V. Veteška, podpredseda NR SR: (2006-04-20):
Prosím pána poslanca Maxona, ktorý prerušil svoje vystúpenie v rozprave, aby pokračoval. (Hlasy v sále.) A prosím vás, kolegyne, kolegovia poslanci, pokiaľ máte diskusiu medzi sebou, vykonajte to mimo rokovacej sály. (Reakcia z pléna.) No nebudem dávať prestávku, lebo potom tu budeme ešte aj v utorok a stredu a trošku disciplíny by tu mohli dokázať aj títo ľudia. Nech sa páči, pán poslanec. M. Maxon, poslanec: Ďakujem pekne za slovo. Ja by som teda túto tému ešte ukončil niektorými príkladmi. Určite teda to možno hlavne niektorých z vás časovo zaťažuje. Ale, dámy a páni, ešte raz opakujem, ide o mimoriadne vážne veci. A chcem na týchto príkladoch ukázať, čo sa všetko v tom zákone udialo. Za tým sú osudy jednotlivcov, osudy rodín a osudy profesií. Dámy a páni, pri stabilizácii stavu pri onkologických ochoreniach nadobúda postihnutý stratu zárobkovej činnosti 40 až 50 %. A, lepšie povedané, pri strate zárobkovej činnosti 40 % nemá nárok na žiadny invalidný dôchodok, je plne práceschopný pre všetky pracovné činnosti. Každý lekár, ktorý sa tejto problematike venuje, vám povie, že za vyliečeného pacienta z onkologického ochorenia sa považuje postihnutý o päť rokov po prekonaní ochorenia a jeho liečenia, ak sa neobjaví recidíva alebo ďalšie metastázy. Ďalší príklad, to je opäť úsmevná tragikomédia. Neurologické ochorenie dolných končatín znamená 75 % straty zárobkovej činnosti, pričom ide o postihnutého, ktorý nemôže pre ochrnutie dolných končatín vôbec chodiť. Dámy a páni, čo u takéhoto postihnutého predstavuje 25-percentná šanca pracovnej spôsobilosti? O takýchto príkladoch sa napr. dá hovoriť aj pri stopercentnej strate sluchu, ale dovoľte mi teda povedať k tomuto konštatovaniu dve poznámky ešte. Chcel by som konštatovať, že celému takémuto systému sociálneho poistenia a zabezpečenia chýba ešte jedna veľmi dôležitá vec, ktorá je podľa môjho názoru úplne bežná v demokratických zemiach. A to je vytvorenie možnosti pracovnej realizácie zdravotne postihnutých vytvorením pracovných miest prispôsobených pre ich zdravotný handicap, bezproblémový, bezbariérový pohyb, bezbariérová doprava a všetky ostatné súvislosti na uľahčenie možnosti ich zapojenia do života a spoločnosti. Nechcem tým povedať, že sa v tejto oblasti nič nespravilo, ale myslím si, že objem vynaložených prostriedkov na tieto aktivity nezodpovedá výsledkom a súčasnému stavu. Ja sa vôbec tomu nebránim, ak niekto bude teda tento môj záver posudzovať ako istú predvolebnú rétoriku, ale súvisí to predovšetkým s tým, dámy a páni, a opäť teda spomeniem sociálny výbor, že sociálny výbor práve na tie veci, o ktorých som hovoril, a to je otázka straty schopnosti zárobku a prepad do tej sociálnej siete, rok nikto nereagoval, napriek mnohým výzvam sociálneho výboru. Dámy a páni, to sa v štandardnej parlamentnej demokracii nemôže stať. A, dámy a páni, prečo to opakujem toľkokrát? Pretože opäť za tou nečinnosťou sú osudy mnohých ľudí. Ak sú za tým osudy mnohých ľudí, ktorí podstúpili rôzne šikanovanie cez posudkových lekárov, cez sociálne poisťovne, vznikajú dva problémy. Prvý problém je, kto sa týmto ľuďom ospravedlní, ak dnes uznávame, že to treba napraviť. A druhý problém je, kto im nahradí tú stratu, ktorá takýmto konaním Národnej rady Slovenskej republiky a vlády Slovenskej republiky týmto ľuďom bola spôsobená. Dámy a páni, druhý okruh, naozaj budem sa snažiť veľmi stručne o ňom hovoriť, to je tá otázka pozmeňujúceho návrhu, aj teda môjho kolegu pána poslanca Žiaka. Áno, je to obrovská čiastka. Ale, dámy a páni, my máme mandát len od tých 80 000 ľudí, aby sme ich zastupovali? My vôbec neberieme do úvahy náš poslanecký mandát od tých ďalších 90 % dôchodcov Slovenskej republiky? Ak skonštatujeme, že nielen tých 80 000 ľudí sa pričinilo o to, aby dnes bolo v Národnej rade Slovenskej republiky také zloženie, aké je, tak musíme brať na zreteľ aj tých 80 až 90 % starodôchodcov a zaoberať sa týmto problémom. A pre mňa bolo naozaj dosť také nepríjemné konštatovanie alebo to, čo povedal pán minister Kaník po schválení teda štyristošesťdesiatjednotky a po vypočítaní prvých dôchodkov, keď hovoril: „Vidíte, aký je ten systém veľmi dobrý. Však teda tí, ktorí majú vymeraný dôchodok od 1. januára 2004, majú o 5 000 korún alebo 6 000, alebo 7 000, alebo dokonca 8 000 korún väčší dôchodok.“ Veď, dámy a páni, to je absolútne amorálne. Veď ten, ktorý mal takú istú zásluhu, ten, ktorý taký istý počet rokov pracoval, takisto zarobil, len zmenou dôchodkového systému je v inej kategórii ako ten, ktorému bol vymeraný dôchodok do 31. 12. 2003. To nemá nič spoločné ani so zásluhovosťou, ani so solidaritou. Veľmi dobre si pamätáte, že keď sme štyristošesťdesiatjednotku schvaľovali a práve o týchto možných problémoch sme diskutovali, tak sme hovorili, aby sme skúsili zvoliť istý priebežný model, že tí, ktorým bol dôchodok vymeraný v roku 2003, tak v prípade, že to bude pre nich výhodné, dosiahnu 90 % toho vypočítaného dôchodku podľa nových kritérií. Ja viem, že je to veľmi komplikované. Tí, ktorí išli v roku 2002 s 80 %, ani to nie je celkom spravodlivý mechanizmus. Ale vytvoriť taký model, že ľudia s rovnakým zárobkom, s rovnakou zásluhovosťou sú diferencovaní len na základe zákona a sú diferencovaní niekoľkotisícovými čiastkami, to podľa môjho názoru naozaj nie je ani v súlade s Ústavou Slovenskej republiky. Pri tej príležitosti ja som vtedy hovoril o konkrétnom prípade. A včera telefonicky som sa kolegu pýtal, či ho môžem teda opäť použiť, pretože ide o nášho bývalého kolegu, poslanca Federálneho zhromaždenia a poslanca Národnej rady Slovenskej republiky pána Jozefa Kleina. Bohužiaľ, teda odvtedy sa situácia zmenila, odkedy tu nie je. Pred piatimi mesiacmi mal vážnu mozgovú príhodu, takže tá jeho sociálna situácia vzhľadom na tie náklady s liekmi a liečením sa ešte zhoršila. Dámy a páni, federálny poslanec po roku 1989, poslanec Národnej rady Slovenskej republiky jedno volebné obdobie, to bola stovka, podľa stovky mal vymeraný dôchodok 7 025 Sk, po valorizáciách sa dostal niekde na 7 700 korún. Keby sa mu vypočítaval dôchodok 1. januára 2004, teda asi so šesťmesačným odstupom, ako mu bol dôchodok vymeraný, tak jeho dôchodok by sa blížil k 17 000 Sk. To je solidarita? To je princíp zásluhovosti? Ak som položil otázku, či máme teda len mandát od tých  80 000 ľudí, ktorým sa má dôchodok upraviť, tak ja sa cítim byť zaviazaný aj mandátom od tej ďalšej časti. A myslím si, že Národná rada Slovenskej republiky mala dostatok času na to, aby naozaj sa veľmi vážne zaoberala aj problémom získavania zdrojov. Pani predkladateľka uviedla teda vo svojej úvodnej reči alebo vyzvala nás, že ak teda nemáme prostriedky, aby sme ten problém vyriešili globálne, tak aby sme hľadali spôsob aspoň, ako pomôcť tým 80 000 ľuďom. Dámy a páni, ale to je ďalšie prehlbovanie diferenciácie. Ja naozaj teda by som mohol hovoriť o množstve listov, ktoré máme teda nakoniec aj od Jednoty dôchodcov. Máte ich k dispozícii aj vy. Samotní teda starodôchodcovia navrhovali isté riešenia. Jedno z riešení bolo, ako zvýšiť tie dôchodky starodôchodcom o fixnú čiastku. Všetko si, samozrejme, vyžaduje zdroje. A to nie je otázka priebežného systému, aby na tento systém priebežné prispievanie zabezpečovalo plné krytie tých objektívnych potrieb, ktoré pre aj starodôchodcov potrebujeme. My sme naozaj uvažovali, a to je posledná poznámka k tejto oblasti, či teda eventuálne pri tej 30-percentnej úprave, to nie je valorizácia, to je 30-percentná úprava zákonným spôsobom,  teda nehľadať ešte iný spôsob a možnú dohodu v Národnej rade Slovenskej republiky, že by sme vychádzali z iného percenta úpravy tých starodôchodcov. Musím ale potom povedať, že tá náročnosť prepočtov s tým súvisiacich je taká, že už to nebolo v našich kapacitách, aby sme to zvládli. A teda určite som presvedčený, že Sociálna poisťovňa by nám vyšla v ústrety a pomohla nám v tom. Len už sme teda potom dostali také signály, že možnože tento zákon ani nebude predmetom rokovania a že ak predmetom rokovania bude, tak možnože ani neprejde. Dámy a páni, to boli moje poznámky k tým rozhodujúcim veciam. A teraz idem ďalej naozaj tak akože úplne prakticky, bez akéhokoľvek, by som povedal, politického pozadia. A chcem vás teda poprosiť o podporu jedného môjho pozmeňujúceho návrhu. Týka sa predovšetkým znalcov, tlmočníkov a prekladateľov. Ja rešpektujem to, že v spoločnej správe pod bodom 2 je teda ambícia tento problém riešiť. Ja však teda v mojom pozmeňujúcom návrhu navrhujem, aby v čl. I sa vypustil bod 3. Ja som totižto presvedčený, že podľa súčasného platného zákona č. 461/2003 Z. z. je jednoznačné, že práve ľudia tejto skupiny nie sú samostatne zárobkovo činné osoby. A podľa môjho názoru ani takto ponímané nemôžu byť, lebo je to náhodilá činnosť, je to vo väčšine prípadov činnosť vyžiadaná štátnymi orgánmi. Z toho pohľadu si myslím, že ten čl. I bod 3 je možné teda z predmetnej novely vypustiť, lebo nie som si celkom istý, či ten bod 2 spoločnej správy to rieši. Ale aký je procedurálny postup? Navrhujem teda, aby bod 2 spoločnej správy, pán spravodajca, bol vyňatý na osobitné hlasovanie s návrhom neschváliť ho a aby ste potom podporili ten môj pozmeňujúci návrh, ktorým sa čl. I bod 3 vypúšťa. Celkom záverom možno treba skonštatovať, že je naozaj veľmi nepríjemné, že sme sa k takémuto zložitému zákonu dostali až na konci volebného obdobia, že do istej miery môže mať on aj isté predvolebné atribúty. Skutočnosťou však je to, že ľudí z Prievidze, viete to tí, ktorí ste tú Prievidzu navštívili, sme súčasne platným zákonom priviedli do sociálne neriešiteľných situácií, že ten rozdiel medzi starodôchodcami a dôchodkami vymeranými od 1. 1. 2004 naozaj objektívne nezohľadňuje ich prínos a ich sporenie, ak to tak mám povedať, alebo prispievanie na dôchodkové zabezpečenie. Celkom záverom by som chcel ešte povedať, že viacerí kolegovia z Hnutia za demokraciu podporia návrh pána poslanca Brocku. Máme na to teda svoje dôvody. A myslím si, že nie je to optimálne riešenie, ale je to isté hľadanie, hľadanie rovnováhy v tomto smere. A rovnako teda podporíme aj pozmeňujúce návrhy 1 a 5 pána poslanca Ondriaša. Ďakujem pekne za vašu trpezlivosť.