P. Hrušovský, predseda NR SR: (2004-03-16):
J. Banáš, poslanec: Vážený pán predseda Národnej rady, vážený pán podpredseda vlády, kolegyne, kolegovia, v každej krajine to tak býva, že v čase reforiem sa kryštalizujú dve skupiny politikov, jedni, ktorí robia, a druhí, ktorí sú populárni. Ivan Mikloš nie je populárny a napriek tomu nebudem dvíhať ruku za jeho odvolanie. Skôr než poviem, prečo nebudem dvíhať ruku za jeho odvolanie, dovoľte, aby som vám prečítal zopár viet z jednej mojej poviedočky, ktorú som napísal asi pred tromi rokmi v čase, keď bývalý minister obrany tvrdil, že si stavia dom na Kolibe z peňazí, ktoré vyhral v hazardných hrách. Poviedku som nazval Slovenský kameň. Dovoľte len niekoľko viet uviesť. Pointu prečítam: „Ježiš sa z doteraz nezistených príčin zjavil na Slovensku. Prišiel i do Bratislavy, kde sa ocitol v blízkosti rozzúreného davu. Podišiel bližšie a zbadal zavalitého chlapíka s miernou plešinou a husárskymi bajúzmi, ktorého sa dav práve chystal kameňovať. Ľudia ho častovali hanlivými nadávkami ako zlodej, hráč, podvodník a niektorí sa nerozpakovali použiť ani výrazy najhanlivejšie ako minister či poslanec.“ Písal som to pred troma rokmi. „Ježiš tušil, že môže dôjsť k najhoršiemu, no našťastie si spomenul na udalosť spred 2000 rokov, ktorú  úspešne vyriešil. Hlasito zvolal: „Stoj, hoď po ňom kameňom, kto si bez viny.“ Sotva to však dopovedal, vzal nohy na plecia, pretože vzduchom začali lietať kamene, mačacie hlavy, ba dokonca jeden akiste najnevinnejší   nechal odkiaľsi doviezť fúru štrku. Ježiš sa po chvíli zastavil a prudko dýchajúc nevychádzal z nadšenia. Po toľkých rokoch hľadania, keď už nadobro stratil nádej, že konečne našiel národ nevinných, nestretol sa s jediným hlasom, s jediným človekom, ktorý by nebol hodil skalu. Všade, kam prišiel, proti jednému vinnému postavali tisíce nevinných. Tak sa mu tento národ zapáčil, že už ani nevyzýval, aby hádzal kamene, kto je bez viny, lebo ľudia z vlastnej iniciatívy kameňovali všade, kde sa objavil  Až raz opätovne obligátne zvolal: „Hoď po ňom kameňom, kto si bez viny.“ Nikto nič nehodil. Prizrel sa lepšie a videl, že ľudia majú holé ruky. Podaktorí aj chceli dajakú skalu šmariť, ale na uliciach, lúkach či námestiach už nebolo ani kamienka. Krajina sa zmenila na rovinu, hory zmizli. Slovensko bolo posiate väčšími či menšími luxusnejšími i menej luxusnými domami či vilami. Všetky boli postavené z kameňa, ktorý bol pôvodne určený na súdenie vinníkov.“ Dámy a páni, dnes stojím v istom zmysle pred podobnou situáciou. Bol by som šťastný, keby sa našiel v tejto sále niekto, kto by si trúfol hodiť kameňom. Určite takí budú, ja však medzi  nich nepatrím. Aj ja som v živote ublížil, za čo sa chcem všetkým ospravedlniť. Dnes mám hodiť kameň po človeku, ale dávam si veľký pozor. Pýtam sa sám seba, či mám na to právo. Ja nepoznám Ivana Mikloša, rovnako ako nepoznám tých, ktorí ho chcú súdiť. Poznám však seba a viem, že právo zodvihnúť ruku za jeho odvolanie nemám. Ak ste vy, ktorí navrhujete jeho odvolanie, presvedčení, že takéto právo máte, tak konajte. Ak bude minister Mikloš  odvolaný, budem smutný, ale šťastný zároveň, pretože sa ukáže, že väčšina slovenských poslancov sú statoční ľudia, ľudia, ktorých vily nie sú postavené z kameňa určeného na súdenie vinníkov. Ďakujem.