P. Abrhan, poslanec: (2009-12-09):
V prvom rade chcem povedať, že som presvedčený, že je dôležité a dobré rozvíjať vlastenectvo zvlášť u mladých ľudí, a to budem opakovať stále pri tomto svojom vystúpení, je dôležité, aby sa podpora vlastenectva prejavovala formou výchovy, výchovy k vlastenectvu, je dôležité vo výchove ísť osobným príkladom. Súhlasíte s tým tiež, dúfam. Pozrime sa ako rieši podporu návrhu vlastenectva tento návrh zákona. Hovorí o. i. o zavedení spievania hymny v školách, pri zasadnutiach samosprávy, obecných, mestských zastupiteľstiev, zastupiteľstiev vyšších územných celkov, pri športových súťažiach, verejnoprávne médiá budú mať povinnosť denne hrať hymnu. Verejné zhromaždenia obce sa budú musieť začať hymnou. Na začiatku rokovania schôdze Národnej rady začneme rokovanie hymnou. Pán poslanec Rydlo povedal, spievaním hymny sa ešte nikto nestal vlastencom. To boli vaše slová, pán poslanec. Keď som hovoril o osobnom príklade, páni poslanci. Koľko má Slovenská národná strana riaditeľov škôl? Koľko na koľkých obciach máte starostov? Na koľkých školách sa už spieva hymna? Zákon vám v tom bránil doteraz? Prečo to nikto z vás nenavrhol? Páni poslanci, prečo procedurálnym návrhom na začiatku každej schôdze doteraz ani jeden z vás nenavrhol spievať hymnu? Prečo ste nešli osobným príkladom? To je výchova. Mohli ste dať o tom hlasovať. Ani ste to nenavrhli. A to čo je môj problém. Nie je môj problém spievať hymnu. Ja sa hrdo hlásim k nej, aj k štátnym znakom. Ale môj problém je, ak to niekto chce nanútiť druhému násilím, v tomto je podľa mňa problém tohto návrhu zákona. To je jedna oblasť, o ktorej som chcel hovoriť. Druhá oblasť. V § 4 školy majú povinnosť, aby v každej miestnosti, v ktorej prebieha vyučovanie, bol umiestnený štátny znak, štátny zástava, text štátnej hymny a preambula Ústavy Slovenskej republiky. Súhlasím s tým, len mi odpovedzte, či nebude tento zákon kontraproduktívny, keď mladým ľuďom budeme ukladať, aby spievali hymnu, vy máte ministra školstva, ale oni nebudú mať knihy, z ktorých sa majú učiť. Aj to je súčasťou hrdosti na svoju školu, nielen na maďarských, ale aj na slovenských školách, žiaľ, aj na slovenských školách. V tom istom paragrafe odsek 1 hovorí, že súčasťou výchovy mladej generácie v celom systéme vzdelávania je aj ich výchova k vlastenectvu, výchova pre záujmy štátu. Prosím vás, kto zadefinuje záujmy, aké sú to záujmy štátu? Viete mi povedať, aké boli záujmy štátu pri predaji emisií? Aké boli záujmy štátu pri nástenkovom tendri? K tomuto máme vychovávať mladých ľudí. Je to tu napísané. Kto to zadefinuje. To je § 4. Paragraf 5 Sľub vernosti. Už tu boli spomenuté výhrady. A tu by som sa neobracal vôbec na poslancov Slovenskej národnej strany, lebo oni potrebujú konflikt, ale by som veľmi poprosil a požiadal poslancov Smeru, aby povedali, čo urobíme s mladými ľuďmi, ktorí či už z recesie alebo z iných dôvodov odmietnu zložiť takýto sľub pri preberaní občianskych preukazov. Čo urobíme s týmito mladými ľuďmi? Ako budete s nimi nakladať? Tento zákon to nijakým spôsobom nerieši. Tento zákon na podporu vlastenectva mladých ľudí bude pôsobiť úplne opačne, odpudzujúco, rovnako, ako na nás pôsobilo násilné spievanie sovietskej hymny a internacionály. Chcem povedať, že ja som hrdý vlastenec. V roku 1988 s mojím priateľom Jožom Sádovským sme slovenský znak niesli peši z Kmeťova na púť do Nitry. Vtedy nám ten slovenský znak príslušníci verejnej bezpečnosti zobrali. Mali sme hrdosť a úctu k tomuto znaku a verejne sme sa k tomu prihlásili, keď celá spoločnosť ho neuznávala. Veľmi vás prosím aby ste takto neznechutili slovenský znak dnešnej mladej generácie. Ako hrdý Slovák, hrdý vlastenec nemôžem takýto návrh zákona podporiť. Ďakujem pekne. (Potlesk.)