V. Novotný, poslanec: (2007-12-05):
Na úvod využijem túto príležitosť, chcem sa poďakovať pánovi ministrovi zdravotníctva za to, že sa vyjadril ako navrhovateľ predchádzajúcej právnej úpravy zákona o poskytovateľoch v tom zmysle, že pozmeňujúci návrh pána poslanca Vargu ide nad rámec tohto zákona. Nemožno o ňom hlasovať. Naozaj z tohto miesta využijem túto príležitosť, aby som povedal, že nemám žiaden problém diskutovať o zákone č. 13/2002, ale v riadnom legislatívnom postupe. Diskutujme o tom, rozprávajme sa o tom, či sú NO dobre vyriešené na Slovensku, či im pomôže, alebo nepomôže vstup kapitálu, či to je dobré riešenie, či sa to dá riešiť lepšie. Minister zdravotníctva má stále vplyv na väčšinu členov správnej rady v každej jednej neziskovej organizácii, ktorá vznikla podľa tohto zákona na území Slovenskej republiky, a som o tom presvedčený, že všetci jeho nominanti musia rešpektovať jeho názor a budú sa správať tak, ako to zástupca štátu, v tomto prípade minister zdravotníctva, od nich bude žiadať. Toľko sa mi žiadalo k tomu povedať. Teraz by som prešiel teda k novele zákona č. 576 o zdravotnej starostlivosti. Chcem hneď na úvod povedať, že vládny návrh zákona mal byť naplnením niektorých predstáv z programového vyhlásenia vlády, najmä čo sa týka znovuzavedenia zdravotných obvodov a posilnenia pozície všeobecných lekárov, ktorí by mali byť akýmisi gatekeepearmi, ochrancami brány vstupu pacienta do systému poskytovania zdravotnej starostlivosti. Treba povedať, že tieto zámery sa podarilo naplniť predkladateľovi len čiastočne, aj to nie veľmi šťastne. Podstatné nové momenty, ktoré prináša táto vládna novela zákona, sa týkajú predovšetkým reinkarnácie zdravotných obvodov, zavedenia odporúčacích lístkov na pohyb pacientov medzi primárnou ambulantnou starostlivosťou a špecializovanou ambulantnou starostlivosťou. Týka sa akéhosi zabetónovania nie veľmi optimálneho riešenia lekárskej služby prvej pomoci. A novinkou je aj ústavná pohotovostná služba, ktorá sa má stať povinnou pre špecialistov. Celý tento návrh zákona potom prináša mnohé iné nové ustanovenia, väčšina ktorých je, ako som sa presvedčil aj pri diskusii na výbore pre zdravotníctvo, skôr nadbytočná, chvíľami i protirečivá. V niekoľkých nemnohých prípadoch naozaj cítiť snahu o zlepšenie právneho stavu, to rešpektujem, ide však skôr o formálne drobnosti než o zásadné veci. Dôvodová správa, to kritizujem dneska už druhýkrát, vtedy, predtým to bola doložka finančných vplyvov v zákone o rozsahu, dnes je to dôvodová správa, je, nech sa na mňa nikto nehnevá, úradnícky nepodarok, lebo namiesto vysvetľovania príčin navrhovaných zmien sa venuje ich deskriptívnemu popisu. Idem teda k jednotlivým podstatným novým momentom, ktoré prináša vládny návrh zákona. Zdravotné obvody. Programové vyhlásenie vlády hovorí, že „vláda presadí v roku 2007 obnovenie rajonizácie v primárnej ambulantnej starostlivosti so zachovaním slobodnej voľby lekára“. Osobne, to je môj názor, túto reinkarnáciu – znovuobjavenie sa pojmu a zavedenie nového pojmu, staronového, zdravotné obvody – považujem odborne za zbytočnú a z hľadiska fungovania systému za skôr zlú ako prospešnú. Prečo? Reálne v organizácii ambulantnej starostlivosti existujú dva základné princípy jej fungovania. Je to aktívny model založený na slobodnej voľbe lekára, teda taký, aký dnes na Slovensku funguje. A potom pasívny model, v ktorom je lekár ako keby pridelený pacientovi na základe územnej príslušnosti pacienta, teda podľa adresy trvalého bydliska napríklad. Vládny návrh nie je ani ryba, ani rak. Vládny návrh prináša kombináciu aktívneho a pasívneho modelu organizovania zdravotnej starostlivosti na ambulantnej úrovni. Teda pacientovi zostáva, aspoň podľa deklarácie, zachovaná slobodná voľba lekára, ale územne príslušný všeobecný lekár ho aj tak musí ošetriť, keď k nemu príde. Celé toto riešenie je podľa môjho názoru nepotrebné. Argument, ktorý som často počul aj na výbore pre zdravotníctvo, ale už dlhšie vo verejnosti, ktorý rezonuje vo verejnosti, v diskusii okolo zavedenia zdravotných obvodov, teda, že v praxi sa stávalo, že lekár odmietol prijať pacienta do liečby a ten teda nevedel, čo má robiť, je skôr ojedinelá a miestami, sa mi zdá, viac vykonštruovaná. Prečo? Keď príde pacient za lekárom, všeobecným lekárom v akútnom stave, s akútnym stavom, lekár ho musí ošetriť. Také neexistuje, že ho neošetrí, lebo by to bolo zanedbanie poskytnutia zdravotnej starostlivosti. Ak ide o odkladnú starostlivosť, to znamená, že príde zaklopať na dvere a povie, že by rád navštevoval pána doktora a doniesol si k nemu svoju zdravotnú dokumentáciu, lekár má naozaj možnosť podľa dnešnej legislatívy odmietnuť pacienta. Chcem povedať, že sa to deje zriedkavo, lebo nový pacient, ak s ním lekár podpíše zmluvu, znamená istotu peňazí formou kapitačnej platby, čiže lekár má záujem o ďalšieho pacienta, lebo to preňho znamená peniaze. Respektíve v prípade, že so zdravotnou poisťovňou, z ktorej je tento nový pacient, ktorý prichádza za lekárom, nemá podpísanú zmluvu, to, že tohto pacienta prijme na ošetrenie, prijme si ho do svojho stavu, má istotu zmluvy s touto zdravotnou poisťovňou, pretože zákon jasné hovorí, že stačí, aby mal všeobecný lekár čo len jedného poistenca z danej poisťovne, poisťovňa s ním musí uzavrieť zmluvu. No a teraz filozoficky, ak má lekár 3 000, 4 000, 5 000 kapitovaných pacientov a nestíha, proste čakáreň má plnú, čakacie doby sa neúmerne predlžujú, nestíha kvalitne poskytovať zdravotnú starostlivosť, má plnú čakáreň a pacienta odporučí ku kolegovi, v meste sa do deje, že choďte do vedľajších dverí alebo naproti do susednej ambulancie. Ja viem, že môže sa stať v regióne, že tá ambulancia tak blízko nie je, ale odporučí ho k inému všeobecnému lekárovi, ktorý ma povedzme 1 500 kapitovaných pacientov, a dôvodom je nadmerná pracovná vyťaženosť všeobecného lekára – čo je na tom zlé? To je teda moja otázka, čo je na tom nenormálne, keď jeden už nestíha toľkých pacientov, ktorých má, a druhý sa veľmi rád poteší takémuto pacientovi, pretože potrebuje kapitačnú platbu, ktorá je jeho príjmom. Aj v takomto prípade zákon na to pamätal, lebo pacient sa má možnosť sťažovať, ak ho všeobecný lekár odmietne, pacient môže podať sťažnosť lekárovi samosprávneho kraja ako odvolaciemu orgánu a ten rozhodne a väčšinou, možno skoro vždy, rozhodne tak, že pridelí pacientovi toho lekára, ktorého si sám zvolil. Preto si myslím, že znovuzavedenie zdravotných obvodov neprináša pre pacienta žiadne pozitívum. Pre pacienta to nie je plus. Nie je to žiaden bonus. Na druhej strane ale prináša určité negatíva, nehovorím, že obrovské, ale negatíva. Dochádza totižto k vytvoreniu numerus clausus (pevného čísla). Slovensko bude rozparcelované na zdravotné obvody. Ako a na základe čoho ich bude príslušný orgán VÚC prideľovať? Ako rozhodne, ktorému praktickému všeobecnému lekárovi pridelí koľko ulíc, koľko popisných čísel? Čo ak príde nový poskytovateľ, hovoríme o tom, že chceme viac mladých všeobecných lekárov. Všetci o tom hovoríme, aké je to dôležité, aké je na to dôležité pripraviť vzdelávacie programy. No teda on príde, chce si založiť ambulanciu, potrebuje zdravotný obvod. To si musí obvod odkúpiť od existujúceho všeobecného lekára alebo musí počkať, kým niektorý zo všeobecných lekárov, s prepáčením, zomrie, aby mohol tento obvod zdediť? Respektíve mu lekár samosprávneho kraja blahosklonne pridelí niekoľko ulíc, popisných čísiel tej-ktorej ulice, takže zmenší obvody ostatným? Na základe čoho rozhodne? Ja tu cítim, nehnevajte sa na mňa, veľmi silný korupčný moment. Ďalším nezanedbateľným problémom je ekonomická súvislosť tohto navrhovaného ustanovenia. Ako dostanú praktickí všeobecní lekári zaplatené? Pacient, modelový príklad, pacient má zdravotnú dokumentáciu u všeobecného lekára mimo miesta svojho bydliska, on si ho sám zvolil v rámci slobodnej voľby, ale predsa len sa rozhodne z určitých dôvodov, možno z toho, že prší a nechce sa mu dneska cestovať, navštíviť lekára, do ktorého zdravotného obvodu patrí. Tento lekár ho musí ošetriť. Musí ho ošetriť. Založí sa mu nová zdravotná dokumentácia, to za neho v danom prípade poisťovňa zaplatí kapitačnú platbu dvakrát? Raz tam, kde si slobodne zvolil lekára, a raz vtedy, koľkokrát navštívi svojho lekára v rámci zdravotného obvodu? Alebo jeden z dvoch poskytovateľov nedostane zaplatené za pacienta. Ktorý? Hlavná otázka teda znie: Čo má byť cieľom tohto opatrenia, t. j. aký problém sa tým rieši? Aké sú dôkazy o existencii tohto problému a kto ako bude vyhodnocovať, či sa zavedením opatrenia problém vyriešil, resp. zmiernil? V návrhu, ešte raz konštatujem, chýbajú akékoľvek pravidlá pre stanovovanie zdravotných obvodov. V pôvodnom návrhu, ktorý išiel do pripomienkového konania, ministerstvo počítalo aspoň s vyhláškou, ktorá by upresnila tieto pravidlá, avšak v predloženom znení sa nič podobné neuvádza. Prideľovanie obvodov tak bude na úplnej ľubovôli vyšších územných celkov, čo predstavuje nezanedbateľný potenciál zneužitia či korupcie. Navyše tak, ak to je dneska napísané v zákone, nie je zaručené, že každá časť územia Slovenskej republiky bude v niektorom zdravotnom obvode. VÚC-ka môže napríklad nezaradiť rómske osady do žiadneho obvodu a nič tým neporuší, nič tým neporuší, čiže nepamätá sa na to, aby boli hranice určené tak, aby bolo celé územie Slovenskej republiky, všetkých 49 503 kilometrov štvorcových vykrytých. Tiež nie je garantované, že poskytovateľ bude mať určené geograficky najbližšie územie. Naozaj môže sa stať, že vám pridelia územie, v ktorom ani nesídli vaša ambulancia. Skrátka, navrhované znenie nenapĺňa zámer garantovať dostupnosť zdravotnej starostlivosti cez rajonizáciu. Návrh nerieši ani ďalší aspekt takejto rajonizácie, ako bude možné meniť hranice zdravotných obvodov. Čo bude presne relevantným podnetom na zmenu, bude sa o hraničné územie odohrávať boj na kraji? Podám preto, keď na záver podám pozmeňujúce návrhy, dve riešenia na túto problematiku. Môj prvý návrh je úplne vypustiť zriadenie zdravotných obvodov. Viem, že to má vládna koalícia v programovom vyhlásení vlády, takže nepredpokladám, že dostanem podporu pre tento svoj návrh. Môj druhý návrh je niekoľko pozmeňujúcich návrhov, ktoré vylepšujú návrh vytvorenia zdravotných obvodov aspoň do tej miery, aby to bolo v praxi realizovateľné. Keďže je po 19.00 hodine, vo svojom vystúpení budem rád pokračovať zajtra. Pán predseda, je po devätnástej, ja by som pokračoval zajtra.