Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2013-03-21):
Vážená pani predsedajúca, vážený pán minister, vážení kolegovia, v predkladanej správe zľahka sa dotknem dvoch parametrov, ktoré boli spomínané, je to konzulárna pomoc a ekonomická diplomacia. Čo sa týka konzulárnej pomoci – a ja som to tu minule hovoril a už sme si to s pánom ministrom vydiskutovali –, že je potrebná, aby bola komplexná a plnohodnotná a pre každého. V tejto príležitosti len spomeniem, že prípadne ak by ste boli s nejakými našimi europoslancami, tak im odkážte, že na tomto fronte je to ešte nedopovedané. A pokiaľ niekto ide do Európskeho parlamentu zastupovať záujmy svojich občanov, tak to má robiť naozaj a nie formálne a týmto ich chcem prípadne upozorniť, že keby si náhodou zmysleli, že tam chcú kandidovať ešte raz, že koho stretnem, tomu poviem, že to nie je dobrá voľba. Lebo tu identifikujem, kto všetko kde všade chce kandidovať, jeden chce byť prezidentom, druhá župankou, avšak to, čo mali robiť v Európskom parlamente, nerobili. Dokázateľne. To je, čo sa týka jedného parametru zahraničnej politiky, konzulárnej pomoci, čo sa týka druhého a ten, myslím, že je rovnako, ak nie o niečo viac dôležitejší, a to je tá ekonomická diplomacia. Tu dovoľte, aby som niečo povedal. Poviem to takto. V Číne sa ráno zobudí miliarda ľudí a väčšina z nich ide do roboty. U nás sa ráno zobudí 4 milióny ľudí, 1,5 milióna sa zobudí – ako sa, my študenti sme hovorili, na Zákrutu – a čaká, čo bude, čo prípadne SMER ponúkne z toho, čo všetko nasľuboval a v tomto, nejakej tejto tenzii dovoľte, aby som toto rozviedol o niečo ďalej, a chcem sa pristaviť konkrétne pri tejto krajine a na tejto niečo dokumentovať, že kde sú prípadne slabiny v našej ekonomickej diplomacii. V Číne sme stratili pozície, ktoré sme mohli mať v priemysle úplne jasne a dokázateľne. Ja som, keď pred 20 alebo koľko rokmi, tam ešte bol Mečiar, keď sme tam boli, tak ešte plus-mínus, a teraz sa nechcem dotknúť, musím byť veľmi opatrný a diplomatický, ale naozaj tam vstupovali do jednania silné subjekty, tam sme to už nadobro stratili. Môžeme analyzovať, kde sa stala chyba, tých chýb bolo viac. Jedna bola aj v tej určitej našej neschopnosti a nekorektnosti vôbec diskutovať a poznať danú krajinu. Tam už môžeme naozaj urobiť nad tým taký malý krížik, avšak chcem upozorniť na jednu vec, že strácame ďalšiu pozíciu, ktorá mohla byť ešte ako-tak zapichnutá a nejaká vlajka na nej. To je pozícia v nejakých sférach služieb, sférach nejakého turizmu, ja do Číny lietam 22 rokov a dakedy bol v lietadle 1-2 Číňania, teraz je v lietadle tak do desať Európanov a ostatní sú Číňania, čiže ono sa to celé zmenilo. Táto, tento potenciál je obrovský, všetci, čo tomu rozumejú, to vedia, hej, a tu je ten moment, je naozaj kľúčový a kľúčový je aj pre našu krajinu a my prudko, ale prudko strácame pozíciu aj v tomto prípadnom segmente. My sme stratili pozíciu v segmente alebo, poviem to, v oblasti Schengenu aj konzulárnou prácou, žiaľ. Turisti, keď chcú ísť do strednej Európy, tak si vybavujú schengenské víza vo Viedni z Číny, čo má, samozrejme, aj ekonomický dopad, lebo keď ho vybavujete na nejakom veľvyslanectve, proste sú tam určité požiadavky, na to, že koľko v tej danej krajine máte byť, a to sú také veci, ktoré zase tiež sa akože tou jednou komunikáciou medzi ľuďmi niesli, hej, lebo to, čo dakedy možno malo význam, v tejto chvíli je prudko obťažujúce, keď ľudí, ktorí sú častokrát bohatší ako neviem kto, tak spovedáte pomaly, že či majú na kávu. Takže ale to sú také veci, ktoré proste fungujú a v tomto svete fungujú a dopadli, ako dopadli. To znamená, túto pozíciu sme prudko stratili. Ostávame na pozícií toho, že na pol dňa sem nejaký ten čínsky turista príde. A ja, ak by malo mať nejaký zmysel toto vystúpenie, tak aspoň túto pozíciu by som chcel, aby sme si uchránili, lebo pri našej schopnosti komunikovať ešte prídeme aj o to a nakoniec tí čínski turisti z Viedne nepôjdu do Bratislavy, ale do Brna. Na to by som, naozaj to už by bolo obrovským úspechom a to by som to chcel na to upozorniť, aby sme si na to dali pozor. Ja nechcem tu nejako analyzovať nejako z pohľadu marketingu alebo čo, ale dlhodobo to identifikujem, neschopnosť toho pohybu v danom priestore, čoho jasným a exemplárnym dôkazom bolo napríklad umiestnenie olympijského domu. Hej, ono sa to tu predávalo, ponúkalo, že aký bol dobre umiestnený olympijský dom. Ono je to, jak by som vám to, na akom príklade povedal, ono ako keby bol dajme tomu, že olympijský dom tuná na niektorej tejto malej uličke. Ono síce je blízko centra, ale však nikto tú uličku poriadne z Bratislavčanov nepozná. Nikto tam vôbec nechodí. To bolo detto prípad tohto. Čiže už na tomto príklade vieme povedať, že niekde sa stala chyba, ale ja teraz nemyslím, pán minister, na vás, však s tým ste vy vtedy v ten daný moment naozaj asi nič nemali, ale tie chyby pokračujú ďalej a necítim, tak preto si dovolím to povedať, že sa to lepší. My máme možno jedinečnú a z posledných možností, ako zapichnúť alebo vlastne začať sa identifikovať, lebo v tom priestore je to naozaj ťažké, že cez čo by mali tí ľudia identifikovať nás v tej, v týchto geografických podmienkach, ako je Čína, naozaj nemáme ani syry, nemáme ani švajčiarske hodinky, je to mimoriadne ťažké, ale ja keby som len trošku chcel poradiť, neberte to v zlom, keby si niekto na dvoch Cayannoch, keby prešiel dvakrát Peking hore-dole, dvakrát Šanghaj a povedal – vyrobené na Slovensku, tak pre túto krajinu spravíte viac ako 350 konferencií s neviem akou účasťou. A to je proste taký jednoduchý fakt, hej, čiže a toto je vlastne taká okrem iného, že nám, to že sa tým bohatým Číňanom ten Cayenne páči, tak nám drží hospodársky rast, keď sa to prestane páčiť, tak bude po raste, ale to chcem hovoriť, že na princíp toho, tej komunikácie naozaj je jedna z posledných šancí, ako tam nechať, a záverom skončím, že už to neustojíme tak vzhľadom na pokročilosť toho, tej našej doterajšej komunikácie, že Slovensko je krajina, kde vyrábajú aj Porsche Cayenne, ale aspoň to ustojme tak, že Slovensko je krajina, kde vyrábajú Porsche Cayenne. Ako toto ešte plus-mínus, neviem, či sa rozumieme, nemyslím to doslovne, hej, ale že aby sme aspoň aspoň niečo niekde. A teraz týmto končím vystúpenie k tejto téme, ešte si dovolím malú poznámku, pán minister, ak prípadne budete hovoriť, ja som jediný možno, možno jediný alebo neviem, prípadne ma opravte, ktorý ešte nemá ten diplomatický pas, mne sa tam nechce ísť na tú, ku tým policajtom si to vybaviť a ináč, mimochodom, odvtedy, čo som poslancom, som bol niekoľkokrát v Číne, a kde inde sa vám zíde, ak nie v Číne, ale ja rád si na tieto veci moc nepotrpím, ale po skúsenostiach z minulého týždňa a to sa vás chcem prípadne spýtať, pôjdem si vybaviť diplomatický pas, lebo mám obavy, že keď ma budú tĺcť po uliciach, že či prípadne by ma neochránil takýto diplomatický pas. Takže jedna z posledných šancí, ktorú cítim, že by mi mohla pomôcť, že si pôjdem vybaviť tento diplomatický pas. Čiže to je taká. Takže a naozaj už s týmto s končím. Pamätám si minulý rok, keď tu prednášala správu ombudsmanka. Pri všetkej úcte, vážení kolegovia, boli tu vtedy, bolo tu vtedy 5 ľudí alebo koľko. Ono je to o ľudských právach, ono by to malo byť, ja viem, že to tu nie celkom zazvoní, ale malo by to mať určitú takú, akože nás to zaujíma, aspoň sa tvárime, že nás to zaujíma. Poprosím vás, naozaj vás poprosím, že keď tu bude ombudsmanka prednášať správu o ľudských právach na Slovensku, že či by sme nemohli sa dohodnúť, že nás tu bude viac ako päť. Ďakujem pekne.