D. Čaplovič, poslanec: (2005-05-25):
Vážený pán minister, podľa § 129 rokovacieho poriadku Národnej rady Slovenskej republiky interpelujem vás vo veci sťažnosti rodičov študentov a učiteľov hotelových akadémií a združených stredných škôl v Slovenskej republike, najmä Hotelovej akadémie Ľudovíta Wintera v Piešťanoch a Združenej strednej školy v Michalovciach, na nekvalifikované a neodborné konanie Ministerstva školstva Slovenskej republiky, konkrétne vo veci zrušenia záverečných skúšok a možnosti získať výučný list pre absolventov tohto druhu stredných škôl. Veľmi dobre viete, že všetky hotelové akadémie v Slovenskej republike na základe skúseností z krajín Európskej únie, špeciálne bol to holandský model, od roku 1996 prispôsobili formy a systém štúdia, čo aj bolo ukotvené v základných dokumentoch pre tento typ stredných škôl, konkrétne profil absolventa, učebné plány a tak ďalej. Na základe pokynu ministerstva krajské školské úrady, konkrétne Krajský školský úrad v Trnave a jeho vedúca úradu pani RNDr. Anna Hechtová odmietli menovať predsedov, skúšobnej komisie pre Hotelovú akadémiu v Piešťanoch. Pripomínam, že všetci absolventi štvrtých ročníkov splnili kritériá pre absolvovanie týchto skúšok a rozhodnutie ministerstva v študentskej obci a aj u rodičov sa stretlo so značným rozhorčením. Neumožnenie študentom získať výučný list v odbore kuchár čašník v značnej miere degraduje postavenie týchto druhov škôl, hotelových akadémií a združených stredných škôl, pokiaľ je tam hotelová akadémia, a znižuje možnosť uplatnenia ich absolventov na trhu práce. Vážený pán minister, keďže ide o vážny problém pre časť absolventov tohto druhu škôl a je známe, že sa na Ministerstve školstva Slovenskej republiky pripravuje novelizácia vyhlášky č. 510/2004 Z. z., prosím o riešenie tohto problému a taktiež vás láskavo žiadam o poskytnutie informácie, ako sa v tejto predmetnej veci bude na ministerstve a nadväzne na krajských školských úradoch v Slovenskej republike v najbližšom období pokračovať. Druhá interpelácia je na predsedu vlády Slovenskej republiky Mikuláša Dzurindu. Vážený pán predseda vlády, podľa § 129 rokovacieho poriadku Národnej rady Slovenskej republiky interpelujem vás vo veci vašej nečinnosti pri ochrane národnoštátnych záujmov v súvislosti s opakujúcim sa spochybňovaním povojnových denacifikačných a defašizačných dokumentov, konkrétne Košického vládneho programu a tzv. Benešových dekrétov. Upozorňujem najmä na niektoré nedávne vyjadrenia predstaviteľov Stany maďarskej koalície na zhromaždení v Komárne a vo verejnoprávnych médiách, napokon aj stanoviská zo zahraničia, v poslednom období najmä v súvislosti s odhalením sochy Eduarda Beneša v Prahe, konkrétne zo strany bavorského premiéra Edmunda Stoibera a sudetonemeckých landsmanšaftov, ale aj maďarskej vlády prostredníctvom svojho hovorcu Lászlóa Boglára. Vážený pán predseda vlády, v minulosti pri podobných vyjadreniach predchádzajúceho predsedu maďarskej vlády Viktora Orbána , najmä vo vzťahu k tzv. Benešovým dekrétom, a to konkrétne k Slovensku, s vami a aj s nami solidarizovali premiéri Českej republiky Miloš Zeman a Poľskej republiky Jerzy Buzek, keď odmietli sa zúčastniť na zasadnutí Vyšehradskej štvorky v Maďarskej republike. S Českou republikou máme spoločné dejiny a útoky voči odhaleniu sochy druhého prezidenta Česko-slovenskej republiky sú spochybňovaním všetkých denacifikačných a defašizačných dokumentov, sú útokmi proti povojnovému usporiadaniu Európy, proti víťazným mocnostiam. Som presvedčený o tom, že je vašou povinnosťou, vážený pán premiér, vystúpiť s jasným stanoviskom a solidarizovať s českou a poľskou stranou, s občanmi týchto štátov, ktorých osud bol po porážke nacizmu a fašizmu v roku 1945 spoločný aj s našimi osudmi na Slovensku. Vážený pán premiér, očakávam vaše jasné vyjadrenia, podobne ako nedávno urobili Tony Blair v denníku Bild v obrane anglických národnoštátnych záujmov, aby Nemci nepestovali pocit obetí, pretože ich krajina bola za kruté dôsledky zodpovedná, alebo Gerhard Schröder, keď v Prahe v podstate zopakoval slová bývalého prezidenta Spolkovej republiky Nemecka Richarda von Weizsäzkera: „My však nesmieme a nemôžeme vidieť v konci vojny príčinu útlaku, vyhnania a neslobody. Táto príčina tkvie oveľa väčšmi v začiatku krutovlády, ktorá viedla k vojne, 8. máj 1945 teda nesmieme oddeľovať od 30. januára 1933.“ Systematické otváranie a spochybňovanie Košického vládneho programu a tzv. Benešových dekrétov, ako aj ďalších povojnových denacifikačných a defašizačných dokumentov v Česko-Slovensku, a to aj vo vzťahu k následníckej suverénnej Slovenskej republike taktiež dáva priestor na jasnú odpoveď: Nie je možné oddeľovať povojnové a akékoľvek obojstranne bolestné obdobie rokov 1945 – 1948 od 2. novembra 1938, od agresie a okupácie južných území Česko-slovenskej republiky, konkrétne od veľkého utrpenia občanov nemaďarského pôvodu, tých, ktorí odmietli prijať občianstvo autoritatívneho Maďarského kráľovstva a neskôr nacistického režimu, najbližšieho spojenca nacistického Nemecka, najmä v období vyčíňania fašistickej organizácie šípových krížov – nilašovcov, napokon aj od vyhnania a prenasledovania Slovákov, Čechov, Židov a Rómov, Cigánov, na okupovanom území po Viedenskej arbitráži. Je známe, že veľká časť dnešnej pôdy neznámych vlastníkov na južnom Slovensku patrí deportovaným a vyvraždeným Židom, najmä po 5 apríli 1944, ako na to upozornili niektorí predstavitelia Ústredného zväzu židovských náboženských obcí na Slovensku aj v liste vám, vážený pán premiér. Treba už raz jasne povedať, že kým Česko-Slovensko malo od začiatku vojny, t. j. od Mníchova svoj východný a západný odboj, ako aj Slovenské národné povstanie, Maďarsko bojovalo po boku nacistického Nemecka a fašistického Talianska do konca vojny, až do definitívnej porážky. Vážený pán predseda vlády, treba taktiež jasne formulovať stanovisko, že Nemci a Maďari po mníchovskej zrade a diktáte, na krutý Mníchov nadväzujúcej Viedenskej arbitráži ešte ako česko-slovenskí štátni občania sa dobrovoľne a podľa historických dokumentov aj radostne rozhodli prijať občianstvo cudzích okupačných mocností, občianstvo nemeckej ríše, občianstvo Maďarského kráľovstva. Dekrét prezidenta Eduarda Beneša č. 33/45 Zb. preto nevytvoril nový právny stav, len konštatoval stratu česko-slovenského občianstva týchto osôb. Nemci a Maďari boli teda po prehratej vojne cudzími štátnymi príslušníkmi na oslobodenom pôvodnom štátnom teritóriu Česko-slovenskej republiky. Konkrétne s maďarským štátom nebola ešte podpísaná mierová zmluva. Košický vládny program 5. apríla 1945 bol podpísaný aj prezidentom Eduardom Benešom v čase, keď Maďarsko bolo vo vojnovom stave s Česko-slovenskou republikou. Podobne aj dekréty Eduarda Beneša sa v týchto prípadoch nevzťahovali na občanov Česko-slovenskej republiky, ale na Nemcov a Maďarov ako cudzích štátnych príslušníkov, ako aj osôb štátne nespoľahlivých okrem tých, ktorí sa nijako neprevinili proti Česko-slovenskej republike a vedeli doložiť svoje antifašistické presvedčenie a konanie. Tieto opatrenia boli legitímne, legálne a spravodlivé, boli v súlade s vtedy platným medzinárodným i česko-slovenským právom, boli garantované víťaznými mocnosťami. Takto je potrebné v istom predporozumení pozerať sa na obojstranné bolestné dejiny, nechať ich historikom, nevracať sa do minulosti, rany nejatriť, ale liečiť aj tým, že sa naša spoločná minulosť naďalej už nebude otvárať. Preto bolo a je aj naďalej potrebné prijať stanovisko o nedotknuteľnosti denacifikačného a defašizačného zákonodarstva Česko-slovenskej republiky a jej povojnového usporiadania po vzore Českej republiky a českej snemovne z roku 2002. Napokon Slovenská republika je jedným z nástupníckych štátov Česko-slovenskej republiky po 1. januári 1993. Vážený pán predseda, verím, že v tejto oblasti prijmete zásadné vyhlásenie a odmietnete akékoľvek otváranie a spochybňovanie týchto dokumentov a znevažovanie osobností našej spoločnej histórie Slovákov a Čechov v strednej Európe.