L. Gyurovszky, poslanec: (2007-02-01):
U nás ten problém je, samozrejme, menší. Vtedy potom vo výbore pre sociálne veci a bývanie vzniklo riešenie, resp. bolo navrhnuté riešenie, že urobme prechodné obdobie dvoch rokov, počas ktorého obce alebo mestá, kde sa takéto byty nachádzajú, dostanú možnosť vypracovať projekty a podať na ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja návrh na výstavbu nájomného bývania, či už sociálneho pre sociálne odkázaných v týchto bytoch, alebo bežného štandardného nájomného bývania. Niektoré obce a mestá takúto možnosť aj využili, my sme ich uprednostnili v tom čase, avšak niektoré, a musím povedať, že väčšina týchto bytov nebola postavená pre nezáujem obcí. To znamená, že je evidentné  a je to dnes možné konštatovať, že tento spôsob riešenia nepriniesol ten efekt, ktorý sa od neho očakával pred dvomi rokmi. To znamená, že ak by došlo len k predĺženiu tohto obdobia, tak je s veľkou pravdepodobnosťou možné povedať, že by sa tento problém nevyriešil ani do troch rokov. Lebo jednoducho niektoré obce tú možnosť, ktorá im bola daná, nevyužili a zrejme ju nevyužijú. Základná myšlienka bola v tom, že ak sa končí deregulácia, aby tí ľudia mali kde bývať, toto bol zmysel toho dvojročného odkladu, ktorý bol vtedy prijatý. To znamená, že je evidentné, že len touto novelou, ako je navrhnutá, by sa tento problém nevyriešil. A predtým, než budem hovoriť o tom, čo by sme mohli navrhnúť v druhom čítaní, samozrejme, závisí náš postoj od toho, či teda predkladatelia sú prístupní diskusiám o podstatnom rozšírení alebo proste o zmene tejto novely, alebo ak nie, tak, samozrejme, situácia je iná, ale pochopil som to tak, že asi áno. Ako som povedal, bolo to povedané viacerými, ide o dva druhy bytov, o reštituované byty a o byty v bývalom podnikovom vlastníctve, ktoré boli sprivatizované. Určite, bývanie je vecou, pri ktorej sa štát môže rozhodnúť, že je v jeho verejnom záujme, aby v niektorých častiach toto bolo regulované. Na druhej strane ústava tiež hovorí o tom, že vlastnícke práva môžu byť obmedzované iba na základe zákona a za primeranú náhradu. To znamená, ak chceme tento stav dlhodobo udržiavať –   čím nie som si úplne istý, či chceme tento stav dlhodobo udržiavať –   v tom prípade by mal štát, bolo by korektné, ak by aj na základe rozhodnutia súdu pre ľudské práva povedal, že dobre, je naším záujmom, aby v týchto bytoch bývali títo ľudia za túto a túto cenu, ale s prihliadnutím aj na vlastnícke práva je potrebné stanoviť oprávnené náklady plus minimálny zisk, aby jednoducho tie byty neschátrali a, samozrejme, ani budovy neschátrali. To znamená, že toto by bola jedna možnosť, ktorá by riešila tú časť problému, ak sa nepostavia  nové byty. Druhá časť problému však je, že tento stav zrejme nie je možné donekonečna takto udržiavať. Nemôžeme podporovať situáciu, aby na obdobie 15 – 20, možno 30 rokov boli byty, kde je regulované nájomné. Je potrebné, a s týmto riešením zrejme musí prísť ministerstvo výstavby, ak teda obce nie sú ochotné alebo schopné postaviť dostatok náhradných bytov pre týchto ľudí, aby to teda urobil nejakým iným spôsobom možno štát, možno štátom založená organizácia, ale, aby tie byty boli fyzicky postavené. Týmto spôsobom tie byty fyzicky postavené zrejme nebudú. No a práve regulácia nájomného sťažuje vytvorenie plnohodnotného trhu s bytmi. To znamená, že nemôžeme, ak teda chceme prispieť k tomu, aby bol vytvorený trh s bytmi plnohodnotný, naším cieľom by malo byť reguláciu nájomného, reguláciu nájmu zrušiť alebo obmedziť jej pôsobenie. A to je možné tými dvomi spôsobmi, ako som povedal, jednak rozložením nákladov medzi vlastníkom bytu a štátom, ktorý chce regulovať byty, a jednak vytvorením podmienok na vystavenie dostatku bytov pre tých, ktorí bývajú v týchto bytoch. Takže postoj Strany maďarskej koalície bude závisieť teraz, samozrejme, od toho, či predkladatelia, predkladateľky pripúšťajú možnosť diskusie o týchto návrhoch v druhom čítaní. Ďakujem pekne.