Kuffa, Štefan, poslanec NR SR (2022-12-08):
Vážený pán predsedajúci, kolegyne, kolegovia, dovoľte mi niekoľko slov. V priamom prenose od rána to tu prežívame, že ako vyzerá sloboda prejavu slova. Aj keď sme skĺzli do takej osobnej roviny a také slovné prestrelky a invektíva, ktoré tu padajú vzájomne medzi kolegami medzi nami. Tak musím to tak povedať, že aj toto je prejav slobody slova. Ja si to vážim, aj keď nesúhlasím ako s tými vecami, ktoré tuná zazneli, človek to jednoducho musí strpieť, ale aspoň vidíme, že aké to slovo je ako dôležité. Slovo, ktoré vyslovíš, už nemôžeš zobrať späť. To je sila. Viete, to málokedy si to uvedomujeme aj my poslanci Národnej rady. Žiaľ, musím to tak ako povedať, ale slovo, a to je jedno, či povieš od rečníckeho pultu, alebo kdekoľvek. Slovo, ktoré ako vyslovíš, neni možné stiahnuť späť. Môžeš sa ospravedlniť, aj je to slovo zraňujúce, ale už späť ho nikdy nestiahneš. Preto vždy by sme mali vážiť slová aj vo svojich osobných životoch a osobne zvlášť slová, aby sme zvažovali ako poslanci Národnej rady. Nechcem teraz sa tuná dať niekoho vyvyšovať a nechcem povedať to, že mne ten jazyk sa nepošmykol a možno vykĺzlo nejaké nevhodné slovo, ktorým som urazil vás kolegov. Aj týmto spôsobom sa ospravedlnil vám všetkým, ktorých som takto možno urazil alebo som sa vás dotkol a zvlášť v tomto predvianočnom čase. Viete, tak aj ohýbame tu slovo, slovo Boha, hej, a čo všetko Boh vidí, čo nevidí. Našťastie Boh má iné oči a iné videnie sveta, ako máme my ľudia. Lebo ak by sme sa pozerali alebo teda Boha považovali za takú ľudskú bytosť, tak bol by proste to veľmi tvrdý Boh voči nám. Ale Boh je nekonečne trpezlivý ako v odpúšťaní, kolega to tu spomenul. Je to z knihy Genezis, však v podstate aký dar dostal človek rozum a slobodnú vôľu. On to tak nedopovedal celé, tak ja to hovorím. Rozum, rozum na to, aby si uvažoval, možno hľadal vo svojom živote pravdu a slobodnú vôľu, aby naozaj si slobodne mohol ako konať. Ale slobodná vôľa alebo sloboda neznamená svojvôľa a teda že slobodu, sloboda bez zodpovednosti ako taká neexistuje. Nemôžme si to zamieňať a, žiaľ, veľakrát sa to deje. Však my si to tuná takto zamieňame. Pán podpredseda vlády tuná predložil návrh zákona, chudák on to tu musí počúvať teraz, aký slovný súboj a bitky sa odohrávajú tuná ako medzi nami. Ale pán podpredseda, chcem aj ja povedať, viete, to je jedno, že kto je vo vláde, či ste to teraz vy, alebo potom bude tá zmena, ktorá tuná takmer s vyhrážkou tuná zaznela. Však počkajte, my vám ukážeme a použijeme ten istý zákon ako voči vám. Práve toto je veľmi nebezpečné a toto vás prosím, pán podpredseda, aby ste zvážili. Pretože pravda, tu jak to povedali niektorí rečníci, je relatívna. No nie je relatívna. Pravda je pravdou a pravda vo svojom živote alebo v našich životoch, v každom živote jedného človeka sa neraz veľmi ťažko ako hľadá. Je to neraz celoživotný proces, kedy ja tu pravdu hľadám. A tú pravdu presadzujem ako? No tak jedni to totalitárnici, ktorí ju nasilu ako presadzujú so zbraňou v ruke, ale demokratické systémy a padlo to aj tuná to antické obdobie Grécka, to bola sila slova, sila argumentu. A to je to, čo má ako rozhodovať. Nemôže byť nejaký človek alebo nejaký uzurpátor a nemôže to byť ani prezidentka Slovenskej republiky, ktorá bude určovať to, že to je pravda a čo nie je pravda. Čo je dobré a čo nie je dobré. Ak my nevieme rozlišovať medzi dobrom a zlom, prosím vás pekne, to kam sme sa prepadli celá spoločnosť. To nechcem teraz obviniť školstvo z toho, ale celá spoločnosť. Veď malé dieťa vie rozlišovať, ak má normálnych rodičov, vie prirodzene rozlišovať medzi dobrom a zlom. A dospelí ľudia že by nevedeli rozlišovať medzi dobrom a zlom, medzi pravdou a lžou. Že by poslanci Národnej rady nevedeli rozlišovať medzi dobrom a zlom, medzi pravdou a lžou, tak to už je úplne totálne absurdné, že by sme to my museli ukotvovať v nejakom zákone. Ja nie som taký nejaký internetový, by tom povedal, dráč, ktorý sedí pri internete a to je zvlášť namierené na ten kybernetický priestor. Áno, občas keď si to pozriem, je plný takej nenávisti a proste vulgarizmov a proste ja tomu hovorím, že to sú takí internetoví hrdinovia. Ale keď by sa mal takýto človek zoči-voči stretnúť aj na nejakú konfrontáciu a verbálnu komunikáciu, jednoducho to nezvláda takýto človek, hej. Pretože on nevie povedať jednu súvislú vetu, ale za tým internetom je veľký hrdina. Ale pán podpredseda vlády, pre mňa sú, toto sú pre mňa nezralé osobnosti, to sú puberťáci, ktorí možno nie sú hodní, aby sme my nejako takto prijímali kvôli tomu zákon. Kde my máme ako prijať zákon, máme prijať vhodný školský zákon, aby my sme nedeformovali našu mládež, naše deti, ale aby sme ich formovali a vychovávali. A oni aby boli pripravení do spoločenského systému, aby oni toto dokázali rozlišovať. A keď mi ako poslanci Národnej rady a my, že by sme to nevedeli. No tak to už je potom aký odraz spoločnosti. Však v podstate 150 poslancov Národnej rady reprezentuje celú Slovenskú republiku. A to sme sa tak ako prepadli. Slovo, to je, no viete, ja vám to poviem takto, tak ma to teraz napadlo. Slovo je veľmi ako silné a svätý Ján evanjelista svoje evanjelium začína: Na počiatku bolo slovo a to slovo bolo Boh, na počiatku bolo slovo a to slovo bolo Boh. Mnohí ľudia si to zamieňajú a hovoria, že to sú prvé slová Biblie Starého zákona, nie je, to je omyl. To je svätý Ján evanjelista, ktorý začína svoje evanjelium takýmito slovami. To je jeden rozmer. A druhý rozmer, položili sme si otázku, prečo takto začína svoje evanjelium na počiatku bolo slovo svätý Cyril, Konštantín? Si predstavte, že aj on prvé slová do hlaholiky, ktoré prekladá, sú práve tieto: ´Iskoni bje slovo a slovo bje u Boga.´ To sú prvé slová v hlaholike, ktoré zazneli a ktoré sa preložili v staroslovienčine cez hlaholiku prostredníctvom svätého Cyrila, svätého Konštantína. To je tá istá osoba, aby sme vedeli. Prijal neskôr rehoľné meno Cyril. A my ako Slováci, aj Slovák ako keby bolo odvodené od slova slovo Slovák, Sloven. To je zaujímavé, to je veľmi silné. A my sme nositeľmi, Slováci, ako možno takéhoto slová a my takto to dehonestujeme v podstate aj taká tá úroveň, tak sa takto prepadávame v tých vzájomných prekáračkách tuná v rámci Národnej rady Slovenskej republiky. Prešiel som na chvíľku, takú hygienickú prestávku som si dal. Boli tuná študenti, pozdravil som ich. Zvyknem sa prihovoriť, ale potreboval som sa vrátiť do pléna, ale som si tak pomyslel, jeden z tých chlapcov pozeral monitor, keď tu kolega vystupoval. Viete čo? Hanbil som sa aj prihovoriť, lebo si myslím, páni moji, tieto decká aký obraz si asi odnášajú dnes z prehliadky Národnej rady. A to bol monitor, tam bol zapnutý. Sprievodkyňa ich sprevádzala, vysvetľovala Albína Brunovského obrazy, to bol len krátky ako mement. Ale toto na mne zanechalo takú stopu. Zvažujme tie slová, ktorá my tuná ako rozprávame. Pán minister, pán podpredseda vlády, ja som jeden z tých poslancov Národnej rady, ktorý je zásadný. Ja nemôžem zahlasovať za tento návrh zákona, nesúhlasím s ním. Ale s tým, že nesúhlasím, teraz nebudem vás ani obviňovať, ani vás dehonestovať, ani vám nadávať. Je veľmi nebezpečný a spomeniete si možno potom, ak by prešiel tento návrh zákona, ak začnú tu nejaké represálie v rámci Slovenskej republiky a nejaká šikana, pretože aj Polícia Slovenskej republiky tá sa potom nezamýšľa ako nad tým. To je zákon a tak je to správne. Jednoducho to, čo je ukotvené v zákone, oni po týchto ľuďoch pôjdu. Ale keď mi potlačíme slobodu slova, tak čo začína? Však to začína totalita. Kvôli slobode slova boli vojny, boli boje, bojovalo sa. Však keď aj v čase totality a nie tak dávno skončila, lebo tých 30 rokov nie je tak ako strašne ďaleko za nami. Jednoducho to sme bojovali za to, aby tu bola sloboda prejavu, sloboda slova. Aby dnes tento zápas o demokraciu takýmto dehonestujúcim spôsobom, aby sme pošliapali. No ja ako poslanec Národnej rady nemôžem s tým súhlasiť. Pán podpredseda, je mi to ľúto, ale budem hlasovať, nieže sa zdržím pri hlasovaní, budem hlasovať proti. Prečo? Pretože mi záleží na budúcnosti Slovenskej republiky. Nie je možné, aby sme tieto veci dopustili. Cenzúru, ktorú sme tuná mali. Pardon, ešte ak môžem jednu vetu, pán podpredseda.