Žitňanská, Lucia, ministerka spravodlivosti SR (2011-02-01):
Ďakujem veľmi pekne, pán predseda. Vážené dámy, vážení páni, myslím si, že je namieste sa vyjadriť k niektorým tvrdeniam, ktoré tu odzneli, a na úvod chcem ubezpečiť pána poslanca Kolesíka, že nemám záujem stať sa sudkyňou a poviem vám prečo. Ja si totiž uvedomujem jednu vec, že už som príliš dlho v politike a príliš vnímaná ako politická osoba a keby som aj podľa práva vstúpila do súdnej siene, tak účastníci konania by ma vnímali predovšetkým ako političku. Preto sa nikdy nebudem uchádzať o pozíciu sudkyne. Pretože toto je dôležité, to je etický, kultúrny rozmer nezávislosti justície. Ja ho vnímam. Mne je veľmi ľúto, že strana SMER ho štyri roky nebola schopná vnímať. Nebola schopná vnímať a dokázala prikryť aj to, keď sa politicky činná osoba z pozície ministra spravodlivosti zo dňa na deň stala predsedom Najvyššieho súdu, a to ešte veľmi rýchlo o 8.00 hodine ráno. Veľmi iné pohľady máme na túto otázku, niečo môže zaregulovať právo, ale niečo je o etike a o kultúre. A možno aj toto je téma, o ktorej by sme sa mali rozprávať. Justiční čakatelia. Téma, ktorá dominuje tejto debate, preto dovoľte, aby som sa k tejto téme vyjadrila. Najskôr možno k otázke prečo. Prečo, keď justiční čakatelia existujú v iných systémoch. Áno, sú systémy, súdne systémy, kde si súdne systémy vychovávajú svojich nástupcov v podobe justičných čakateľov, a sú súdne systémy, kde, naopak, sudcami sa môžu stať len ľudia, ktorí si svoje odkrútili v právnej praxi mimo súdny systém. Obidva tieto systémy majú svoje výhody a môžme sa o nich rozprávať, pochopiteľne. Ja tvrdím, že keď máme vážne kritické výhrady voči fungovaniu justície, keď je svojím spôsobom pravda to, čo povedal pán prezident, že možno to nie je v zákonoch, ale možno treba zmeniť myslenie sudcov, tak som presvedčená, že v tejto situácii, práve v tejto situácii, keď potrebujeme zmeniť predovšetkým myslenie ľudí v justícii, tak potrebujeme dostať do justície nových ľudí a nie vychovávať v tomto zakonzervovanom stave nástupcov sudcov samotnými sudcami na svoj vlastný obraz. Áno, dnes klonujeme zlú justíciu práve vďaka tomuto systému, a keď ju chceme zmeniť, tak musíme predovšetkým umožniť vstup nových myšlienok, nového vnímania sveta a možno aj pohľad zvonka v justícii. Preto si myslím, že nie je nevyhnutnosťou ani u nás, aby sudcom vyššieho stupňa súdu sa stal sudca z okresného súdu. Nie, nie je to nevyhnutnosťou a nemusíme ísť doďaleka a do iných krajín, ako hovoril pán poslanec Beblavý. Ja som presvedčená a je to akceptovaný fakt v právnickej verejnosti, najlepší všeobecne akceptovaný a uznávaný predseda Najvyššieho súdu Slovenskej republiky bol pán profesor Plank, ktorý v živote nebol sudcom, bol dlhé roky pedagógom, bol advokátom, nikdy nebol sudcom. Bola to rešpektovaná osobnosť naprieč právnickým spektrom od sudcov cez advokátov, cez pedagogickú obec. Bol vynikajúcim predsedom Najvyššieho súdu, nikým nespochybňovaný. A ja si myslím, že toto potrebuje naša justícia. Aby tých zopár naozaj všeobecne uznávaných ľudí, ktorých máme v rámci právnických profesií, aby sme im vytvorili priestor a aby prišli. Áno, aby prišli aj na Najvyšší súd. Je to dôležité pre fungovanie tohto systému vecne. A teraz ústavnoprávne, pretože dostala som tu školenie z ústavného práva od poslancov SMER-u, dostala som tu školenie o tom, čo je imanentnou súčasťou právneho štátu na Slovensku. Tak ja chcem poslancom SMER-u povedať, že rovnakou imanentnou súčasťou nášho ústavného poriadku je článok 20 Ústavy Slovenskej republiky, ktorý hovorí, že Slovenská republika chráni vlastnícke právo každého jedného občana rovnako ako vlastnícke právo právnických osôb a ako vlastnícke právo štátu a že na vlastnícke právo každého jedného občana možno siahnuť len na základe zákona riadnym postupom, ktorý predvída zákon, za primeranú náhradu a v neobmedzenom rozsahu, ktorý sa vyžaduje na naplnenie verejného záujmu. Ja si naozaj nemyslím, že dnes sme v situácii, kedy vy, páni poslanci za SMER, máte právo kohokoľvek školiť z ústavy. Naozaj nie.(Potlesk.) Dopočula som sa, že justiční čakatelia majú zákonné právo stať sa sudcom. Jak poznám nálezy Ústavného súdu, viem niečo o princípoch právneho štátu, právnej istote, aj o teórii legitímne nadobudnutých práv. Ale tu musím povedať, povedzme si, kto sú justiční čakatelia. Justiční čakatelia sú štátni zamestnanci. Sú to zamestnanci v štátnej službe. Tak jak ix iných zamestnancov v štátnej službe, tak jak sú zamestnanci v štátnej službe aj vyšší súdni úradníci. Nemajú žiadnu inú pozíciu. Nemajú pozíciu garantovanú ústavou. Nemajú pozíciu špeciálne garantovanú osobitným predpisom, sú to štátni zamestnanci v štátnej službe, ktorým zákon nepriznal žiadne špecifické právo. Umožnil im pripravovať sa na pozíciu sudcu, keď splnia kritériá, môžu ísť na justičnú skúšku a, a to je niečo, čo podľa mňa nie je dobré riešenie, umožnil im stať sa sudcom bez akejkoľvek konkurencie, bez toho, aby o túto pozíciu museli súťažiť s inými kandidátmi, ktorí rovnako spĺňajú kritériá na to stať sa sudcami, zákonné kritériá. Už to tu bolo spomínané v rozprave, ale treba povedať, že taká istá kategória štátnych zamestnancov, zamestnancov v štátnej službe, vyšší súdni úradníci tiež mali právo ísť na justičnú skúšku a mali právo prihlásiť sa na výberové konanie na pozíciu sudcu. Bez akejkoľvek náhrady, bez akejkoľvek diskusie vyšším súdnym úradníkom túto možnosť ste zobrali a vyvoleným stodvadsiatim justičným čakateľom túto možnosť ste dali. Ja naschvál hovorím o možnosti, pretože ja tam nevidím zákonné právo stať sa sudcom. Ospravedlňujem toto, naozaj v tom to nevidím. Ja ľudsky chápem, absolútne chápem justičných čakateľov, ktorí bojujú. Ja ich naozaj ľudsky chápem, pretože sa stali justičnými čakateľmi spôsobom a v čase, kedy ľudsky očakávali, no, keď už som tu, zvládnem justičné skúšky a budem sudcom. Ale, prosím vás pekne, nezamieňajme si ľudské očakávania s legitímnymi očakávaniami v zmysle ústavnoprávnej teórie. To naozaj nie. Tie ľudské očakávania sú veľmi silné, musím povedať. Aj ten tlak je veľmi silný a musím povedať, že aj ja som sa musela vysporiadať s niektorými priateľmi a spolužiakmi vo veľmi ostrých telefonátoch, keď začali u mňa hľadať cesty a lobovať, ako to urobiť predsa len inak, alebo koho ešte mám pustiť na justičnú skúšku, aby to stihol predtým, ako začne byť účinná nová právna úprava a pod. Odkazujem všetkým: nie! Pravidlá musia platiť a práve v justícii majú platiť, pretože kde inde, ak by nemali platiť v justícii. Preto to jednoznačné tvrdenie o legitímnych očakávaniach justičného čakateľa stať sa sudcom, toto jednoznačné tvrdenie ja rozporujem. Padli tu potom ešte ďalšie slová v rozprave, ktoré sa pravidelne opakujú. Pán poslanec Madej hovoril o politizácii. Mňa to veľmi mrzí, ale musím to zopakovať. Kto zaviedol politizáciu do justície v meradle, akým sme naozaj nikdy predtým neboli svedkom? Je mi ľúto, bola to strana SMER, bol to Robert Fico, ktorý umožnil, aby Mečiar obsadil ministerstvo spravodlivosti. Dámy a páni zo SMER-u, ste zodpovední za súčasný stav justície, pretože ste to umožnili, a dnes tento stav všetkými silami, ktoré máte, prikrývate. Ste za to zodpovední. Musím sa spýtať, kde ste boli všetci obhajcovia nezávislosti justície, keď sa vytvárala sieť, ktorá dnes ovláda justíciu, sieť pochybných ľudí, ktorí majú moc nad justíciou a ktorých pravdepodobne dnes potrebujete, keďže ich prikrývate. Musím sa aj spýtať, v čom vidí pán poslanec Madej podriadenosť ministerstvu spravodlivosti? V čom vidí podriadenosť ministerstvu spravodlivosti pri výberových konaniach? Výberové konania sú nastavené tak, aby každý, aj pán poslanec Madej, aj pán poslanec Kolesík, ktokoľvek, mohli prísť a mohli sa pozrieť na celý proces výberového konania. Od jeho prvopočiatku až po finálne výberové konanie, zápisnicu z výberového konania. Každý sa bude môcť pozrieť na priebeh výberového konania na sudcu, priebeh výberového konania na predsedu súdu a dokonca vzniesť v rámci tohto procesu námietky, s ktorými sa bude musieť výberová komisia vysporiadať. Toto je transparentnosť a toto je otvorenie týchto procesov verejnej kontrole a nie podriadeniu ministerstva spravodlivosti. Ja viem, že dnes je to jednoduchšie, pretože dnes cez právne známosti tento proces sa dá potichu ovplyvniť bez toho, aby to bolo vidno. Nie, dámy a páni, nebude to vidno a o to ide, aby nebolo možné potichu ovplyvňovať výberové konania cez známosti, priateľov, spolužiakov, ale bude celý proces prebiehať transparentne. Takže v čom je tá podriadenosť? V tom, že sa budú zverejňovať súdne rozhodnutia? Myslím si, že je potrebné, aby ste si, páni poslanci, pozreli bližšie tento zákon. A na záver mi dovoľte ešte jednu poznámku na margo pána poslanca Madeja, ktorý ma vyzval, aby som sa venovala technickým podmienkam súdov na vytvorenie podmienok na súdoch, aby bolo zabezpečené súdnictvo. Ja viem, čo mám robiť, musím povedať pánovi poslancovi Madejovi, ale musím sa vrátiť k programovému vyhláseniu vlády Roberta Fica, v ktorom sa uvádza, že vláda Roberta Fica „bude venovať zvýšenú pozornosť otázkam zefektívnenia výkonu správy súdov vrátane ustanovenia do riadiacich funkcií s koncentrovaním“ a tak ďalej a vláda vytvorí podmienky, aby na súdoch vznikli technické, aby, „vyhodnotí možnosti vylepšovania vybavenia ďalších pojednávacích miestností technickým zariadením umožňujúcim nahrávanie súdnych pojednávaní a postupné dobudovanie moderne vybavených pracovísk súdov“. To ste mali vy zapísané vo vašom programovom vyhlásení vlády. Musím vám povedať, že podarilo sa vám vystavať v Prešove palác v podobe Krajského súdu v Prešove, ktorý stál 11 mil. eur, a podarilo sa vám nedokončiť dostavbu Krajského súdu v Banskej Bystrici, na ktorú chýbajú peniaze, pretože rozpočet bol prekročený o 25 %. Podarilo sa vám zároveň nechať rezort spravodlivosti s dlhom 16 mil. eur. Moderné pracoviská, žiaľ, ste nevybudovali. Preto hovorím, ja viem, čo mám robiť tak, aby na súdoch sa mohli nahrávať súdne pojednávania a aby súdne budovy predstavovali moderné pracoviská. Ale v čase, keď táto republika mala peniaze, vy ste, žiaľ, do justície neinvestovali. Žiaľ, v čase krízy, toto musíme riešiť. A ja to budem riešiť. A mne je ľúto, ale ja si spomínam aj na rokovania ústavnoprávneho výboru, keď sme rokovali pravidelne o rozpočte justície a hovorili sme o tom, že nejde dosť peňazí na zabezpečenie fungovania justície a zhodli sme sa vtedy na tom všetci poslanci jak koalície a opozície. A ja si pamätám aj na obhajobu tohto štátneho rozpočtu pre rezort justície, ktorú tam predniesol vtedy pán štátny tajomník Kažimír, teraz poslanec Národnej rady. A ja si pamätám aj na tú vetu, keď povedal, že my si to uvedomujeme, ale za tohto vedenia ministerstva spravodlivosti dávať peniaze do justície by bolo hádzať peniaze do prázdnej studne. Ja si to pamätám. Vy sami ste vedeli, aké máte vedenie ministerstva spravodlivosti, a dovolili ste to. Takže poprosím pánov poslancov SMER-u, nekážte justícii. Ďakujem pekne. (Potlesk.)