M. Vášáryová, poslankyňa: (2008-09-10):
Je to ďalšie pomerne dlho ohlasované dieťa ministra kultúry Marka Maďariča, ale treba povedať, že nielen na prvý, ale aj na druhý pohľad musím skonštatovať, ako keby mu pán minister sám nevenoval takú veľkú pozornosť, ako proklamoval. Zákon totiž prichádza do Národnej rady stále ešte s niektorými nevyriešenými problémami. Napríklad návrh na jednej strane deklaruje, že ide o verejnoprávnu inštitúciu, a pritom pri tvorbe rozpočtu sa vychádza zo zákona č. 523/2004 Z. z. o rozpočtových pravidlách. Nie je jasne stanovený ani vzťah medzi Filmovým ústavom, ktorý existuje, a fondom, nehovoriac o stále pokračujúcich protestoch tých, ktorí by mali do fondu prispievať. Takže dnes v prvom čítaní musíme uvažovať, či máme pred sebou, tak ako o tom hovoril veľmi krátko a stručne pán minister na začiatku, či máme pred sebou systémový, dlhodobo udržateľný, s korupciou bojujúci a na európsky muster modelovaný zákon, alebo ide len o krátkodobý, konjunkturálny a na novely, hneď po svojom schválení, vytvorený zákon. Dokonca niektorí odborníci, ako som čítala, ho nazvali dokonca „pascou“. Ja sa v tomto prvom čítaní tohto návrhu zákona pokúsim analyzovať zákon pod vzhľadom štyroch kritérií, o dvoch, myslím, hovoril aj sám pán minister vo svojom krátkom úvode. Prvá otázka moja je: Je teda tento zákon systémovým prvkom medzi nielen našimi zákonmi, ale aj medzi krokmi, ktorými riešime financovanie slovenskej kultúry, alebo kultúry Slovenskej republiky? Ja si musím odpovedať na túto otázku, že nie je. Je totiž, keď si pozriete financovanie a spočítate si to, je viac ako 50 %, možno povedať, niekedy 60 % závislý od štátneho rozpočtu. Na druhej strane je časť jeho financií založená na ochote vysielateľov z licencie, to znamená hlavne TV JOJ a Televízie Markíza, zaplatiť do fondu po 35 mil. korún ročne, spoločne 70. Vzhľadom na to, že by si títo vysielatelia mali do troch rokov rozdeliť medzi seba niekoľko stomiliónový balík reklamy Slovenskej televízie, niekoľko stomiliónový, dovolím si vysloviť podozrenie, že možno len preto súhlasili s touto smiešnou platbou do fondu. Preto akákoľvek zmena reklamného balíka inštitútu verejnej služby, teda Slovenskej televízie, spôsobí, že tento návrh zákona bude len krátkodobou záležitosťou. Lebo musíme si položiť otázku, či tento, mne to pripadá, skôr až súkromný dohovor ministra s TV JOJ a Markíza asi pravdepodobne nebude trvácnym zdrojom financií pre fond. Do fondu majú platiť aj prevádzkovatelia retransmisie a multiplexov 35 mil. Ich argumenty, prečo by nemali platiť do fondu, sú tiež veľmi logické. Tri milióny by mali zaplatiť prevádzkovatelia slovenských kín. Ale keď sa pozriete na rozpočet, počíta s 230 až 246 mil. korún pre fond ročne. Pýtate sa: Ak súkromní vysielatelia prispejú 70 miliónmi, kde sa zoberú tie ostatné milióny? No 30 mil. by mala zaplatiť verejnoprávna televízia, to znamená občania tejto republiky, ktorí nesvietia sviečkami. Dovoľte mi odcitovať zo srdcervúceho listu generálneho riaditeľa Slovenskej televízie, ktorý mi poslal ako výkonnej podpredsedníčke výboru pre kultúru a médiá. Píše tu, je to z 20. 8. 2008: „Vážená pani podpredsedníčka,“ a tak ďalej, „niektoré ustanovenia tohto zákona stavajú rozvoj slovenskej audiovizuálnej tvorby na úkor slovenskej televíznej tvorby na pôde STV. Pokles príjmov STV o cca 300 mil. Sk, zníženie objemu pôvodnej televíznej tvorby, ústup od zámerov vytvoriť zo Slovenskej televízie silného partnera komerčným televíziám v slovenskom mediálnom prostredí“ atď. a tak ďalej. V tomto liste generálny riaditeľ STV pán Nižňanský navrhuje, aby parlament vypustil všetky ustanovenia čl. 3, t. j. znižovanie reklamy v Slovenskej televízii. Pýtajme sa teda znovu pána ministra: Odkiaľ sa teda zoberie tých 240 mil. ročne? A ak viete čítať drobné písmenká, tak sa dočítate, tými najdrobnejšími, že je tam medzi 100 až 200 mil. zo štátneho rozpočtu. Ak by som chcela byť krátka, povedala by som, že týmto návrhom zákona jedna verejnoprávna inštitúcia likviduje druhú verejnoprávnu inštitúciu. To považujem za neudržateľné. A keď sa pozrieme, ak teda občania platia verejnoprávnu televíziu, to znamená, budú platiť aj do tohto fondu, prevádzkovatelia kín budú odvádzať korunu zo vstupenky, je to vyčíslené na 0,09 centa. Kto bude mať drahšie vstupenky do kina? Občan. Takže systémová zmena vo financovaní Slovenskej filmovej tvorby podľa Ministerstva kultúry Slovenskej republiky znamená, že slovenský daňový poplatník zaplatí cez štátny rozpočet medzi 100 až 200 mil., toto nie je konštatované, do fondu, ktorý, mimochodom, hneď 10 mil. ročne stroví na svoju činnosť, potom zaplatí dnes ešte nevedno akú sumu cez zmluvu so štátom pre Slovenskú televíziu, aby televízia mohla vôbec fungovať, keď ju tento zákon podľa listu pána generálneho riaditeľa pripraví o 300 mil. korún. Dovoľte, aby som pri tejto príležitosti oznámila úplne najčerstvejšiu správu, podľa návrhu rozpočtu na rok 2008 televízie bude výber koncesií podľa vami, koalíciou schváleného tzv. zástrčkového zákona o 150 mil. korún pre Slovenskú televíziu nižší ako predtým, než platil normálny koncesionársky zákon. Dokonca v prílohe č. 8 je už aj pre radu pripravená redukcia rozpočtu, to znamená, oznamuje sa tu možná platobná neschopnosť STV na prelome rokov. To je, prosím, z materiálov vášho vedenia STV. Potom ešte občan zaplatí produkty prevádzkovateľov retransmisie, pretože tie si príspevok do fondu započítajú do svojich nákladov, a tak aj toto zaplatí daňový poplatník. Miesto toho, aby sme jasne priznali, že nebudeme podporovať filmovú tvorbu z grantového systému, ale vytvoríme, ja neviem, štátny fond alebo aký, miesto toho, aby sme povedali, že sa to musí nejakým spôsobom inak riešiť, vytvoríme 10, 15, 20 pracovných miest a tí budú potom rozdeľovať peniaze zo štátneho rozpočtu. Koľko ich bude, ako hovorím, nevedno. Vážení priatelia, toto nie je fond, o ktorom by sme mohli tu seriózne rozprávať, toto je ďalší mačkopes, o ktorom hovorím, ktorý máme predložený. Druhá otázka: Je tento zákon udržateľný? Podľa mňa nie. Uvediem niekoľko argumentov. Správnu radu fondu vymenúva minister a na návrhy nešpecifikovaných subjektov. Táto správna rada vyprodukuje, citujem, „návrhy strategických zámerov a dlhodobých plánov rozvoja audiovizuálnej kultúry a priemyslu v SR“, ale o tom, kto dostane financie, budú rozhodovať odborné komisie. Takže pýtam sa, kto bude niesť zodpovednosť za kvalitu, ktorú pomocou daňových poplatníkov vyprodukuje slovenský filmový priemysel? Minister nie, pretože on na to vymenoval radu. A rada nie, pretože o tom budú rozhodovať odborné komisie. A všetci budú zároveň platení z rozpočtu fondu. Predstavte si, príde nový minister, bude chcieť mať, samozrejme, v rade svojich ľudí, všetkých, lebo ich všetkých vymenúva, tí dajú iných ľudí do komisií. Zodpovednosť sa typicky rozloží na všetkých, a teda na nikoho. Je takýto stav udržateľný? Podľa mňa nie. Tretia otázka. Grantový systém ministerstva kultúry je často kritizovaný a tí, ktorí protestujú, namietajú, že v grantových komisiách sedávajú ľudia blízki ministrovi a koalícii, rôznym záujmovým skupinám, dnes dokonca z dôb Mečiarovho režimu. A nakoniec, že si aj tak tvorcovia, ktorí sedávajú v týchto komisiách, prehadzujú peniaze systémom, dovoľte český citát, „já na bráchu, brácha na mne“. Rieši fond túto nezdravú situáciu? Podľa mňa nie. Zákon, ktorý máme pred sebou, obsahuje veľké množstvo podrobností, ale podmienky na čerpanie financií sú formulované mimoriadne vágne. Len slovne. Budú rozhodovať nestranne, budú nepolitickí, apolitickí, v súlade s dobrými mravmi, citujem, „na prospech národnej kultúry“ atď. a tak ďalej – ale to sú slová, slová, slová. Ak si myslíte, že fond by mohla ustrážiť dozorná komisia, zabudnite na to. Dozorná komisia má troch členov a z toho dvaja sú vymenúvaní a odvolávaní ministrom. Teda podľa znenia zákona by mal minister vymenúvať len jedného. Ale ak si dáte tú prácu a pozriete si vysvetlivky, tam sa zrejme nedohodli úradníci s pánom ministrom, tam vidíte, že vymenúva minister dvoch členov dozornej rady. Alebo sa možno predpokladá, že vysvetlivky nečítame. Štvrtá otázka: Je tento zákon v súlade s modernými trendmi v Európe? Keďže je to ministrovi, tým, že vymenúva správnu radu, a teda politikovi podriadený fond a nikto nebude vlastne zodpovedný za kvalitu vyprodukovaných diel, ani tí, a prosím, uvedomte si, ktorí budú mať úspech so svojimi dielami s pomocou fondu, ale oni nebudú platiť žiadne peniaze do fondu späť. Svojou filozofiou teda ide o riešenie z obdobia centrálne riadeného kultúrneho fondu. Členovia rád nie sú ako v českom štátnom fonde verejní funkcionári, ktorí si považujú za česť byť v rade a kresliť stratégie. Budú vyplácaní mesačnou odmenou dve tretiny z mesačnej priemernej mzdy na Slovensku. A pritom v rade môžu sedieť dvakrát šesť rokov. Šesť rokov. To znamená, že ak pán minister, či už tento, alebo iný, bude mať rovnako zlý vkus pri vyberaní, ako napríklad môžeme konštatovať pre televíznu radu a rozhlasovú radu, fond bude odmietať zásadne ambiciózne moderné dielka až 12 rokov a dožijeme sa určite nielen Pribinov, ale aj starých Slovákov a to všetko na úkor moderných a zaujímavých filmov. Toto nie je forma modernej inštitúcie európskeho štandardu. Keď som si ho prečítala asi tretíkrát, položila som si otázku, načo toľko slov? Dozviete sa všetko o spôsobilosti kandidátov v rade na právne úkony v plnom rozsahu, ale nedozviete sa, aké diela bude preferovať, za akých podmienok, v akej kvalite prípravných prác a koľko ročne. Už len taký fakt, že riaditeľ má 60 dní na to, aby odporučil správnej rade o pridelení prostriedkov, ale už sa nedozviete, ako rýchlo musí to byť zverejnené na internetovej stránke. To, čo robí napríklad vyšehradský medzinárodný fond taký čitateľný. To sa nedozviete. Štrnásť dokladov musí predložiť žiadateľ v origináloch alebo v kópiách nie starších ako tri mesiace, a pritom fond má právo žiadať ešte aj iné všelijaké doklady a materiály. Toto tiež nie je európska norma. Fond má 30 dní, aby doručil žiadateľovi návrh zmluvy a rada ďalších 30 dní, či zmluvu prijme, alebo nie. To znamená, ak niekto podá žiadosť na dotáciu pre film, tak bude mať veľké šťastie, keď do roka a do dňa sa niečoho dožije. Ale to, že má rada 30 dní, znamená, že rada bude zasadať každý mesiac? Ale potom, pán minister, rada nebude zložená zo skutočných odborníkov, lebo skutočných odborníkov si budete môcť žiadať, aby tam zasadali dvakrát do roka a určite nie každý mesiac. A ešte jedna antieurópskosť, ak dovolíte. Prijímateľ finančných prostriedkov podľa § 22 č. 8 „má predložiť vlastné zhodnotenie prínosu projektu po jeho realizácii“. Ja si kladiem otázku, či má napísať na seba sám niečo na spôsob, že dielo prispeje k zvýšeniu socialistického vedomia alebo národného povedomia, alebo k šíreniu historicky dôležitých okamihov triedneho boja. Ja to viem, pretože keď som ja žila a bola som mladá, takéto veci sa museli písať. Na svoje vlastné diela si ľudia museli písať takéto hodnotenia. Toto tvorcovia museli spisovať. Pán minister, navrhujem vám, keby bolo tam napísané, že predložený scenár alebo predložený projekt musí byť podporený vlastnoručne podpísaným jedným alebo dvoma listami osobností, ktoré nemajú s fondom nič spoločného a nie sú závislé na jeho hodnotení, napríklad aj ľudí z cudziny, to by bolo podľa mňa lepšie, ako keby si mali písať tvorcovia hodnotenie, čo chcú dielom povedať. Nedozviete sa z tohto návrhu ani takú podstatnú záležitosť, aspoň ja som to tam nenašla, či fond bude mať nejaké čiastkové autorské práva na filmy, ktoré spolufinancuje. To, čo rieši český zákon, v tomto zákone neriešite. Tak ako ani výnosy z diel, ktoré fond spolufinancoval. Ak to je fond, mal by teda s tými dielami aj mať možnosť podnikať. Dokonca podľa § 31 sa Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky hotuje vymáhať nesplatené príspevky do fondu pomocou slovenských súdov. Koľko je teraz priemerný čas súdneho konania, pán minister? Prečo to neriešite pokutami, ako to rieši český zákon? Pokuta je predsa len ľahšie vymáhateľná, ako keď pôjdete len súdnou cestou. Naozaj fond bude vymáhať úroky z omeškania, a prepáčte, má to byť niečo na spôsob pani Hilda Gajdošová v rozhlase? V koncesionárskych poplatkoch? Niekedy som si pomyslela, že sa týmto fondom aj zbytočne zaoberáme, pretože fond by mal vlastne začať pracovať koncom roku 2010, a kým budú prvé výsledky, však kým sa filmy zrodia atď., to bude trvať tri roky. A ktovie, čo bude dovtedy so štátnym rozpočtom Slovenskej republiky? Koľko sa bude dať zo štátneho rozpočtu do tohto fondu? A čo bude vlastne so Slovenskou televíziou a podobne? Ale vystupujem tu kvôli tomu, pretože si všetci, pán minister, my tu všetci, čo tu sedíme, nepochybne prajeme, aby okrem dobrých divadelných hier a predstavení, krásnych obrazov, úžasných hudobných produkcií, mimoriadnych architektonických diel mala slovenská kultúra každý rok aspoň jeden-dva významnejšie, svetovou kritikou oceňované, ale najmä slovenským publikom navštevované filmy. Preto si dovolím tak ako pri zástrčkovom zákone, keď som tu stála a predpovedala som budúcnosť tohto zákona, trošku predpovedať budúcnosť aj tohto zákona, pán minister. Pri zástrčkovom som vtedy povedala, vy máte veľmi dobrú pamäť, určite si to pamätáte, že váš zástrčkový zákon nerieši financovanie verejnoprávnych médií, naopak, oberie STV a Slovenský rozhlas o časť finančných prostriedkov. A keď dnes čítam, že „tento zákon zlyhal“, to je citát, že nastala dramatická negatívna zmena vo financovaní verejnoprávnych médií, ktorú vraj treba urýchlene riešiť a že vláda doteraz nezaujala relevantné stanovisko, práve preto, že mám pocit, že som vtedy mala pravdu, dovolím si vysloviť ďalšiu veštbu: tento zákon neprežije v tejto podobe budúce volebné obdobie. Preto podľa čl. 73 ods. 3 písm. b) dávam návrh, aby Národná rada Slovenskej republiky nepokračovala v rokovaní o tomto návrhu zákona. Inak sa teším, pán minister, že ste vo svojej úvodnej reči povedali, že ostatné veci odpoviete v rozprave, to znamená, že porušíte svoje zvyklosti a budete s nami diskutovať? Veľmi sa na to teším. Ďakujem za vašu pozornosť. (Potlesk.)