R. Zajac, minister zdravotníctva SR: (2004-05-21):
Pán poslanec Džupa poukázal na to, že jedna vec je počítačový geografický systém a iná vec je reália. Samozrejme, môžeme 3 roky chodiť, hľadať tých 228 bodov, ale v princípe na 95 % to musí sadnúť pri prvých výpočtoch. My sme použili štyri rôzne metódy a prekrývali ich, užívateľské zadanie bolo do 10 minút. A poviem len pre informáciu, keby sme chceli do 10 minút celé obyvateľstvo Slovenska pokryť, potrebujeme 416 takýchto bodov. To, čo je veľmi dôležité, je, že si treba uvedomiť, že toto je súčasťou integrovaného záchranného systému, ktorý spravuje ministerstvo vnútra, a preto aj otvárame v čl. II zákon o integrovanom záchrannom systéme. To tretie, čo je dôležité si uvedomiť, je, že my máme dnes pretlak, my máme dennodenne žiadosti o to, aby sme vydávali licencie na záchranný systém a jeho prevádzkovanie. Máme to od miest, máme to od obcí, máme to od  nemocníc, od súkromných poskytovateľov. Máme ale problém. Podľa dnešného zákona môžeme to len tomu vydať, kto súčasne má aj, ako sa to volá, no vrtuľníkovú službu. To je spojené. A kto dneska si môže dovoliť to kúpiť? To znamená, ja napr. v tejto chvíli celkom chtiac-nechtiac porušujem zákon. Tuná pani poslankyňa Majdová z Detvy vie, že sme tam porušili dvakrát zákon, lebo oni majú veľmi slušnú záchrannú službu, ale nemajú peniaze a ani nechcú mať na vrtuľník, pretože to je pomerne zložitá procedúra. My máme dokonca 2 ešte problémy pred sebou, ktoré musíme ošetriť. A to je problém, že dostávame každý rok, pokiaľ ide o Hasičsky zbor z hlavných, teda  z tých povinných poistení peniaze. Pre tento rok máme dostať 95 mil. A doteraz to bežalo tak, že my sme ich rozdeľovali medzi jednotlivé záchranné služby. Ale ak chceme ísť do nejakej kompetície a chceme vyhlásiť licenciu na základe nejakých kritérií, v zákone, ako si správne všimla pani poslankyňa Sabolová, sme aj definovali podmienky vydania licencie. Diskutujeme, či sú to štyri roky, sedem, osem rokov, ekonómovia hovoria o štyroch rokoch, pretože nie je dobré monopolizovať, ale diskutujme, každý môže mať iný názor, keď by sme to mali takto povedať, pôvodne tu bolo 15, potom sa to zdalo strašne dlho, on musí splniť podmienky, pani poslankyňa Záborská, na začiatku, či si on kúpi, nekúpi nový stroj, či sa mu to oplatí v nových podmienkach. Ale to, čo je veľmi dôležité povedať, je, že musíme tú sieť doplniť. Ten systém naozaj nefunguje dobre. A pokiaľ ho nedoplníme, bude s tým problém. Už dnes je problém so záchrannou službou, o čom vás prinajmenšom niektoré denníky presviedčajú. Bola tu  potom otázka, či sme schopní to ufinancovať. No zbytočne budeme investovať do drahých kardiologických zariadení, zbytočne budeme investovať do drahých diagnostických strojov, keď jedna počítačová tomografia stojí 60 mil. Zbytočne budeme do toho investovať, ak nedokážeme klienta včas prepraviť do systému. A, ako povedal pán poslanec Soboňa, niekedy sa hrá o sekundy. To znamená, tuná ozaj akési obavy o verejné financie a o ich nejaké nadbytočné plytvanie považujem skôr za oprávnené v tom zmysle, či dosť peňazí do toho dávame, lebo, hovorím, zbytočne budeme mať akýkoľvek systém, pokiaľ nedokážeme klienta priblížiť čím skôr. Ja som aj pri návšteve klubov hovoril, že 30 až 34 % podľa údajov traumatológov nám ľudí umiera zbytočne, len preto, že nie sme schopní im poskytnúť pri úrazoch kvalitnú traumatologickú starostlivosť. Záväzky voči Európskej únii sú v zákone integrovanom a my sme jej súčasťou, 130 mil. je na vybudovanie prevádzky, pretože frekvencie sú, vysielacie zariadenia sú. To znamená, nemusíme teraz postavať nové budovy, 130 mil. ročne bude stáť štátna príspevková organizácia, ktorá to bude prepájať na poskytovateľov, nebude toho osem, bude v každom VÚC jedna až dve. To sa teraz určuje. To znamená, bude tam dostatok, to nie sú nijaké iné náklady. Otázka je, čo bude stáť zavedenie tohto systému. No vychádzajme z toho, že pri 228 bodoch potrebujeme prinajmenšom mať istotu, že máme 228 sanitiek, z ktorých každá stojí priemerne 2,5 mil. To znamená, tá investícia navonok vyzerá cez miliardu a pol vstupná. Treba tiež ale vedieť, že každý rok sa nakupujú nové mobilné stanice, rádovo na úrovni 25 % potreby. Takže my sme odhadli, že zdravotné poisťovne budú musieť po zavedení zákona alokovať zhruba miliardu korún na to, aby sme vôbec s tým mohli začať. Otázka diskriminácie poskytovateľov je otázka trošku aj pohľadu na to, aké pravidlá hry určíme. My od nich nechceme, aby najprv nakúpili sanitky a potom sa o to uchádzali. My od nich chceme, aby preukázali solventnosť, že sú schopní sanitky nakúpiť, ak získajú licenciu. To znamená, my chceme od nich, aby nejakým spôsobom  preukázali solventnosť, čo je terminus technicus. Ja si myslím, že tento zákon nebude potrebovať ani veľké zmeny, že v tomto zákone je skôr problém, ktorý sa objavoval celý čas, odkedy sme ho písali. On má 10 paragrafov a to bolo, aby sme našli presne vhodné miesto, a to je aj odpoveď pre  pani poslankyňu Záborskú, ako ho osadíme do systému európskeho integrovaného. A musím povedať, že ministerstvo vnútra veľmi poctivo strážilo túto procedúru a pustilo nás s ňou prakticky 2 dni pred zasadaním vlády, a to tým kompromisom, že my budeme financovať vybudovanie toho nového, toho len zdravotníckeho subdispečingu. Myslím si, že nijaká iná vážnejšia otázka tam nezaznela. No na záver, lebo myslím, že zdravotníctvo tento týždeň tu bude končiť, chcem povedať, že, samozrejme, vždy je to otázka pridanej hodnoty, efektivity. Ja som ochotný šetriť na zbytočných posteliach a výzvu pána poslanca Chovanca rešpektujem. A keď by došla doba, že tieto zákony  by mali problémy, tak veľmi rád mu vlastnoručne budem likvidovať ním navrhnuté oddelenia, na ktoré máme dosah, to má byť pokus o vtip, ale tu podľa môjho názoru šetriť nesmieme. Tu v tomto prípade musíme dať toľko zdrojov, koľko to potrebuje, a skôr potom radšej teda sa pozrime na ľudí a povedzme im, že v poriadku, dostanú protézy, endoprotézy o pol roka neskoršie. Na záchrannej službe sa šetriť nedá. Posledná otázka je otázka vzdelanosti. No, samozrejme, nemáme dosť kvalifikovaných ľudí, lenže to nemôže zastaviť tvorbu zákonov, no tak budeme toľko ich mať, koľko ich máme, ale my systém musíme postaviť. A keď bude zaujímavý, tí ľudia sa nám budú vzdelávať. Keď to bude stále také príštipkárstvo, ako je to teraz, že to živorí, že sa tam bojuje, že jedni majú a druhí nemajú, tak do toho nikdy nepôjdu. A poviem na záver. Pri návšteve Svätého Otca sme my použili dve záchranné služby, neviem, či ste si to všimli. Obyvateľstvo bolo v tých troch krajoch vždycky riešené štátnymi alebo tými existujúcimi záchrannými službami. Ale pre Svätého Otca sme mali pripravený aj vrtuľník, aj mobilné jednotky súkromnej firmy, čím nechcem povedať, že ja preferujem súkromné firmy oproti, povedzme, štátnej firme, ktorá je v Bratislave, ale preukázali takú flexibilitu a takú schopnosť, že som bol až prekvapený. Tak som sa ich potom na to pýtal. A oni povedali, pretože toto je náš biznis a my sa v ňom, pokiaľ budú riadne pravidlá hry, vieme celkom slušne živiť. A pritom odvádzali dobrú robotu. Dneska majú dvojpätinovú licenciu v Bratislave a celkom sa im darí. Samozrejme, majú v Nitre problém, kde sme im museli zobrať licenciu, lebo nesplnili, to čo zákon káže, nevedia prevádzkovať tú vzdušnú záchrannú sieť. Takže myslím, že tento zákon by mal bez veľkých zmien sa dostať ďalej a naozaj tu ja, čo každú korunu trikrát otočím, si myslím, že tie zdroje budeme musieť do toho dať, inak stratí celá filozofia neodkladnej starostlivosti svoj zmysel. Ďakujem pekne.