D. Čaplovič, podpredseda vlády SR: (2008-05-21):
Návrh zákona je štandardný, vytvára nový priestor pre moderné vzdelávanie. Prirodzene vyvoláva pnutie v prostredí tých, ktorí prežívajú v mútnych vodách dobitého a rozbitého školstva za predchádzajúcich desať rokov vraj experimentov a často chaotických rozhodnutí. Dobre si pamätáme, čo spôsobovali rôzne rozhodnutia napríklad pri maturitách, aký chaos vznikal v predchádzajúcom období. A vnímajte dnešok, aká je situácia. Školstvo v tejto oblasti skonsolidované, ministrove rozhodnutia sú jasné, zreteľné v tejto oblasti a nevznikajú také, by som povedal, turbulencie ako za ministrovania predchádzajúceho pána ministra a ich štátnych tajomníkov. Najmä v posledných štyroch rokoch, a musím na to takto reagovať, pretože reagujem, ani som nechcel vystúpiť, ale reagujem na včerajšie vystúpenie pána exministra, dnes poslanca a podpredsedu KDH pána Martina Fronca. Najmä v posledných štyroch rokoch vlády Mikuláša Dzurindu a ministrovania Martina Fronca, nespočetných súbojov vo vnútri ministerstva, však to musíte priznať, že to tak bolo, konzervatívnych a neoliberálnych koncepcií školských či už pána ministra, či jeho dvoch štátnych tajomníkov. A z toho dôvodu bola tá situácia aj za posledné štyri roky taká, aká bola v predchádzajúcej vláde, že sa v tejto oblasti okrem začiatku, keď sa niečo nastavilo, v tých dvoch zákonoch č. 596 a č. 597 sa už nič neurobilo. Do tohto prostredia napríklad, a opakujem to vám, čo ste boli v predchádzajúcom období vo vláde postupne likvidovanej predškolskej výchovy a vzdelávania, potlačovania umeleckého školstva. Niekoľkokrát som sa zúčastňoval na rôznych podujatiach ako opozičný poslanec a veľmi pozorne som počúval hlasy, čo hovorili základné umelecké školy, aké boli stanoviská, stredného odborného školstva, 15 rokov sa v tejto oblasti nič neurobilo, favorizovania len súkromného školstva voči verejnému školstvu. A do tohto prostredia vstúpila sociálnodemokratická vláda, ktorá chce veci riešiť a nebojí sa uchytiť tento zákon a predložiť ho do parlamentu nie v poslednom roku vládnutia, ale v druhom roku vládnutia. My skutočne chceme a budeme mať záujem aj na korigovaní niektorých výsledkov, pretože prax je najlepšie merateľná a chceme veci riešiť. Tak ako bol prijatý, pán poslanec Fronc, vysokoškolský zákon k 1. aprílu, o rok sa prijímala veľká novela a, prirodzene, my sme ani nekritizovali to, lebo sa objavili niektoré, by som povedal, prázdne miesta, ktoré bolo potrebné riešiť. A tak to bude aj vo vzťahu k tomuto zákonu. A my sa nebránime tomu, aby sme niektoré veci priebežne dokázali novelizovať, ak bude potreba, ak to bude hlas verejnosti, ak to bude hlas odbornej verejnosti, ak to bude hlas aj zriaďovateľov, ktorí často niekedy, a to opakujem, idú nad štandard. A poviem to v Európe, takéto nadštandardy  nepoznáme. A ja som sa vrátil teraz nedávno zo Švédska, z Nemecka aj zo Spojených štátov amerických a z Anglicka, kde takéto prístupy zo strany samospráv až takto nepoznám, aké sú u nás. Dvadsaťštyri rokov platil zákon o výchove a vzdelávaní z roku 1984, dvadsaťdeviatka. Niekoľkokrát bol novelizovaný. Ale novely v tomto zákone predstavovali len plátanie dier, výtlkov na starej ceste. A stará cesta doteraz zostala. Považujem za rozhodne správne, že táto vláda a ministerstvo školstva sa odhodlali v druhom roku vládnutia, znovu to opakujem, v druhom roku vládnutia o predloženie nového zákona a musím povedať, že konečne. Týmto sa plní veľká časť Programového vyhlásenia vlády Slovenskej republiky v oblasti školstva, osobitne obecného, miestneho, regionálneho školstva. Rád pripomeniem súčasným kritikom z radov opozície, že predkladaný návrh je progresívny oproti minulým chabým pokusom rôznych narýchlo pripravených eklektických kompilátov. Takže máme tu moderný návrh zákona, na ktorý čaká odborná verejnosť, opakujem, pedagógovia, pedagogickí zamestnanci, žiaci, študenti a, samozrejme, aj rodičia. A znovu opakujem, nebudeme sa brániť istým novelám, ktoré vyvolá prax. Ale tento zákon konečne na Slovensku treba prijať. Vážená Národná rada Slovenskej republiky, za veľkú chybu aj  doterajšie diskusie, aj zo strany napríklad niektorých zriaďovateľov a ich predstaviteľov považujem, že sa viac diskutuje o inštitucionálnych veciach, aké budú právomoci, povedzme, zriaďovateľov a o ich postavení vo výchove a vzdelávaní, nie však o obsahu vzdelávania. Myslím si, že na škodu veci do diskusie napríklad nemohol predstúpiť predseda školskej komisie ZMOS-u pán Ľubomír Parízek, riaditeľ školy, bývalý riaditeľ školy, skúsený pedagóg, a preto je aj predseda školskej komisie ZMOS-u  a  ktorý je v súčasnosti primátorom v Senici. A ja počúvam celkom iné ohlasy od primátorov a starostov, aké zaznievajú aj zo strany samosprávy. Budiš, pomáhame a riešime aj tieto veci. Snažíme sa ich riešiť, ale nepovažujem ich ja osobne za prospešné, ale podriadim sa istým záujmom istých skupín v tejto oblasti, nepovažujem ich však za prospešné. Musím povedať, išiel by som trošku v tejto oblasti tvrdšou a inou cestou. Považujem taktiež za správne, že sa neodkladá účinnosť zákona. Priznám sa, že som s pánom ministrom a podpredsedom vlády o týchto veciach diskutoval, ale argumenty aj pána ministra a podpredsedu vlády ma presvedčili. Presvedčili o tom, že začatie principiálnej reformy treba začať k 1. septembru tohto roku, pretože o rok by sme stále boli na začiatku. Zase by sme len diskutovali ako v nejakých akademických inštitúciách. Ja to dobre poznám, ako sa diskutuje aj na vysokých školách a v tom vedeckom prostredí v Akadémii vied a potom konkrétne veci sa prakticky neriešia. Vstupujeme do obdobia zručnosti 21. storočia. Chceme posilňovať formovanie inteligentnej triedy. Tak som si to dovolil nazvať. A inteligentná trieda sa môže vyvíjať, keď bude menší počet žiakov v triedach. Ani ja nie som ešte spokojný s tým počtom žiakov. Moje návrhy a pán exminister Fronc ich pozná ešte z predchádzajúceho obdobia a z mojej základnej koncepcie, že malo byť ešte menej žiakov. Ale potrebujeme na to, samozrejme, zdroje. A potrebujeme solidaritu preto. Nielen zo štátnej kasy z verejných zdrojov, ale aj zo zdrojov samosprávy a ich zriaďovateľov, aby do toho výraznejšie prispeli. Fyzické dane rastú a musia si aj toto uvedomiť, že to je jedna z priorít a opakujem znovu, ak boli v minulosti za prvej Československej republiky obecné školy, tak štát v tejto oblasti garantoval základné veci, a to školstvo skutočne za prvej republiky bolo dobré a samospráva ako zriaďovateľ sa starala o vybavenie školy, nevstupovala do obsahu. Toto je pre mňa podstatné. A naozaj to bol Jan Amos Komenský, to bola škola, na ktorú sme aj nadväzovali a ktorá sa postupne rokmi aj desaťročiami stráca. Chcem, samozrejme, hovoriť aj o tom, že nielen ide o počty žiakov v triedach, i keď sa o nich veľmi diskutuje. Samozrejme, bude to znamenať istým spôsobom aj navýšenie normatívov, čo je celkom prirodzené a budeme musieť niekedy aj preklopiť ten nešťastný normatív, v ktorom napríklad v súčasnosti sa to pohybuje okolo 80 až 85 % ide na platy a odvody a len malá čiastka ide do samotného rozvoja školy a do vzdelávacích aktivít a do obsahu. Samozrejme, ideálny stav je, aj chceme sa k tomu dopracovať, keby to bolo 75 % platy a odvody, to je normatív, a 25 % samotný obsah, rozvoj školy a programov. Ja si myslím, že preto je správne, keď hovoríme o počte žiakov v triedach, že sa stanovila horná hranica 22 detí v materských škôlkach, 25 žiakov na prvom stupni základných škôl, 28 na druhom stupni a 32 študentov na stredných školách. Vy, pán exminister Fronc, pamätáte si, ja som išiel ešte nižšie, ale, samozrejme, tie finančné veci, vstupujeme do eurozóny, si nevieme presne napočítať. Ale my by sme v budúcnosti a chceme to robiť, aby sme znižovali počty žiakov v triedach. Lebo naozaj čím menej žiakov, tým kvalitnejšia výchova. A dnes to beží všade vo svete a snažia sa, samozrejme, práve v tejto oblasti výraznejšie investovať. Dnes vieme, kde začíname a kde sa chceme dostať. Uvažujeme, ako merať úspešnosť nielen žiaka, študenta, učiteľa, ale ako udržať a zlepšovať súčasný stav nášho školstva. My naozaj nechceme, aby sme  pri merateľných položkách, ktoré sa realizujú, v úspešnosti, neúspešnosti školstva, aby sme klesali, ale aby sme aspoň momentálne zastabilizovali a vytvorili priestor pre rozvoj školstva v tejto oblasti. Ale, samozrejme, bez nového zákona, ktorý treba prijať, to nie je možné. Smeruje naše školstvo na cestu aj jeden študent – to je ideálny stav, ale ja verím, že k tomu dospejeme – jeden počítač, kde nám navrhovaný zákon vytvára základný rámec na vytvorenie takéhoto prostredia, v ktorom sa budú môcť uplatniť schopnosti a vedomosti každého, tak teoreticky aj prakticky, a pevne verím, že tomu bude slúžiť aj dnešná dohoda s Microsoftom, ktorá sa uskutoční medzi ministerstvom školstva a ministerstvom financií a významnými predstaviteľmi Microsoftu. A, samozrejme, aj ďalšie aktivity, ktoré podnikáme napríklad s podporami a skúsenosťami, povedzme, firmy DELL, ktorá v oblasti školstva veľmi významne prispieva k rozvoju tej obsahovej prestavby. Ale potrebujeme na to zákon, potrebujeme na to nový zákon, aby sme mohli tieto veci uplatniť. Je správne, že pri prerokovávaní vo vláde sme jasne konštatovali, a to je aj v uznesení a bolo to uložené aj pánu ministrovi, podpredsedovi vlády, že povinná predškolská dochádzka päťročných detí je pre budúcnosť vzdelávania nespochybniteľná. Myslím si, že kdekoľvek idem, či už v Nemecku, vo Švédsku a možno, že aj tam, kde to školstvo nejako nefunguje, to základné a stredné v Spojených štátoch amerických, hovoria, že sa musia sústrediť predovšetkým týmto smerom a chcú prostredníctvom regiónov, samospráv riešiť tieto problémy. Informačné technológie, jazyky, telesná zdatnosť, praktické návyky, zdravé vlastenectvo a formovanie národnej identity a národnostných identít, ich rozvoj je možný len prijatím tohto navrhovaného zákona. Ten stanovuje isté rámce v tejto oblasti, a, samozrejme, aj obsahové kritériá tej navrhovanej prestavby. Podobne ako hovoríme o schvaľovaní učebníc a ich vydávaní. Opakujem, viete, že ja som bol v týchto veciach veľmi striktný a stále na tom zotrvávam aj z predchádzajúceho obdobia. Prílišná liberalizácia v tejto oblasti viedla k zníženému statusu vo vzdelávaní a tam, kde štát je primárny v tejto oblasti, a môžete si to normálne namerať, vážení poslanci, sú najlepšie výsledky vzdelávania Švédsko, Fínsko, Nórsko a Dánsko. Namerajte si to a aké sú tam v podstate pripravované učebnice, akým spôsobom do toho vstupuje štát. Naozaj tie garancie istým spôsobom musia byť zabezpečené a nie je možné, aby v tejto oblasti napríklad vstupovali do tých alternatívnych učebníc a ešte ich napríklad posudzovali ich zriaďovatelia alebo ich samospráva. My tam nemáme pedagógov, ale máme aj učiteľov v samospráve. Ale myslím si, že treba sa spoliehať predovšetkým na odborníkov a predovšetkým na učiteľov a pedagógov. Viete veľmi dobre, keď sme schvaľovali zákon o financovaní, že budúcnosť bude mať to, že peniaze nepôjdu ani priamo na zriaďovateľov zo štátu, ale pôjdu priamo na školy. To je jediná šanca, ako skvalitniť vzdelávanie, aby sa peniaze nezdržiavali, aby tie, ktoré idú na vzdelávací a obsahový proces, na platy učiteľov, aby boli priame, aby ten riaditeľ školy a celý ten manažment mohol funkčne pracovať od začiatku roka. Vážené poslankyne, vážení poslanci, zachovali sme prevažne status quo v oblasti národnostného školstva, ale akékoľvek úvahy, ktoré tu zaznievajú napríklad od pána exministra spravodlivosti a expodpredsedu vlády pána Lipšica, terajšieho poslanca sú skrivodlivé a nepravdivé, pretože o týchto veciach sa rokovalo tak v Rade vlády pre národnostné menšiny a etnické skupiny, kde sa tieto veci prijali, tak pri rokovaní a predovšetkým v mojich rokovaniach so Zväzom maďarských pedagógov. Pán minister dávno, dávno pred prijatím či neprijatím Lisabonskej zmluvy o týchto veciach rokoval. Teda zachovali sme prevažne status quo v oblasti národnostného školstva, avšak, a to opakujem, avšak, je tu zdvihnutý prst, nemôžeme rezignovať na kvalitné vzdelávanie v oblasti oficiálneho, tak sa to uvádza vo všetkých dokumentoch, čiže v preklade úradného jazyka. Tak ako hovorí vo svojej preambule Európska charta regionálnych alebo menšinových jazykov. Používanie a v tom prípade aj, samozrejme, vzdelávanie jazyka menšín nemôže ísť nad rámec poznania a využívania oficiálneho jazyka. To je expressis verbis v charte uvedené a na tomto som postavil aj svoje vystúpenie v Štrasburgu a nikto z prítomných, ktorí tam boli, vo vzťahu k tejto analýze a k tomuto pohľadu neprotestovali. A o tom som sa mohol presvedčiť a znovu zopakujem moju nedávnu cestu do Švédska, že som sa stretol s pánom štátnym tajomníkom Haberlym pre oblasť aj menšinového školstva a kde výučba menšinových jazykov, a teraz zopakujem, autentických menšín, nie migračných menšín. Lebo to je problém budúcej Európy, to bude musieť takisto Európa riešiť a veľmi významne sa bude musieť týmto zaoberať. Čiže pri menšinových jazykoch, pri autentickej menšine je vo výške 4 až 5 hodín, ja som sa ho trikrát na to opýtal, týždenne, pričom ostatné predmety sa učia v úradnom oficiálnom jazyku. Aký je stav na Slovensku? Keď som informoval, že v Slovenskej republike je na slovenských školách s vyučovacím jazykom maďarským 17 až 19 hodín týždenne vyučovanie v menšinovom jazyku všetkých predmetov, povedzme si, boli šokovaní. A my musíme aj o týchto veciach informovať a ja mám záujem skutočne nájsť kompromis. My ideme nadštandardne v tejto oblasti. Akceptujeme daný stav, ale očakávame aj zo strany manažérov týchto škôl, Zväzu maďarských pedagógov, aby boli aj ústretoví voči nám. My zachovávame veci nadštandardne, aké nepozná Európa. Najviac, keď vyučovanie oficiálneho jazyka na týchto školách, samozrejme, oficiálneho jazyka je v postavení menšinového jazyka. Tiež si nič nenahovárajme, takto to je. Ja chodím do tých škôl a informujem sa a vidím, ako to je v jednotlivých školách. Je preto správne, ak sa zvýšili hodiny vo vyučovaní slovenčiny na týchto školách. A preto mi dovoľte z tohto hľadiska prečítať list. Nič sme si neobjednávali, tu je list, ktorý bol poslaný tak pánovi premiérovi, ako pánovi podpredsedovi vlády, ministrovi školstva a mne od Rómskej iniciatívy Slovenska. A zacitujem z tohto listu: „Republiková rada RIS na svojom riadnom zasadnutí prijala uznesenie, ktorým vyzýva vás a vládu Slovenskej republiky v súvislosti s novelou školského zákona zvýšiť a skvalitniť počet vyučovacích hodín štátneho jazyka na národnostných školách.“ Zdôvodnenie: „Rómske národnostné školstvo,“ prepáčte, počúvajte ma veľmi pozorne, „rómske národnostné školstvo neexistuje, rómske deti navštevujú školy s vyučovacím jazykom, najmä na južnom Slovensku inej národnostnej menšiny. Skúsenosti zo života a praxe nás presviedčajú o veľmi slabom ovládaní až neovládaní štátneho jazyka a následnom veľmi ťažkom uplatnení sa v ďalšom živote, v ďalšom štúdiu na trhu práce.“ Toto bolo predložené aj tou komisiou v rámci Európskej únie a Republiková rada RIS, a to je pre mňa podstatné a v tom sa môžem zhodnúť s pánom Lipšicom, keď to povedal pri prerokúvaní antidiskriminačného zákona, budeme musieť o tom rokovať aj s Európskou komisiou, aj s Radou Európy. Rómska republiková rada RIS žiada Národnú radu Slovenskej republiky a vládu Slovenskej republiky legislatívne umožniť zriaďovanie základných škôl internátneho typu. Čiže aj v tejto oblasti budeme musieť výrazne postúpiť, a to sa, ja teraz nehovorím o vzťahu k Rómom, ja hovorím všeobecne k menšinovým jazykom aj k rómčine, ktorú máme kodifikovanú a ktorú chceme teraz v súčasnosti uplatňovať. A pán poslanec Csáky, ktorý tu nie je, si veľmi dobre pamätá, ako fungovala Rada vlády pre menšiny a etnické skupiny. Ja som tam musel veľmi brániť tomu, keď som prišiel do funkcie, aby z tejto rady hlavne zástupcovia iných menšín nezačali veľmi tvrdo vystupovať vo vzťahu k zástupcom jednej národnostnej menšiny. My sme mali normatívy, ktoré boli zvýšené o 8 %. Určené boli  len pre školy, ktoré vyučovali v maďarskom jazyku. Však povedzme si pravdu, tak toto bolo. My sme až teraz zaviedli iný systém, že podobný normatív aj vďaka pánu ministrovi a pánovi podpredsedovi vlády, ministrovi školstva hovorím, sme takýto zvýšený normatív zaviedli pre všetky národnostné školy. Aj tá škola, ktorá je v Medzeve, ktorá vyučuje v nemeckom jazyku a v rómčine, aj tá škola v Jasove a tak ďalej a tak ďalej môže užívať tento normatív. Nechceme, aby študenti prvých ročníkov, a to teraz opakujem, to je zistenie priame, na Univerzite Jánosa Selyeho nevedeli komunikovať po slovensky. Nechceme našich maďarských spoluobčanov vyčleňovať z občianskej spoločnosti a nechceme, aby deťom maďarskej národnosti napríklad v zdravotníckych zariadeniach, a v tom sa stotožňujem s pánom Lipšicom, tie stanoviská tu máme, museli im napríklad tlmočiť ich rodičia. My musíme vytvoriť podmienky na to, aby aj tieto deti štandardne využívali, poznali oficiálny jazyk, nie gramatiku, nie ich stresovať v tejto oblasti, ale aby vedeli komunikovať. A na tom sme sa zhodli so Zväzom maďarských pedagógov, ktorí u mňa sedeli. Nie s SMK. So Zväzom maďarských pedagógov, s pedagógmi a odborníkmi, že naozaj to, čo sa nastavilo, nie je možné, aby sme ich stresovali z gramatiky a podobne, ale aby to bolo riešené aj prostredníctvom komunikácie. Ctené dámy, vážení páni, myslím si, a nielen myslím, ale som presvedčený o tom, že návrh zákona, ktorý predložil a je z dielne ministerstva školstva a predložil ho pán podpredseda vlády a minister školstva, je štandardným, opakujem, vytvára kvalitné podmienky pre rozvoj vzdelávania a výchovy v tom prvom období nášho školstva, či už väčšinového, alebo menšinového. Nie sú žiadne, myslím si, také až veľké problémy, aby ste všetci vedeli takýto zákon podporiť. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)