R. Bauer, poslanec: (2008-02-13):
Pán poslanec Minárik navrhuje doplniť pamätné dni o štyri historické osobnosti a štyri vzdelávacie inštitúcie. Súhlasím so všetkými jeho návrhmi. Z pohľadu času najstaršou navrhovanou historickou osobnosťou je Štefan I., prvý uhorský kráľ, ktorý bol vyhlásený za svätého v roku 1083 pápežom Gregorom VII. a bol kanonizovaný aj pravoslávnou cirkvou. Nebudem túto osobnosť rozoberať z pohľadu historikov, ale chcem vám priblížiť jeho myslenie na knihe, ktorej obsah v krátkosti zhrňuje jeho celoživotný postoj, aby sa aj takto dala posúdiť vhodnosť výberu tejto historickej osobnosti. Okrem Štefanových zákonov vyhlásených po roku zhruba 1000 a okolo roku 1009 dnes z neskorších zbierok materiálov známe ako dve knihy sa Štefanovi pripisuje aj najstaršia pamiatka v Uhorsku, takzvaná Libellus de institutione morum, Knižka mravných poučení, už tu bola dvakrát spomínaná dneska, ktorá bola určená jeho synovi a predpokladanému nástupcovi princovi Imrichovi a ktorá vznikla podľa podobných textov západných a východných vládcov v rokoch 1013 až 1015, podľa iných zdrojov 1018 až 1031. Kniha mravných ponaučení. Tieto napomenutia sú rozdelené na desať kapitol. Prvá kapitola sa týka viery a jej dodržiavania. Štefan tu svojmu synovi okrem iného pripomína, že viera bez skutkov je mŕtva, a ak bude mať štít viery, bude mať aj prilbu spásy. Druhá kapitola sa týka udržiavania dobrého stavu cirkví. V tretej kapitole Štefan apeluje na preukazovanie úcty biskupom. Synovi hovorí, že „biskupov maj najdrahší syn v úcte ako starších a opatruj ich ako oko v hlave. Ak budeš mať ich náklonnosť, nebudeš sa báť nijakého protivníka“. V ďalšej kapitole Štefan píše: „Štvrtou ozdobou vlády je vernosť, sila, činorodosť, úslužnosť a spoľahlivosť kniežat, grófov, županov a rytierov. Tí sú baštou kráľovstva, ochrancami slabých, podmaniteľní protivníkov a rozmnožovateľmi územia. Všetkým im vládni bez hnevu, pýchy a závisti v mieri, v pokore a miernosti, stále majúc na pamäti, že všetci ľudia sú si rovní a že vyvyšuje len pokora a ponižuje iba pýcha a závisť.“ Všetky tieto slová sú aktuálne aj dnes po tisíc rokoch okrem snáď toho, že kniežat a rytierov nie je dnes toľko ako v jeho časoch. V piatej kapitole Štefan hovorí o zachovávaní práva a trpezlivosti. Kráľovou cťou je láska k právu. Pre naše súčasné pomery by sme mohli povedať, prosím, aby ste to nechápali v zlom, cťou dobrej vlády a parlamentu je úcta k právu. Šiesta kapitola hovorí o prijímaní hostií. Štefan hovorí, že Rímska ríša vzrástla a rímski králi boli povýšení a slávni preto, lebo sa tam z rozličných krajín zbiehalo mnoho urodzených mužov a mudrcov. Pretože hostia prichádzajú z rozličných krajín a končín, prinášajú so sebou aj rozličné jazyky a zvyklosti, rozličné náuky a zbrane. Veď kráľovstvo jediného jazyka, jediného mravu je slabé a krehké. Aj táto veta tu už dneska bola viackrát spomínaná. Len pre zaujímavosť, táto veta sa pokladá za základ stredovekej nadnárodnej koncepcie uhorského štátu, v ktorom boli Maďari, južní Slovania, Slováci i Nemci. Štefan ďalej pokračuje: „Preto ti nariaďujem, syn môj, aby si prichádzajúcim v dobrej vôli poskytol zaopatrenie, aby si ich dôstojne prijímal, aby sa zdržiavali radšej u teba ako inde.“ Usmernenie platné aj pre súčasnosť. Dnes by sa to dalo rozvíjať tak, že vláda má povinnosť venovať pozornosť rozvoju cestovného ruchu tak, aby nielen naši ľudia chodili zo Slovenska do zahraničia, ale aj zahraniční turisti radi prichádzali k nám, aby cestovné kancelárie mali dostatok produktov ponúkajúcich krásy Slovenska, kultúrne pamiatky, hrady, zámky, jaskyne a lyžiarske strediská a podobne, aby sme sa vedeli propagovať v zahraničí, aby sme mali kvalitnú infraštruktúru, kvalitné služby a dostatok jazykovo pripravených a kompetentných ľudí pracujúcich v odvetví cestovného ruchu. V siedmej časti hovorí o dôležitosti rady. „Teda, môj syn, neraď sa s mladíkmi a nie veľmi múdrymi ľuďmi a nežiadaj od nich radu, hľadaj ju u ľudí starších, u ktorých je táto činnosť primeraná vzhľadom na múdrosť získanú rokmi. Kto chodieva s múdrymi, bude priateľom múdrych.“ Na naše pomery by sa dalo povedať tak, že s tými, čo majú skúsenosť získanú rokmi vládnutia, a to platí pre každú vládu, tú minulú, súčasnú aj tú, čo príde v budúcnosti, je lepšie sa poradiť, a nie ich ignorovať alebo obviňovať. Ôsma kapitola hovorí o nasledovaní predkov. Štefan hovorí, že „otcovia sú otcami na to, aby živili deti, a deti sú na to, aby poslúchali rodičov. Neposlušnosť je morom kráľovstva“. Platné aj pre našu dobu, a ak by z tohto overeného tradičného pohľadu bola písaná Charta základných práv v Lisabonskej zmluve, určite by sa tam niektoré časti nedostali v súčasnej textácii. Deviata kapitola opäť potvrdzuje Štefanovo očarenie a zaujatie z nadobudnutej kresťanskej viery, keď svojmu synovi odporúča vytrvalosť v modlitbe. Hovorí mu: „Tiež pros, aby od teda zapudil záhaľčivosť a malátnosť a poskytol ti podporu všetkých cností, ktorými by si premohol viditeľných aj neviditeľných nepriateľov, aby si mohol so všetkými svojimi poddanými v bezpečí a zbavený akéhokoľvek útoku nepriateľov skončiť v pokoji beh veku svojho života.“ Koniec citátu. Klasický konzervatívny pohľad na cnosti človeka a požiadavku na ich neustále zdokonaľovanie. Podobná je aj posledná desiata kapitola, ktorá tiež hovorí o pestovaní zbožnosti, milosrdenstva a ďalších cností. Dámy a páni, dovolil som si tento malý exkurz do knihy, ktorej pôvodca smeruje ku kráľovi Štefanovi, aby bolo vidno, že Slováci môžu pokojne pričítať túto historickú osobnosť do svojich dejín nielen na základe jeho nadobudnutej kresťanskej viery, ale aj na základe týchto jednoduchých mravných ponaučení, ktoré sa nám po ňom zachovali. Jeho syn Imrich sa nakoniec nestal kráľom, nešťastne zahynul, ale kráľ Štefan bol vzorom nielen mnohým panovníkom, ale aj pospolitému slovenskému ľudu. Môže byť vzorom aj nám zákonodarcom, pretože svojimi zákonmi položil základy právneho štátu, samozrejme kresťanské základy. Za jeho vlády sa krajina tiež delila na kráľovské župy, ktoré tvorili vyššie administratívne celky spravované županom. To len na pripomenutie župnej terminológie, o ktorej sme v parlamente už neúspešne diskutovali. Pripomenutie svätého Štefana v kalendári ako pamätného dňa Slovenskej republiky nám bude potvrdzovať aj úctu obyvateľov Slovenska k ďalším osobnostiam z jeho rodiny, ako aj jeho syn svätý Imrich, jeho manželka blahoslavená Gizela, ale napríklad aj svätý Ladislav či svätá Alžbeta Durínska alebo uhorská, či bratislavská, ktorej osemsté výročie narodenia sme si pripomenuli v minulom roku. Úcta k týmto osobnostiam sa prejavila aj na menách, ktoré Slováci dávajú svojim deťom celé stáročia. Mimochodom, Štefan je dnes štvrté najfrekventovanejšie meno na Slovensku. Aj z týchto dôvodov a argumentov, ktoré som uviedol, si podľa môjho názoru svätý Štefan Veľký jednoznačne zaslúži, aby sme si jeho osobu a jeho odkaz pamätným dňom v našom kalendári pripomínali. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)