Zelník, Štefan, poslanec NR SR (2018-11-28):
Vážený pán predsedajúci, ctené poslankyne a ctení poslanci, predložený vládny návrh zákona úzko súvisí s rozpočtom pre rezort zdravotníctva, ktorý vyvoláva každoročný spor, v ktorom sa hľadá odpoveď na otázku, je peňazí v zdravotníctve dosť alebo je ich málo. Každý rok upozorňujú zdravotnícke zariadenia cez Asociáciu nemocníc Slovenska, cez Asociáciu polikliník Slovenska, Asociáciu súkromných lekárov a ďalších zložiek na nedofinovanc..., nedofinancovanie rezortu, každoročne vytvoria zdravotnícke zariadenia dlh na úrovni viac ako 100 mil. eur. Záväzky po lehote splatnosti zdravotníckych zariadení ku koncu minulého roku dosiahli 791 mil. eur. Každoročne sa prehlbuje vnútorná zadlženosť rezortu, odhaduje sa, že je vo výške viac ako 1,5 mld. eur. Základným problémom zdravotníctva alebo rezortu zdravotníctva je, že doteraz neexistuje v našom rezorte cenotvorba. Na uvedenú skutočnosť v roku 2017 upozornil aj Najvyšší kontrolný úrad, pričom konštatoval, že v systéme cenotvorby zdravotníckych výkonov absentujú jasné pravidla stanovovania cien a potreby zmeny v definovaní oprávnených nákladov na jednotlivé výkony. Najvyšší kontrolný úrad považuje nedostatky v tejto oblasti za jednu z hlavných príčin zadlžovania sa nemocníc. V rezorte zdravotníctva existujú úhrady, ale zďaleka sa nedá hovoriť o cenách, resp. cenotvorbe. Vysvetlím. Vieme povedať koľko stojí chlieb, mlieko či auto, jeho výroba, cena sa odvíja od všetkých nákladov, resp. vstupov. Ak sme pri cene chleba, do jeho ceny iste vstupuje množstvo spotrebovanej múky, vody, elektriny, tepla plus cena ľudskej práce, náklady na distribúciu. To všetko tvorí tzv. výrobnú cenu. Vždy sa cena odvíja od množstva spotrebovaných vstupov. Ak sa zvyšuje cena akéhokoľvek výrobného faktora, ktorý je súčasťou vstupu, premietne sa to automaticky do ceny výrobku. Rovnaký princíp funguje aj pri cenotvorbe v službách. V zdravotníctve je však úhradový systém, cena za bod, cena za kapitáciu, v lôžkových zariadeniach cena za ukončenú hospitalizáciu. Je jedno, či poskytovateľa stojí liečba 500 alebo 100-tisíc euro. Zdravotnícke zariadenie vždy dostane od zdravotnej poisťovne za ukončenú hospitalizáciu pevnú sumu a tá je zadefinovaná podľa jednotlivých typov oddelení. Ak sa dvíhajú platy zdravotníckych pracovníkov, energie a ďalšie vstupy, mali by s automaticky premietnuť do cien za výkony. Miesto toho zdravotnícke zariadenia žiadajú zdravotné poisťovne o prehodnotenie zmluvných podmienok a navýšenie finančných objemov, aby mohli s nimi vykryť napríklad zvýšené náklady na mzdy. Hospodárenie nemocníc komplikuje najmä vysoký podiel nákladov na mzdy, ktoré nie sú kryté zdrojmi, resp. nie sú zahrnuté v cene za ukončenú hospitalizáciu. Som chirurg a minimálne výkony v chirurgických odboroch by sa dali naceniť veľmi presne. Až po správne nastavených cenách môžeme hovoriť o tom, či dané zdravotnícke zariadenie hospodári efektívne. Vrátim sa k neustálej polemike, či je peňazí v zdravotníctve dosť alebo málo. Jedni tvrdia, peňazí je dosť, druhí hovoria, peňaží je, peňazí je málo. Správna odpoveď je v otázke, aké zdravotníctvo chceme mať. Ak ho chceme mať na úrovni Turecka či Rumunska, iste, peňazí je dosť. Ak ho chceme mať na úrovni Českej republiky, potom peňazí je málo. Práve s Českou republikou sa môžeme porovnať, lebo rozsah poskytovanej zdravotnej starostlivosti máme podobný. Mali sme rovnakú organizačnú štruktúru zdravotníctva, máme podobnú chorobnosť, a to, čo je dôležité, máme aj podobné životné náklady. Ak porovnám objem nášho rozpočtu s Českou republikou, tak Česi majú o 2 mld. v rozpočte viac v prepočte na počet obyvateľov Slovenskej republiky. Pred chvíľou som položil otázku, aké zdravotníctvo chceme mať. Vážené dámy, vážení páni, ale o tom, aká má byť zdravotná starostlivosť, jasne hovorí zákon č. 576/2004 Z. z., zákon o zdravotnej starostlivosti, službách súvisiacich s poskytovaním zdravotnej starostlivosti a o zmene a doplnení niektorých zákonov. V § 4 ods. 3 sa jasne píše: „Poskytovateľ je povinný zdravotnú starostlivosť správne. Zdravotná starostlivosť je poskytnutá správne, ak sa vykonajú všetky zdravotné výkony na správne určenie choroby so zabezpečením včasnej a účinnej liečby s cieľom uzdravenia osoby alebo zlepšenia stavu osoby“ – prosím pekne, toto zdôrazním – „pri zohľadnení súčasných poznatkov lekárskej vedy.“ To znamená, mali by sme skutočne používať najmodernejšiu techniku, najnovšie lieky, najnovšie vyšetrovacie a diagnostické prístroje a tak ďalej. Teda nie na úrovni spomínaného Mexika, ale na úrovni minimálne Českej republiky a tá má v rozpočet 2 mld. viac. Zdravotníctvo bolo v minulosti financované cez štátny rozpočet, z hľadiska rozpočtu rezort zdravotníctva nebol nikdy prioritou.	Zdravotníctvo sa stávalo akýmsi zbytkovým rezortom, preto sa pristúpilo k vytvoreniu poistného systému, aby financovanie zdravotníctva bolo oddelené od štátneho rozpočtu. Poistný systém mal byť autonómny, založený na princípe solidarity – zarábajúci a zdraví platia na chorých, a ak sú chorí, asi nemôžu pracovať. Zákon č. 580/2004 Z. z., zákon o zdravotnom poistení, v § 11 vymedzil, kto je platiteľom poistného. V § 12 určil sadzbu poistného, a to zamestnanca 4 % z vymeriavacieho základu, zamestnávateľa 10 % z vymeriavacieho základu a štát 4 % z vymeriavacieho základu. Ak minister financií na základe predpokladaného výberu poistného zistil, že zdravotné poisťovne vyberú od ekonomicky aktívneho obyvateľstva viac, v druhom kroku následne zníži platbu za poistencov štátu, teda vymeriavací základ, alebo ho v zákone úplne vypustia, to predsa už nie je poistný systém. To je de facto štátny rozpočet. Stráca sa zmysel pôvodného zámeru vytvoriť autonómny finančný systém. Objem finančných prostriedkov, ktoré zdravotníctvo dostane, sa kráti prijímaním ďalších nesystémových opatrení. Odčerpávajú sa finančné prostriedky, ktoré nemajú nič spoločné s poskytovaním zdravotnej starostlivosti. Napríklad z rozpočtu musia zdravotné poisťovne zaplatiť okolo 50 mil. euro na fungovanie napríklad Úradu pre dohľad, Národného centra zdravotníckych informácií alebo Operačného strediska zdravotnej záchrannej služby. Situáciu skomplikoval aj výpadok finančných prostriedkov v rezorte zdravotníctva, keď nízkopríjmové skupiny boli od roku 2016 oslobodené od platieb do zdravotných poisťovní. V roku 2016 z tohto titulu došlo k výpadu 96 mil. euro a v roku 2017 okolo 120 mil. euro. Nie som proti tomu, aby ľuďom zostalo viac z ich zárobku, ale nemôže to byť na úkor zdrojov, ktoré sú určené pre zdravotnú starostlivosť pre nízkopríjmové skupiny, resp. pre obyvateľstvo, ktoré je v sociálnej núdzi, sa musí vytvoriť balík pomoci v Sociálnej poisťovni. Podobne je to aj s vratkami na doplatky za lieky. Sú pacienti, ktorí sú chorí, potrebujú liečbu a doplatky za lieky by nevedeli zaplatiť. To by opäť mala rieši Sociálna poisťovňa, ktorá by si mala alokovať na takéto prípady finančné prostriedky. Na koho to ide úkor? Zdravotné poisťovne to musia naspäť vrátiť. Zo štátneho rozpočtu vyplýva, že zdravotníctvo môže cez zdravotné poisťovne počítať na budúci rok so sumou 5,4 mld., objavili sa sumy 5,2, 5,4, sú z ministerstva financií, preto na žiadosť výboru Národnej rady pre zdravotníctvo Asocácia zdravotných poisťovní Slovenska poslala na výbor pre zdravotníctvo príjmy za všetky zdravotné poisťovne za roky 2018 až dvetisíc..., a teda 2019. Z tohto materiálu vyplýva že v roku 2018 budú príjmy okolo 4,8 mld. a na rok 2019 budú podľa Asociácie zdravotných poisťovní príjmy všetkých zdravotných poisťovní okolo 5 mld. vrátane tých 55 mil., o ktorých hovorí pozmeňovací návrh pána kolegu poslanca Kamenického. To je zhruba o 200 mil. viac ako v roku 2018. V roku 2019 však zvyšujeme platy nelekárskym zdravotníckym pracovníkom plus mzdový automat pre lekárov, ohlásené je navýšenie cien energií. Pritom len na platy potrebujeme odhadom okolo 200 mil. euro. Zbytočne budeme pranierovať zdravotné poisťovne, že platia málo, tie môžu vyplatiť len to, čo vyberú na poistnom od ekonomicky aktívnych, a to, čo zaplatí štát za svojich poistencov. Toto sú ich hlavné príjmy. Nehovorím o ostatných. Zdravotné poisťovne by teda prirodzene mali hospodáriť s vyrovnaným rozpočtom. Všeobecnú zdravotnú poisťovňu môžme donútiť ísť do rozpočtu s mínusovým saldom, to by však znamenalo, že zazmluvní, musí zazmluvniť viac, ako dostane. To nie je dobré riešenie po prvé, pretože síce zdravotnícke zariadenia budú mať papier, že peniaze by mali dostať, ale poisťovňa im bude dlžná, ale reálne peniaze neuvidia. Po druhé, ak to poisťovňa urobí, dostane sa deficitného hospodárenia, bude nasledovať opäť ozdravný plán, škrtanie výdavkov, teda úhrad na zdravotnú starostlivosť, prípadne zánik poisťovne. Zo zákona nesmie zdravotná poisťovňa klesnúť na základnom imaní pod 16,6 mil. euro. Všeobecná zdravotná poisťovňa v predchádzajúcich obdobiach práve pre zazmluvnenie väčšieho objemu, ako mala k dispozícii, skončila s výsledkom hospodárenia mínus 190 mil. euro. Áno, za rok 2018 je hospodárenie Všeobecnej zdravotnej poisťovne plusové okolo 80 mil., objavujú sa čísla, že to možno bude aj viac. Ale treba mať na pamäti, že z minulých období má mínus 190 mil., teda ak to odrátame, poisťovňa bude stále okolo 100 mil. v strate. Chcem veriť, že nikto v tejto sále si zánik Všeobecnej zdravotnej poisťovne neželá, preto ak by išla do ďalšieho mínusového hospodárenia, mohlo by to skončiť s ňou veľmi zle. Podľa týchto údajov zdravotných poisťovní nebudú disponovať zdravotné poisťovne takým finančným objemom, aký na svoju činnosť požadujú všetky zdravotnícke zariadenia, tie budú naďalej tvoriť dlh, nebudú mať ani na jednoduchú reprodukciu a bude sa naďalej zvyšovať vnútorná zadlženosť. Dámy a páni, ja som si vedomý toho, že rozpočet sa tvorí na vláde niekoľko mesiacov a do Národnej rady by mal prísť ako konsenzus všetkých ministerstiev, a je teda problém už to riešiť na, na výboroch, lebo to sú už vážne zásahy do, do rozpočtu. Včera som si prečítal správu, že ministerstvo zdravotníctva trvá na tom, že budúci rok bude v rezorte dostatok peňazí. Ja si v tejto chvíli prajem, aby som ja nemal pravdu. Chcel by som veriť tomu, že financií bude dosť. Tie peniaze v konečnom dôsledku potrebujeme pre pacienta, aby sme ho včas a správne diagnostikovali a liečili. Mám však oprávnené obavy, že finančné prostriedky určené pre rozvoj zdravotníctva, sú nedostatočné, nakoniec zažívame štvrté oddlžovanie nemocníc, a hoci ešte nie je oddlžovanie ukončené, nemocnice tvoria ďalšie dlhy. Je teda jasné, že rozpočet na zadefinovaný rozsah poskytovania zdravotnej starostlivosti je opakovane nedostatočný a rezort je dlhodobo podfinancovaný. Ďakujem.