R. Bauer, poslanec: (2006-10-24):
Hospodárska konvergencia členských krajín Únie, čo znamená, že tí slabší by mali postupne dobiehať tých hospodársky silnejších, je jedným z hlavných cieľov Únie. Aby konvergentný proces mohol byť úspešný, musí byť umožnené, aby menej rozvinuté členské krajiny Európskej únie mali možnosť dobiehať viac rozvinuté členské krajiny, to znamená, aby mohli dosahovať vyšší hospodársky rast, ako je priemer Európskej únie. Existujúca daňová konkurencia v oblasti priamych daní k tomu rozhodne prispieva, zatiaľ čo daňová harmonizácia by k tomu neprispela. Podľa názoru odbornej verejnosti európska harmonizácia daňových základov firiem by potierala konkurenčný boj medzi jednotlivými krajinami, čo by automaticky brzdilo hospodársky rast v týchto krajinách, a tým aj v celej Európskej únii. Viacerí odborníci vyjadrujú obavu, že neskôr by harmonizácia základu dane mohla vyústiť do požiadavky zjednotiť aj sadzby daní a celý daňový systém, čo by predstavovalo klinec do rakvy suverenity členských štátov v daňovej oblasti. Harmonizácia priamych daní v primárnom práve Európskej únie je de facto postavená proti procesu konvergencie, ktorý je jedným z troch hlavných cieľov európskej kohéznej politiky na najbližšie sedemročné programovacie obdobie. Takáto daňová harmonizácia môže mať kontraproduktívne ekonomické dôsledky. V každom prípade je oslabovaná daňová konkurencia a vývoj smeruje k vysokým daňovým sadzbám. To bráni efektívnemu umiestňovaniu kapitálu a práce, a tým  aj spomaľuje celkovú výkonnosť ekonomiky. Zmena v zdaňovaní kapitálových príjmov podľa Daniela Mitchella, experta Heritage Foundation z Washingtonu, je najväčším argumentom za daňovú konkurenciu. Každá ekonomická teória, dokonca aj marxizmus uznáva, že tvorba kapitálu je kľúčom k dlhodobému ekonomickému rastu, avšak politika triedneho nepriateľstva často viedla k veľmi vysokým sadzbám dane z príjmov, ktoré sú usporené a investované. Daňová konkurencia tlačí  na zákonodarcov, aby znižovali nadmerné zdanenie príjmov, ktoré sú usporené a investované. Príkladom toho je znižovanie sadzieb dane z príjmu právnických osôb a zdanenia kapitálových výnosov v mnohých európskych krajinách. To by sa takmer určite nepresadilo v neprítomnosti daňovej konkurencie. Daňová konkurencia je žiaduca z mnohých dôvodov. Najdôležitejšie je to, že podporuje ekonomický rast tým, že podnecuje tvorcov politických programov, aby robili zmysluplnú daňovú politiku. Naopak, harmonizácia daní je obvykle spojená s vyšším daňovým zaťažením. Vo všetkých svojich snahách a cieľoch zástancovia daňovej harmonizácie sledujú zastavenie tlaku na znižovanie daňových sadzieb spôsobeného konkurenciou. Dobrým príkladom je história dane z príjmov právnických osôb v Európskej únii. Už v rokoch 1962 a 1970 sa vyskytli oficiálne správy vyzývajúce  k harmonizácii sústav zdaňovania príjmov právnických osôb. V roku 1975 sa Európska komisia snažila o minimálnu daň z príjmu právnických osôb na úrovni 45 %. Táto iniciatíva zlyhala, rovnako ako zlyhala podobná začiatkom deväťdesiatych rokov minulého storočia snažiaca sa o jej zavedenie na minimálnej úrovni 30 %. Dnes je priemerná sadzba dane z príjmu právnických osôb v Európskej únii nižšia ako 30 %. Pamätám si, ako tu v tejto snemovni bývalá ministerka financií pani Brigita Schmögnerová protestovala proti zníženiu sadzby dane z príjmu právnických osôb s tým argumentom, aký vysoký výpadok príjmov štátneho rozpočtu prinesie, myslím, že išlo o 6 mld. Výsledkom bol práve opak, to bol nárast výberu daní o 3 mld. A to bolo pri znížení zo 40 na 29 %. Aj postoj Európskej únie k Írsku podporuje názor, že harmonizácia daní je jednosmerkou vymyslenou na to, aby daňové sadzby zostali vysoké. Ministri financií Európskej únie bezprecedentným spôsobom pred pár rokmi kritizovali Írsko kvôli jeho daňovej politike aj napriek tomu, že Írsko malo v tom čase v EÚ najvyšší rozpočtový prebytok, druhý najnižší dlh, najväčší pokles zadlženia vlády, najnižšiu mieru prerozdeľovania a celkovo najnižšie dane. Viacerí pozorovatelia mali pocit, že politici z iných krajín boli znepokojení preto, že írska 12,5-percentná daň z príjmu právnických osôb vytvárala tlak na to, aby aj oni zaviedli podobné reformy. Je zaujímavé, že žiadna krajina nebola nikdy kritizovaná za to, že jej dane sú príliš vysoké. Prínos daňovej konkurencie je možné oceniť pri pohľade na zmenu daňovej politiky, ktorá nastala vo svete za uplynulých 25 rokov. Aby bolo jasné, daňová konkurencia by nemala byť vnímaná ako jediná okolnosť vedúca k nasledujúcim zmenám v daniach. V niektorých prípadoch nemusí byť dokonca ani ich hnacou silou. Ale každopádne daňová konkurencia podporila posun k daňovej politike, ktorá generuje viac ekonomického rastu a príležitostí. Možno pripomenúť tri skúsenosti z praxe, znižovanie daní za vlád Margaret Thatcherovej a Ronalda Reagana, v Írsku a vo východnej Európe. Margaret Thatcherová sa stala premiérkou Spojeného kráľovstva v roku 1979 a Ronald Reagan prezidentom Spojených štátov v roku 1981. Obaja lídri zdedili stagnujúce ekonomiky, ktoré mali vážne problémy. Protrhovo orientovanými reformami sa im však podarilo prispieť k zvýšeniu výkonnosti a vitality ekonomík Veľkej Británie a Spojených štátov amerických. Rozsiahle znižovanie daňových sadzieb bolo významnou súčasťou agendy oboch. Keď Margaret Thatcherová nastúpila do úradu, najvyššia sadzba dane z príjmov fyzických osôb bola 83 %, znížila ju na 40 %. Keď bol inaugurovaný Reagan, najvyššia sadzba tejto dane v Spojených štátoch bola 70 %, znížil ju na 28 %. Tak Spojené kráľovstvo, ako aj Spojené štáty profitovali zo znižovania daní. Profitovali z toho aj iné krajiny, lebo boli nútené znižovať svoje daňové sadzby. Tento posun k lepšej daňovej politike je proces, ktorý pokračuje dodnes. V globálnom posune k nižším daňovým sadzbám určite hrala svoju rolu daňová konkurencia. A nižšie dane jednoznačne pomohli svetovej ekonomike rásť rýchlejšie. Dokonca aj OECD, ktorá sotva sympatizuje s prorastovou daňovou politikou, odhadla, že ekonomiky rástli rýchlejšie o 0,5 % po každom 10-percentnom znížení marginálnych daňových sadzieb. Popri znížení sadzieb dane z príjmu fyzických osôb daňová konkurencia pomohla presadiť aj nižšie dane z príjmu právnických osôb. Reaganovo znižovanie daňových sadzieb si opäť raz zaslúži uznanie za naštartovanie tohto procesu. Sadzby dane z príjmu právnických osôb od roku 1986 drasticky klesli. Írsky zázrak je snáď najúžasnejší dôkaz toho, ako daňová konkurencia vedie k dobrej daňovej politike. Ani nie pred 20 rokmi malo Írsko dvojcifernú nezamestnanosť a chudokrvnú ekonomiku. Táto slabá výkonnosť bola prinajmenšom čiastočne spôsobená obrovskou mierou zdanenia. Horná sadzba dane z príjmu fyzických osôb v roku 1984 bola 65 %, dane z kapitálových výnosov dosahovali maximum 60 % a dane z príjmu fyzických osôb 50 %. V osemdesiatych rokoch boli tieto sadzby mierne znížené, ale až neskôr sa írski lídri rozhodli, že úspech nebude možný bez daňovej reformy. Počas nasledujúcich deväťdesiatych rokov výrazne znížili sadzby daní, najmä v prípade kapitálových výnosov a v prípade daní z príjmu právnických osôb, kde sa dostali až na 10-percentnú hranicu, dnes je sadzba dane z príjmu fyzických osôb 42 %, ale dane z kapitálových výnosov iba 20 % a dane z príjmu právnických osôb iba 12,5 %. Takéto razantné ponukovo orientované zníženie daňových sadzieb malo obrovský prínos. Írska ekonomika zažíva najrýchlejší ekonomický rast spomedzi všetkých vyspelých západných krajín, napr. priemerným ročným reálnym prírastkom 7,7 % počas deväťdesiatych rokov. Impozantný bol najmä koniec deväťdesiatych rokov, lebo Írsko malo ročný rast vyšší ako 9 %. V pozoruhodne krátkom čase sa z chorého muža Európy stal keltský tiger. Jedným z najvýznamnejších počinov daňovej politiky vo svete bolo schválenie rovnej dane v krajinách bývalého Sovietskeho bloku. Všetky tri pobaltské krajiny, Estónsko, Lotyšsko a Litva, schválili rovnú daň v deväťdesiatych rokoch. Daňová reforma v Pobaltsku spustila skvelý kolotoč daňovej konkurencie. Nasledovalo Rusko s 13-percentnou rovnou daňou, ktorá začala platiť v januári 2001. Ukrajina prijala 13-percentnú rovnú daň a Slovensko 19-percentnú rovnú daň. Dokonca aj Srbsko má variant rovnej dane. Tieto režimy rovnej dane samy osebe nevyriešia všetky problémy v postkomunistických krajinách. Avšak už existujú dôkazy o tom, že dobrá daňová politika má žiaduce účinky, napr. pobaltské krajiny sú najprosperujúcejšími štátmi, ktoré vznikli na území bývalého Sovietskeho zväzu. Rusko po nich ako prvé prijalo rovnú daň. Dôkazy z Ruska, kde 13-percentná rovná daň spôsobila dramatické zmeny, sú tiež zaujímavé. Od prijatia rovnej dane sa ekonomická výkonnosť Ruska zvyšovala rýchlejšie ako americká a s prehľadom zdolala chudokrvné prírastky ktorejkoľvek krajiny v Európe. Popri rýchlejšom ekonomickom raste prispela daňová reforma aj k zlepšenému výberu daní, čo museli uznať aj New York Times. Za posledných 2,5 roka príjem z daní očistený o infláciu vzrástol v Rusku približne o 60 %, dokazujúc, že ľudia sú ochotní produkovať viac a platiť dane, ak je systém férovejší a daňové sadzby nízke. Politika daňovej harmonizácie je zameraná na obmedzovanie toku pracovných síl a kapitálu z krajín s vysokými daňami do krajín s nízkymi daňami. Je to forma kartelu, čosi ako OPEC pre politikov. Stratégie, ktoré EÚ obhajuje, sú v rozpore s ekonomickou liberalizáciou a izolovali by vlády konkurenčného tlaku. A čo je ešte horšie, je, že tieto stratégie by upreli ľuďom prínos z ekonomického rastu. Daňová harmonizácia je určená na ochranu daňových legislatív s vysokými sadzbami a rozsiahlym dvojitým zdaňovaním. Naopak, daňová konkurencia tlačí zákonodarcov do správnych rozhodnutí, tých, ktorí znižujú daňové sadzby a dvojité zdanenie. V roku 2000 európski lídri prijali stratégiu rozvoja Európy stať sa najdynamickejšou a najviac konkurencieschopnou, na poznatkoch založenou ekonomikou sveta, známu pod názvom Lisabonská stratégia. Cieľom Lisabonskej stratégie je v podstate dobehnúť pred nami rýchlejšie sa rozvíjajúce Spojené štáty a ešte pred nimi bežiace ázijské tigre. Dnes je už mnohým jasné, že viaceré ciele Lisabonskej stratégie sa nepodarí do roku 2010 dosiahnuť. Wim Kokova správa z roku 2004 jasne preukázala, že niektoré procesy sa nedajú dobre manažovať z európskej úrovne. Dôležité odporúčanie tejto komisie bolo zísť o úroveň nižšie, vrátiť sa na národnú úroveň a odtiaľ sa pokúsiť dosiahnuť ciele Lisabonskej agendy. Aj vďaka tomuto odporúčaniu vznikla u nás Stratégia rozvoja konkurencieschopnosti Slovenska známa pod názvom Minerva. Wim Kokova skupina znovu potvrdila dôležitosť princípu subsidiarity. Podobne je tomu tak pri probléme daňová harmonizácia verzus daňová konkurencia. Ako uvádzajú páni Edwards a de Rugy z Cato Institutu, ak jedna krajina prijme efektívnejší daňový systém, aby zvýšila hospodársky rast, ostatné sú nútené ju nasledovať, čo vedie k podpore rastu v globálnom merítku, nakoniec sú na tom všetky krajiny lepšie, keď hája svoje národné záujmy. Aj britský premiér Tony Blair sa k tomuto problému vyjadril takto: „Daňová politika by mala byť vecou štátnej suverenity. Pokiaľ by bolo zdaňovanie predpisované centrálne, stratil by politický život v členských krajinách zmysel, zdaňovanie by už nemohlo odrážať voličské preferencie. Zachovanie daňovej politiky na národnej úrovni je totiž správne pre európsku konkurencieschopnosť i pre demokraciu.“ Vzhľadom na to, že komisár Európskej komisie pre dane pán László Kovács predstavil tohto roku konkrétny záväzok Európskej komisie predložiť legislatívny návrh na daňovú harmonizáciu v oblasti priamych daní v roku 2008, je najvyšší čas zvážiť a zaujať svoje stanovisko, aby som sa vrátil k programovému vyhláseniu vlády, a povedať jasne, že tak ako pri Lisabonskej stratégii, tak aj v oblasti priamych daní je potrebné aplikovať princíp subsidiarity a ponechať rozhodovanie na národnej úrovni. Dámy a páni, ak túto deklaráciu prijmeme, minister financií, to spomínal už aj kolega Lipšic, na Rade ministrov v Ecofine bude mať jednoduchšiu a ľahšiu úlohu, bude zaviazaný stanoviskom Národnej rady, a preto bude môcť prispieť k tomu, že Európa v podmienkach daňovej konkurencie v priamych daniach bude mať stále väčšiu šancu na rýchlejší hospodársky rast. Ďakujem za pozornosť.