R. Rafaj, poslanec: (2008-01-29):
Ľudovít Štúr už 31. marca 1848 reagoval na marcové zákony článkom Nový vek, kde v mene Slovákov očakával nové poriadky v novom svete. Zároveň pánom v Pešti odkázal, že Slováci len pravdu hľadajú, a to chcem zdôrazniť, nič zlé, nebezpečné nechcú, naopak, že, citujem, „chceme osvetu a vzdelanosť aj pre zanedbaný slovenský národ, že chceme len to, po čom túžia všetci v tomto veku slobody a osvety“. Chcem pripomenúť, že už od jesene 1847 sa pripravovala skupina národovcov okolo Štúra a Hurbana, ktorý v apríli 1848 vydal politický leták Bratia Slováci, kde v mene Slovákov jasne formuloval opäť viaceré žiadosti. Nasledovali, prirodzene, aj výzvy na zjednotenie národa ako prvý predpoklad uplatnenia si neodcudziteľného práva národa na sebaurčenie. Preto mi dovoľte zacitovať jeho výzvu: „Hor sa teda všetci, vy synovia slovenskí, hor sa na cestu zákonnú slobodnej krajiny.“ Chcem zdôrazniť opäť slovo zákonnú, zákonné právo, ktoré bolo nášmu národu dlho upierané. Hurban sa opiera a aj obracia na statočných mužov, a to aj sedliakov, aj mešťanov a organizuje zastupiteľstvá a výbory na rokovanie. Pamätné a dodnes citované je jeho Slováci, zvon slobody udiera aj za vás. V tomto príhovore chcem zdôrazniť ocenenie, ktoré Hurban v tomto politickom letáku dáva každému Slovákovi, ktorý toto dielo spasenia, citujem, „slovenského či slovom, či skutkom podopierať bude“. A nasledovali Mikulášske žiadosti slovenského národa z 10. mája, ktoré boli prirodzeným následkom petičného hnutia iniciovaného Jánom Franciscim a Štefanom Markom Daxnerom, pričom hnutie sa, prirodzene, sústredilo okolo miestneho farára Michala Miloslava Hodžu. Práve tu máme spracovaný a na stoličnom verejnom zhromaždení aj zverejnený prvý kompaktný národný program v roku 1848. Historický a politický dosah tohto programu je v tom, že slovenský národ sa označil ako národ autochtónny a štátotvorný, citujem, „pranárod tejto krajiny“ a prihlásil sa o právo na sebaurčenie. Slovenský národ sa ukázal vo svojej humanitnej veľkosti, keď žiadnu národnosť nechcel, citujem, „ani ukrivdiť, ani zmenšiť“, ale žiadal a dovolával sa všeobecných ľudských, politických a národných práv, ako je sloboda reči, sloboda tlače, sloboda ústavná, sloboda inštitucionálna. A tie boli doplnené o neodcudziteľné práva národné. Naši predkovia zadefinovali teda nielen svoju autochtónnu pravlasť, ale aj štátne symboly, ako je vlajka a dokonca slovenská národná stráž. V meruôsmom roku sme teda žiadali na základe rovnosti národov jeden všeobecný snem a popri ňom osobitné národné snemy a tiež národné školy a úradnú reč materinskú, lebo, citujem, „svetlo slovo slobody je potupenô v tom páde, keď sa slovenský národ nerozumejúc po maďarsky pri rokovaniach v reči jemu nezrozumiteľnej k nemote odsudzuje“. Koniec citátu. Potom bol Slovanský zjazd v Prahe v júni, nasledovali aj Žiadosti Slovákov a Rusínov uhorských z júna 1848, aby 15., 16. septembra 1848 bola založená Slovenská národná rada vo Viedni. Po rokovaniach to bol po prvýkrát v dejinách Slovákov a Slovenska ustanovený takýto vrcholný národný orgán, ktorý sa de facto stal aj prvou slovenskou národnou vládou. Podľa zápiskov Mikuláša Dohnányho sa dozvedáme, že Slovenská národná rada by mala len dočasne riadiť samostatne vystupujúci národ slovenský. Čiže tu máme jasné demokratické pravidlo predpokladajúce potvrdenie neskoršou legitimitou. 19. septembra 1848 nasledovala výzva Slovenskej národnej rady Bratia Slováci. Podstatný zlom nastal na zhromaždení ľudí na Myjave práve v tomto dni, keď Slovenská národná rada vypovedala poslušnosť peštianskej vláde, vyhlásila sa za jediného reprezentanta moci na Slovensku a vydala výzvu Slováci bratia, spísanú Jozefom Miloslavom Hurbanom. Je pravda, že výzva Slováci, bratia sa začína smutnou historickou retrospektívou, ako od storočí leží na nás bieda a nešťastia, ale hneď pokračuje dôrazne a optimisticky, realisticky, že v tomto roku sa sloboda mnohým národom usmiala a mnohé bremená už spadli z iných hláv. Vystúpenie na Myjave je prelomové v štátotvornej genéze Slovákov v tom, že po mierumilovných, ale nič neriešiacich apeloch a formách memoránd, žiadostí, prosbopisov a výziev reprezentanti národa zadefinovali v revolučnom roku aj revolučnú akčnú výzvu a zadefinovali aj jej aktívnu formu. Sloboda sa vydobýja len so zbraňou v ruke a len obeťami. Preto nasledovalo konštatovanie a výzva Bratia, zbroj do ruky za svoje spasenie, za svoju slobodu. Za čo teda vystúpili naši slávni národobuditelia v meruôsmych rokoch a vlastne naši prví predchodcovia tohto slobodného parlamentu? Zadefinovali to veľmi presne: „My dvíhame zbroj našu za národné práva a slobody národa slovenského.“ Tento dokument je štátnický, vyvážený, pretože okrem pôvodcu žalostného stavu Slovákov v Uhorsku štúrovci namierili ostrie výčitiek aj proti odrodilcom, proti tomu odvekému nešváru a suchej ratolesti na našom národnom strome. Dámy a páni, história je učiteľkou života práve preto, že nám ukazuje, čo zlé by sme opakovať nemali a naopak, čo dobré by sme mali oslavovať, mali si ctiť a ďalším generáciám pripomínať. Poučných príbehov i varovaní je z tejto doby naozaj veľmi veľa. Ja chcem zdôrazniť to, aby náš národ aj prostredníctvom médií a školskej výchovy nezabúdal, že sloboda sa nikdy nedaruje a že sa vždy ťažko vydobýjala, že sloboda si vyžaduje a vyžadovala si aj u iných národov obete, ale že ju môžeme aj ľahko stratiť. A po druhé, aby sme v tomto slobodnom parlamente, v Národnej rade, nezabúdali na kritiku, ktorá možno bolí a ktorú sa nebáli pravdivo pomenovať autori výzvy Slovenskej národnej rady, aby sme teda podobne ako oni našli odvahu pranierovať, ale v tom naozaj dobrom, negatívny jav odrodilstva a tých, ktorí, citujem, „majúc moc v ruke, využívali ju k dobrému pre národ svoj, ale obracali ju k horšiemu“. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, dovoľte mi v mene klubu poslancov Slovenskej národnej strany, najstaršej politickej strany, ktorá kontinuálne nadviazala aj na skúsenosti a nemenné ciele meruôsmych rokov, keďže spomínaný Štefan Marko Daxner vypracoval aj prvý politický program tejto strany, pri príležitosti prijímania Vyhlásenia Národnej rady Slovenskej republiky k 160. výročiu Slovenskej národnej rady a vyhlásenia tohto roka za rok Slovenskej národnej rady vysloviť želanie, aby sme súc tejto spomienky nemuseli už nikdy pozdvihnúť zbrane na obranu slovenskej štátnosti a zvrchovanosti a súčasne, aby sme sa už nikdy nedožili stavu, keď by pre časť spoločnosti trápenie národa bolo ich radosťou, ako sa spomína v danej výzve. Na večnú slávu slovenských dobrovoľníkov z meruôsmych rokov a na česť Slovenskej národnej rady. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)