ľudí, ktorí rozmýšľajú, kde vziať peniaze pre deti na štúdium, nie tých sociálne odkázaných, ale tých, čo sú tesne nad tou hranicou, keď im už nenáležia sociálne dávky a sa snažia zložiť každú korunu, pričom iní počítajú, že z tej sociálnej dávky by chceli splácať ešte aj lízing na auto. Pán minister hovorí o školnom okolo 5 000 korún, ale v zákone dáva možnosť od 0 do 26 000. Nech sa pozrie na samosprávy, čo urobili pri miestnych daniach. Ak stanoví hornú hranicu tak vysoko, nič nezabráni autonómnym vysokým školám stanoviť v danom rozpätí akékoľvek školné. Ďalej tu tá pani píše, aby som to skrátila, ako povedal pán poslanec, o tom, že skutočne príjmy našich rodín tej strednej vrstvy, ktoré sa nedostanú do hranice, aby ich deťom prináležalo sociálne štipendiu, zaplatia deťom alebo spolužiakom, s ktorými spolu študujú a ktorí nemajú to šťastie a nie sú z rodín s istým príjmom, ich sociálne štipendiá. A teda keď na to štúdium nebudú mať ich rodičia, tak si na to zoberú pôžičku, ktorú budú potom po skončení štúdia splácať. Ďalej tá pani pokračuje: „Sociálne štipendium nech rieši štát cez rezort ministerstva práce, nie cez školstvo.“ Riešiť sociálnu situáciu rodín cez peniaze získané od študentov, ktorí ešte nemajú vlastné príjmy, ona považuje za nemorálne. Príjmy zo školného by mali ísť naozaj na zlepšenie školstva. A poviem záver, aby ste vedeli, z akej kategórie táto pani je: „Prečo pán minister nie je vo svojich cieľoch radšej skromnejší. Mal začať s menšou sumou a mal začať oveľa skôr. Bolo by to priechodnejšie a obyvatelia by sa postupne pripravili na čiastočne hradené školstvo, lebo to, že niečo sa má platiť, asi prijmú ľudia skôr.“ Takže na záver. Asi to bolo celé zle nastavené. Čiže je to pani z kategórie, ktorá si, písala okrem toho, že ešte teda má deti študujúce na vysokej škole, uvedomuje hodnotu vzdelania, ktorá si uvedomuje, že ten systém treba skvalitňovať a zlepšovať a sama sa pýta ako. Tento zákon jej ukazuje parametre, ktoré sú pre ňu neprijateľné. Ja som si tento príklad naozaj vybrala, aby sme diskutovali vecne, aby sme si porozumeli v tom, že táto diskusia o zavedení školného, či je prísne odborná alebo takáto laická, úplne zámerne som vybrala mail, ktorý je istým spôsobom laickým názorom, je legitímna. Ľudia to zaplatia skôr či neskôr. Ja si uvedomujem ako matka dvoch vysokoškolákov, študujúcich detí, že ak sa prijme tento zákon, tak ja môžem zabudnúť, že moje deti dostanú lepšie vzdelanie, zabudnúť, že skončia vysokú školu presne v takých istých pomeroch a v takej istej kvalite, v akej teraz na nej študujú. A čo je pre nás ešte neprijateľnejšie. Je to platnosť tohto zákona od 1. septembra tohto roka. Toto je už trošku o vzťahu k ľuďom. Ak im zavádzame nové pomery a nové pravidlá, tak musíme tieto nové pravidlá zaviesť v čase, keď sa tie rodiny môžu na to reálne pripraviť. Spýtala sa ma jedna študentka gymnázia: „Ja už som si podala prihlášku na vysokú školu. Dvaja moji súrodenci študujú. Ja by som určite premýšľala, kde si dám prihlášku na vysokú školu, keby som vedela, koľko sa bude platiť školné od 1. septembra. Ako som sa ja mala rozhodovať? Ja som sa rozhodovala v iných podmienkach, než v akých nastúpim na školu 1. septembra.“ Toto, si myslím, je argument, ktorý každý slušný človek musí brať do úvahy. Pán minister financií nám nedovolí počas fiškálneho roka vstúpiť do rozpočtu, aby sme jeho parametre ničím nenarušili, ale rozpočty rodín môžeme narušiť kedykoľvek prijatím akéhokoľvek zákona. Veď aj ten rozpočet rodiny je dnes niečo, s čím treba úplne legálne a legitímne kalkulovať. Čiže zásadná výhrada je naozaj to, že zákon prijímame v máji a že by mal platiť od 1. septembra, čo inak je aj administratívne náročné, aby školy zabezpečili testovanie študentov, vyplácanie sociálnych štipendií. Tá administratívna náročnosť nie je taká jednoduchá, ako sa na prvý pohľad zdá. Ale o tom nebudem ja naozaj z tejto pôdy hovoriť. Ja som len chcela pripomenúť ten aspekt toho správania sa voči ľuďom, že my sme povinní im dať priestor, aby si tie rozpočty rodín pripravili kalkulácie a pripravili sa na to, že budú svojim deťom platiť školné. Tak ako som už povedala, že mi obe deti študujú na vysokej škole a mám teda x známych priateľov, ktorí sú moja veková kategória, samozrejme, sme generácia, ktorým práve teraz študujú deti, tak viem veľmi dobre, že tie rodiny urobia všetko preto, všetko preto, aby si tie ich deti tú pôžičku nebrali. Aj toto je realita. Môžeme sa tváriť, že je dobrý pôžičkový systém, že ho zavádzame. Chvalabohu, je pre tých, ktorí naozaj budú chcieť tento inštitút využívať. Ale drvivá väčšina slovenských rodín urobí všetko, všetko preto, aby to jeho dieťa si tú pôžičku nemuselo zobrať, aby mu tá rodina ten štart do života, naozaj uľahčila. A ešte jeden aspekt chcem pri tomto zákone pripomenúť, ktorého mi je obzvlášť ľúto nie pri tomto zákone, ale pri schvaľovaní reforiem v tomto parlamente, že nedbáme na tú previazanosť reforiem. My na jednej strane deklarujeme, čo by sme chceli dosiahnuť, na druhej strane prijímame reformy, ktoré v mnohých častiach majú veľmi potrebné ustanovenia, ale tým, že nie sú nijako previazané, často sa navzájom vybíjajú. A to je oblasť, ktorej sa ja na tejto pôde parlamentu venujem prednostne. To je tá rodinná a sociálna politika. A my naozaj keď hovoríme, že chceme, aby sa nám tu rodilo viac detí a v ekonomicky zdravých rodinách, vo vzdelaných rodinách, tak potom musíme nastavovať tie parametre veľmi, veľmi opatrne, aby sme to populačné správanie sa mladých ľudí smerovali k tomu, aby mali deti, a nie, aby to odkladali, alebo ich vôbec nemali. Veď my ich všetkými opatreniami, ktoré robíme, smerujeme k tomu, aby sa pre tú rodinu nerozhodovali, aj keď, chvalabohu, ešte väčšina našich mladých ľudí stále ako prioritu berie rodinu, ale odkladá zakladanie rodiny na neskoršie obdobie, čo potom prináša problémy, potom tie deti neprichádzajú a tak ďalej a tak ďalej. Takže aj tento nástroj, veľmi dobrý, potrebný preto, aby naše školy ďalej napredovali, by sme mali premyslieť spolu s ostatnými pravidlami a spolu s ostatnými reformami, tak aby sme podporovali v mladých ľuďoch nielen to, aby išli sa vzdelávať, aby dostali kvalitné školstvo, ale aby potom aj si zakladali rodiny a svoje správanie prenášali aj na svoje deti, aby nám tu rástla nová, zdravá, mladá populácia. Tento zákon skutočne z nášho pohľadu nerieši to najhlavnejšie, to skvalitňovanie štúdia. A to, prečo naráža na odpor, je presne ten názor tej strednej vrstvy, tých ľudí, ktorí majú dnes deti na vysokých školách a ktorí sa majú zmieriť s tým, že zaplatia všetko a ich deti za to nedostanú nič. Takže prikláňam sa k tomuto názoru. Premyslime ešte dobre túto reformu. Nič nie je stratené, ani keď príde o rok, ani keď príde o dva roky. Ale nastavme ju tak, aby vyhovovala tej väčšine, aby presvedčila väčšinu, predovšetkým našich občanov. Ďakujem vám pekne. (Potlesk.)