M. Vášáryová, poslankyňa: (2008-06-17):
Na úvod musím povedať, že ide o ďalšiu premárnenú šancu a ďalšiu snahu môcť zahmlievať, možno aj tunelovať a najmä nechať verejnosť platiť za službu, ktorú nedostane, a ak ju dostane, tak ju dostane neúplnú a nekvalitnú. V pléne máme bez začervenania zákon, ktorý opäť a znovu nerieši situáciu do budúcnosti, ale len terajší  krátkodobo problém. Máte pocit, že keď budeme mať tento zákon, budeme mať, tak ako sa to uvádza v dôvodovej správe, lepšie spravodajstvo, že budeme mať európske spravodajstvo, že budeme mať skutočné relevantné správy zo sveta? To nebudeme mať, pretože na to by taká agentúra musela mať oveľa viacej peňazí. Za dymovou clonou toho právne nejasného slova verejnoprávnosť je len snaha vlastne nejakým spôsobom vyriešiť problém krátkodobo a najmä zabetónovať súčasný stav agentúry. Ja budem hovoriť o štyroch kategóriách problémov tohto zákona. O jednej z nich už hovoril pán kolega Galbavý. A to je podľa mňa stále pretrvávajúci problém štátnej pomoci členského štátu Európskej únie. Druhý problém je ešte závažnejší. Je to problém čerpania finančných prostriedkov od daňových poplatníkov na niečo, čo ľudia nedostanú. Po tretie, je to problém veľmi nejasného štatútu TASR ako verejnoprávnej a zároveň obchodnej organizácie čiže nejaký mačkopes, o ktorom nikto presne podľa znenia zákona nevie vlastne, kam patrí. A po štvrté, je to problém toku a kvality informácií od agentúry, ktorá má slúžiť verejnosti, občanom. Už sme tu hovorili o tom, že tlačová agentúra je dnes príspevková organizácia. Riaditeľa dosadzuje vláda. Je to úplne jasné, kto je vo vláde, má TASR. Do roku 2003 mala TASR svoju samostatnú kapitolu v rozpočte ministerstva kultúry. Za 16 rokov svojej činnosti TASR prekonala veľmi mnoho úskalia a nedá sa povedať, že by z nich vyšla s čistým štítom. Spomeňme si napr. na politické ovládnutie agentúry počas vlády Vladimíra Mečiara po dnešné pretrvávajúce problémy s deformáciou hospodárskej súťaže. Nový zákon, a v tomto sa zhodujem, pán minister, s pánom Galbavým, nijako problém financovania agentúry dlhodobo nerieši, aj keď pod vaším tlakom možno šéfka Protimonopolného úradu je vraj spokojná. Upozorňujem v tomto prípade na pripomienku ministerstva financií súvisiacu s poskytovaním štátnej pomoci. Citujem: „Pravidlá pre posudzovanie, či predmetná pomoc spoločnostiam vykonávajúcim služby vo verejnom záujme predstavuje štátnu pomoc alebo nie, upravuje príslušný právny akt, ktorým je rámec Spoločenstva pre štátnu pomoc a rozhodnutie Komisie, Zmluvy o Európskom spoločenstve, na štátnu pomoc vo forme náhrady za služby vo verejnom záujme udeľovanej niektorým podnikom povereným poskytovaním služieb všeobecného hospodárskeho záujmu“ a tak ďalej. Podľa rozsudku Európskeho súdneho dvora vo veci Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg náhrada za služby vo verejnom záujme nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle za predpokladu splnenia nasledovných štyroch kritérií. Po prvé, prijímajúci podnik musí skutočne plniť záväzky súvisiace so službami vo verejnom záujme a tieto záväzky musia byť jasne definované. V tomto zákone ich nemáme, sú veľmi vágne. Po druhé, parametre, na základe ktorých sa náhrada vypočíta, musia byť stanovené vopred objektívnym a transparentným spôsobom, aby touto náhradou nebola poskytnutá ekonomická výhoda, ktorá by mohla zvýhodniť prijímajúci podnik pred konkurenčnými podnikmi. A ja si myslím, že tu nám začína problém. Po tretie, náhrada nemôže prekročiť hodnotu nevyhnutnú na pokrytie nákladov vzniknutých pri plnení záväzkov súvisiacich so službami vo verejnom záujme pri zohľadnení relevantných príjmov a primeraného zisku. Ako sme prišli k sume 50 mil.? To je problém. Po štvrté, ak podnik, ktorý má plniť záväzky súvisiace so službami vo verejnom záujme, a teraz pozorne počúvajte, prosím, nebol v konkrétnom prípade vybraný podľa postupu verejného obstarávania, ktorý by umožnil výber súťažiaceho schopného poskytovať tieto služby pre verejnosť za najnižšiu cenu, výška potrebnej náhrady sa musí stanoviť na základe analýzy nákladov, ktoré by vznikli priemernému podniku, ktorý dobre funguje. To znamená, zrejme podľa SITA by sme to mali urobiť, pán minister. Preto sa pýtam: Na základe akých nákladov, akej analýzy, ktorá nie je priložená k dôvodovej správe tohto zákona, prišiel pán Maďarič na to, že 50 mil. je tá správna suma, ktorú potrebuje TASR na to, aby dobre fungovala? V predloženom návrhu síce máme formálne rozdelenie na hlavnú činnosť a na služby vo verejnom záujme, v praxi si však dosť ťažko môžem predstaviť, že úlohu v rámci zabezpečenia verejnej služby budú vykonávať iní ľudia a na iných zariadeniach, desať minút tam a pätnásť minút tam ako hlavnú činnosť TASR? Ako príklad tu možno uviesť informáciu vo verejnom záujme, tú citujem, a o tom už hovoril pán Galbavý, je to naozaj niečo, čo vás udrie do očí okamžite, keď si prečítate ten zákon, „zhromažďuje a sprístupňuje informácie o činnosti, legislatívnom procese, rozhodnutiach a aktivitách orgánov Európskej únie“. To je verejná služba a komerčná je, „vyhľadáva a spracováva informácie zo zahraničia o spoločenských, hospodárskych, politických udalostiach celosvetového významu, európskeho významu, regionálneho významu, o udalostiach, ktoré sa vzťahujú na Slovenskú republiku“. Ja neviem, kto dokáže byť taký génius, že tieto dve veci oddelí. Pýtam sa: Vzťahujú sa rozhodnutia orgánov Európskej únie na Slovenskú republiku a budú tieto informácie distribuované za platenie občanom tejto republiky? Občania budú platiť svoju agentúru a ešte si budú kupovať tieto informácie tým, že si budú kupovať médiá? Tento zákon vytvára, ako som už povedala, mačkopsa, ktorý bude na jednej strane komerčným subjektom, ale my ho budeme volať verejnoprávna agentúra a budeme jej poskytovať peniaze daňových poplatníkov, a my sme zodpovední za hospodárenie peňazí daňových poplatníkov. Médium verejnej služby by malo fungovať tak, že občan platí, že toto verejnoprávne médium vôbec existuje, ale potom dostáva možnosť neobmedzeného prístupu k jej službe. Inak predsa verejnoprávnosť nemá žiaden, ale vôbec žiaden zmysel. TASR však svoj informačný servis predáva, pretože príjmy, keď sa na to pozriete, tvoria výraznú časť jej príjmov. Pikantné je to, že medzi odberateľov, ktorí si kupujú servis TASR, ktorá dostane peniaze daňových poplatníkov, sú štátne orgány tiež platené z daní obyvateľstva. Teda občan platí dvakrát. Takže štát dotuje činnosť TASR, to sa podľa tohto zákona vôbec nemení, a zároveň si kupuje informácie zozbierané a produkované touto agentúrou. Podľa údajov z výročných správ za posledné dva roky sa podiel tržieb a dotácií začína v TASR vyvíjať mimoriadne nepriaznivo. Kým v roku 2004 dostala TASR od štátu 40 mil. ako príspevková organizácia, v minulom roku to už bolo viac ako 60 mil. korún. Tržby za predaj ale z roku 2004, kedy boli na úrovni 65 mil., klesli na 46 mil. v minulom roku. Dámy, páni, za posledné dva roky naliala vláda do tlačovej agentúry menom TASR takmer 108 mil. korún. A agentúra za tieto dva roky vyprodukovala stratu ďalších 14 mil. korún. Vo výročných správach sa väčšinou opakovala veta: „Situácia na mediálnom trhu neumožňuje tlačovej agentúre zvyšovať vlastné tržby za predaj spravodajstva.“ Túto vetu vedenie firmy pod vedením pána generálneho riaditeľa Rezníka nahradilo trošku sofistikovanejšou verziou, ale v podstate to je to isté. Citujem: „Agentúra musela čeliť zmene filozofie denníkov, ktoré oslabili svoje aktualizačné spravodajské ambície, s čím súvisela aj ich rezignácia na agentúrne služby.“ Skutočne by sa dala dať do bývalého Roháča táto veta. Inými slovami, povedzme si to tak, ako to je, štátna agentúra TASR stráca trh médií. Stráca ho. Pravda je totiž taká, že väčšina slovenských médií s výnimkou bulváru uprednostňuje servis súkromnej agentúry SITA, ktorú neplatíme z peňazí daňových poplatníkov, a Českú tlačovú kanceláriu, tú tiež neplatíme. Sú to denník Sme, všetky tituly vydavateľstva Petit Press, denník Pravda, Hospodárske noviny, týždenníky Trend, Profit, Markíza, Žurnál, Slovenský rozhlas, Rádio Expres, FUN RADIO, TV Markíza. A to je len stručný výpočet médií, ktoré sa bez TASR dokážu veľmi dobre zaobísť. Ak ste dobre počúvali, iste vám neuniklo, že medzi tými, ktorí vôbec nemajú záujem o servis TASR, práve chýbajú tie najsledovanejšie a najpočúvanejšie, Markíza, Rádio Expres. Takúto máme agentúru dnes. Čo teda ideme urobiť týmto zákonom v tejto neutešenej situácii po dvoch rokoch vládnutia tejto vlády. Ideme umelo udržiavať pri živote jednu nie silnú, nie nezávislú, nie kvalitnú, ale jednu stratovú firmu za peniaze daňových poplatníkov. Mimochodom, nerozumiem celkom argumentu z dôvodovej správy, že TASR, citujem, „nespĺňa v súčasnosti znak príspevkových organizácií, nakoľko príspevok zo štátneho rozpočtu tvorí menej ako 50 % jej nákladov“, lebo pokiaľ viem dobre počítať, tak viem, že pri celkových nákladoch na hlavnú činnosť TASR vo výške 114 mil. Sk je 60-miliónová dotácia minulého roku viac ako 50 %. Nech to počítam, ako to počítam, je to 53 %. Predkladateľ sa veľmi oháňa tým, že TASR nesmie byť obchodná spoločnosť, lebo jej hlavným poslaním je poskytovanie služieb verejnosti. Tak si teda povedzme, ako ich poskytuje a aké sú možnosti podľa tohto zákona do budúcnosti. Dnes TASR s výnimkou chudobného extraktu na svojej internetovej stránke – doporučujem vám navštíviť ju – predáva svoju produkciu médiám, štátu a iným záujemcom. Médiá z toho, čo kúpia, sprístupňujú verejnosti opäť za peniaze len to, čo uznajú za vhodné. Ako teda plní TASR službu verejnosti? Nijako. A ako ju bude plniť? Viete, ako ju bude plniť? Môže zavesiť vyhlásenie prezidenta, premiéra alebo nejakého ministra na svoju internetovú stránku. Ale veď, tak ako povedal pán Galbavý, nech to zavesí na internetovú stránku rovno úrad prezidenta, Úrad vlády alebo ministerstvo a my ušetríme 52 mil. Sk daňových poplatníkov, teda oveľa viac, lebo to, koľko skutočne dáva štát agentúre TASR, by sme zistili až vtedy, ak by sme sa dostali k číslam a zrátali si dotáciu štátnu a tržby agentúry od štátu. A tam potom by sme sa dostali k výslednej sume, koľkými desiatkami miliónov korún dotuje vláda od daňových poplatníkov túto agentúru. Takže veta v dôvodovej správe, „národná tlačová agentúra je prostriedkom, ktorý zaručí ústavné právo občanov na informácie“, je len prázdnou floskulou. Nemá žiadne médium, ktorým by to robila naozaj tak, aby tie informácie v neskreslenej podobe boli k dispozícii občanom tohto štátu. A pritom by sa dala TASR zmysluplne transformovať, dnes by sa už dala zmysluplne transformovať. V zásade je na to niekoľko možností, samozrejme, od zrušenia bez náhrady, za čo nie som, cez obchodnú spoločnosť až po vytvorenie organizácie na spôsob tlačového a informačného úradu vlády, ktorý používajú mnohé európske štáty. Veď vláda a štát majú isté informačné potreby, a to obojsmerné. Napr. zmysluplná transformácia TASR by bola taká, keby sa rozšíril tlačový odbor pri Úrade vlády, ktorý by tieto informačné potreby štátu pohodlne a bez problémov napĺňal. Robil by na jednej strane monitoring pre potreby ústavných orgánov a ústavných činiteľov. Tým by sa ušetrilo, pán minister, aj za nákup poväčšine aj tak veľmi nelegálne získavaných monitoringov. A ani tento zákon ten veľký problém nelegálnych monitoringov nerieši. Ale budeme určite pod dohľadom Európy a o chvíľu tento problém budeme musieť riešiť, že nelegálne používame niektoré monitoringy. Zároveň by tento odbor zabezpečoval distribúciu a sprístupňovanie oficiálnych vyhlásení v originálnej podobe. Čiže mali by sme za štátne peniaze, ale oveľa menšie, agentúru na šírenie vládnych informácií. Veď o nič inšie v tomto zákone predsa nejde. A keby tento malý úrad pri Úrade vlády zároveň aj koordinoval prácu s verejnosťou jednotlivých rezortov, mali by sme tri inštitúcie v jednom, monitorovanie, tlačovú a PR agentúru. Viem, že ste rozhodnutí odmietnuť akékoľvek racionálne úvahy a budete držať nad vodou túto stratovú firmu, ale navrhujem vám, aby sme podľa § 73 ods. 3 písm. b) nepokračovali v prerokúvaní tohto zbytočného a pre občanov Slovenskej republiky stratového zákona. Na záver teda, keď všetci tu hovoria o tom, o akú silnú a národnú a nezávislú a nestranícku  a ja neviem akú agentúru ide, dovoľte mi uviesť príklad, perličku o napĺňaní ústavného práva občana na informácie agentúrou TASR. Pán generálny riaditeľ Rezník pre časopis Eurobiznis vyhlásil, a to je trošku dlhšie, dovoľte mi teda parafrázovať, za transparentnosť informácie ručíme a nesľubujeme klientom uverejňovanie neoznačeného PR, preto je novým sloganom TASR heslo Transparentné informácie. Tak táto naša transparentná agentúra pod vedením generálneho riaditeľa pána Rezníka uverejnila v ekonomickej sekcii nedávno správu s titulkom Doprava: Na európsky trh vstupuje nový letecký prepravca austrálsky AXEjet. Nasledoval popis služieb počas letov, keď si bude možné zájsť na masáž alebo do vírivky, skrátka bude to luxus za dostupnú cenu. Informácie pre TASR poskytol hovorca AXEjetu Jindřich Prudký. A aká je pointa toho všetkého? Ono totižto žiadny AXEjet neexistuje. Išlo o veľmi príjemnú a dobre vymyslenú reklamnú kampaň výrobcu parfumov. TASR ale informáciu Jindřicha Prudkého neoverila a uviedla tak do omylu aj svojich zákazníkov, ktorí túto správu prevzali. Tak takto vyzerá informovanie za štátne peniaze, priatelia. Ďakujem pekne za pozornosť.