V. Veteška, podpredseda NR SR: (2005-05-12):
D. Bollová, poslankyňa: Ďakujem pekne, vážený pán predsedajúci, dámy a páni, pán minister Fronc. Pri viacerých a opakovaných výhradách, pán minister, voči vášmu pôsobeniu na terajšom poste neraz - a už niekoľkokrát i dnes - zaznelo, že ste slušný človek. Ak je to tak a ja o tom nechcem pochybovať, iste vám nie je príjemné zúčastňovať sa procesu, akým je i dnešné parlamentné rokovanie, na ktorom budú znovu a opäť zaznievať výhrady - a vo veľkej väčšine opodstatnené - voči vami vykonávanej práci. Pán minister, vy nezodpovedáte za bezvýznamný prvok spoločenského procesu. Máte garantovať dokonalosť jedného z najdôležitejších z nich a k tomu nestačí iba byť slušný. Vami riadený rezort má zabezpečovať vrchol pyramídy pokroku, výchovu a vzdelanie a z nich prameniace rozumové, to jest diamo-etické cnosti vyrastajúce z učenia. Vy máte byť navrhovateľom zákonov tvoriacich základ dobra občanov i spoločnosti a tí navrhovatelia, ako hovorí Aristoteles, ktorí to nerobia dobre, minú sa cieľa. Napriek tomu, že ste boli označený predsedom vašej strany za najlepšieho ministra školstva od roku 1989, to ako keby pred tým rokom boli aj lepší. Nemyslím, že ste spokojný so stavom dobra v našej spoločnosti, nemyslím, že ste prispeli k víťazstvu nad zlom zvýšením úrovne výchovy a vzdelania v Slovenskej republike. Ste predstaviteľ štátneho orgánu, ktorého úloha má spočívať najmä v tom, aby - po prvé - finančne a personálne zabezpečoval riadny a nerušený výchovno-vzdelávací proces a po druhé, aby nedovolil... Keby ste sa, prosím vás, trošku tichšie mohli baviť, lebo ja síce mám dosť silný hlas, ale úplne mi to nejde. Ďakujem pekne. A po druhé, aby nedovolil zúčastňovať sa na ňom neodborníkom, diletantom, experimentátorom bez patričnej kvalifikácie a overenej vysokej odbornosti. Vychádzajúc z materiálov Ústavu informácii a prognóz školstva v Slovenskej republike a súhrnnej správy o stave spoločnosti v Slovenskej republike za rok 2004 dovolím si konštatovať, že ani jednu z tých uvedených dvoch hlavných úloh ministerstvo školstva, na čele ktorého stojíte, neplní. Svedčia o tom mimo iného výsledky merania, o ktorých hovorila pani kolegyňa Brestenská, ktoré začiatkom mesiaca december 2004 zverejnila OECD. Pre tých, ktorí ich nepoznajú, aspoň stručne uvediem. Naši 15-roční žiaci sa v rámci 29 krajín umiestnili v matematike na 18. mieste, Česi na 10., v čítaní na 27., Poliaci napríklad na 13., v prírodných vedách na 17., Česi na 6., v riešení problémov na 20. mieste a Česi na 12. Učitelia, medzi ktorými robil prieskum Ústav analýzy a prognostiky vášho ministerstva školstva, hodnotia politiku štátu voči školstvu veľmi negatívne, viac ako polovica učiteľov, pán minister, tvrdí, že vyučovanie je náročné, kvantita učiva potláča kvalitu, zvyšuje sa podiel slabo prospievajúcich a problémových žiakov, viac je hodnotená dokumentácia ako výsledky vyučujúceho. Nízku úroveň vzdelávania a výchovy zdôvodňujú nízkou úrovňou materiálneho zabezpečenia a riadiacej práce. Učiteľky materských škôl, ktorých počet klesol zo 4 052 v školskom roku 1989/1990 o takmer tisíc, tvrdia, že ich práca stagnuje v dôsledku zastaraných metodík, chýba im nová odborná literatúra, niet financií na aktivity učiteliek, ani na ich motiváciu. Na ilustráciu úpadku predškolskej výchovy a vzdelania uvádzam, že ešte v roku 1996 bolo zaškolených 3- až 5-ročných detí 223 575, v roku 2003 ich už bolo iba 165 959. Ja vychádzam z materiálu, ktorý spracoval ústav patriaci tomuto ministerstvu školstva. Úpadok zaškolenia 3- až 5-ročných detí nie je len z toho dôvodu, že sa znížila populácia. Podobne hodnotia úroveň výchovy a vzdelania učitelia základných škôl. Hovoria, že stagnuje dôsledkom nedostatku finančných prostriedkov, chýbajú pomôcky, údržba, celková vybavenosť škôl, chýba odborná literatúra, metodické časopisy. Úroveň práce v školách, hovoria učitelia, je taká, aké je naše školstvo, aký je celý náš štát. Za jediný citeľný reformný krok považujú učitelia základných škôl povinné vyučovanie náboženstva a etiky. Kontroverziu vyvolala skutočnosť, že na etiku neboli pre prvákov pripravené učebnice, pretože Štátny pedagogický ústav rozhodol, že sú nepotrebné. Okrem učebníc však chýbali a chýbajú učitelia etiky, vyučujú ju vo väčšine prípadov tí istí ako náboženstvo. Sekulárnej, teda svetskej etiky je na školách minimum. Potvrdzuje to i tabuľka o počte odučených hodín. Napríklad náboženstva podľa tabuľky z 28. septembra 2004 bolo odučených 3 437 hodín a etiky iba 1 453 hodín, to jest náboženstvo bolo 2,5-krát viac. Za významný proreformný krok považujete, pán minister, a spolu s vami vaši priaznivci, prechod na normatívne financovanie. Označujete ho dokonca za najväčší úspech vedenia ministerstva školstva Slovenskej republiky v reformách vzdelávacieho systému. Nebudem sa zaoberať znevýhodnením štátnych škôl pred súkromnými a cirkevnými, už sa to tu spomínalo, ktoré bolo spôsobené prijatím rozhodnutia o rovnakom financovaní. Uvediem iný príklad. Tento viditeľne odporuje vášmu tvrdeniu, že tento reformný krok bol mimoriadne úspešný. Týka sa stredných odborných učilíšť, rovnako financovaných podľa počtu žiakov. Toto nie sú údaje z materiálov ani z tabuliek, to je moja skúsenosť. Ak sa žiaci nezúčastňujú na odbornom výcviku, škola ich nevylúči, pretože by sa znížil počet žiakov, a tým i výška finančnej dotácie štátu. Majster odbornej výchovy nemá motiváciu, aby ich nútil na výučbu chodiť, pretože škole za každého žiaka prítomného na odbornom výcviku musí platiť. Dôsledok - žiak sa nezúčastňuje na odbornom výcviku, to jest jeho odborná príprava na výkon budúceho povolania je mizerná. Škola mu absenciu toleruje, lebo inak by znižovala prísun finančných prostriedkov od štátu. Učitelia stredných odborných učilíšť sú preto najvýraznejšou skupinou, ktorá považuje úroveň vyučovania za klesajúcu. Viete, pán minister, obhájiť vplyv normatívneho financovania na zvýšenie kvality výchovno-vzdelávacieho procesu na stredných odborných učilištiach po tomto príklade? Učitelia na stredných školách sú znechutení, hovoria, že sú vyhasnutí. Nie sú schopní za daných podmienok zvrátiť úpadok disciplíny a znižovanie nárokov na žiakov. Odrádza ich aj spoločenské a ekonomické hodnotenie, cítia sa nedocenení a najmä starší veľmi ťažko znášajú všeobecný pokles autority a vážnosti učiteľa. Mladší pri vhodnej príležitosti odchádzajú, radšej idú pracovať do súkromných firiem alebo do zahraničia, hoci za podradnejšou prácou, ale za lepším zárobkom. Cítia, že učiteľské povolanie je v spoločenskom rebríčku neustále degradované. Viacerí dokonca v tom prieskume uviedli, že sa za svoje povolanie hanbia. Osobitne problematické sú dve oblasti, podiel učiteľov na riadení a samospráve školy a vzťah učiteľov k svojmu povolaniu. V oboch položkách prevažuje stále negatívna bilancia. Pritom ide o podstatné línie, na ktorých stojí a padá moderná demokratická škola. Tieto kľúčové oblasti, zrelé na riešenie, čakajú, pán minister, na skutočné reformy, ktoré ste neboli schopní nielen urobiť, ale ani začať. Úpadok kvality vyučovania je podľa názoru učiteľov dôsledkom dlhodobej politiky štátu, ktorý programovo zanedbáva školstvo. Tento nedostatok nemôžu učitelia a riaditelia škôl ani s čo najväčším nadšením a nasadením vyvážiť. To bola úloha pre vás, pán minister. Vy ste mali zmeniť filozofiu tvorby štátneho rozpočtu vo vzťahu ku školstvu, aby ste presadili skutočne, nie iba proklamačne, že vzdelanie má byť prioritou štátnej politiky. Predpokladám, že poznáte tvrdenia klasikov o tom, že bez vysokej intelektuálnej spôsobilosti, kvalifikovanej a vzdelanej časti spoločnosti a bez jej aktívnej účasti v procese rozvoja nemožno hovoriť o pokroku ani o slobode a demokracii, hoci týmito pojmami sa výdatne a vehementne pokúšate zaštítiť svoje pôsobenie. Vážené kolegyne, kolegovia, chcem predísť prípadným vašim reakciám v zmysle: Ste dogmatici, ešte ste nepovedali, čo by ste urobili vy, vaša škola určite bola najlepšia a podobné poznámky. Komunistická strana Slovenska poverila skupinu svojich odborníkov krátko po zverejnení projektu Milénium, autorov Rosa – Turek - Zelina, spracovať návrh štátnej školskej politiky. Sledujeme štúdie, spolupracujeme s poprednými analytikmi a prognostikmi v oblasti školstva a máme vypracovaný projekt výchovy a vzdelávania zodpovedajúci požiadavkám doby v záujme porovnateľnosti s vyspelými krajinami i v záujme možnosti vedeckej spolupráce so svetom. Veríme, že vznikne potreba využitia i našich návrhov a konzultácií. V súčasnej konštelácii na hviezdnom nebi vládnej koalície z pochopiteľných dôvodov, kedy sme nálepkovaní ako neakceptovateľní partneri na spoluprácu, sú nepoužiteľné. Možno boli hodné povšimnutia, pán minister Fronc. Možno by bolo menej totálne negatívnych mediálnych výstupov na vašu adresu. Spomeniem iba niektoré. „Problémom nereformy je minister.“ Domino Fórum č. 15, stať vysokoškolského profesora tvrdí, že žiaci a študenti sa neučia to, čo by sa mali učiť, t. j. neučia sa tvorivo rozmýšľať, v dôsledku čoho sa nemôžu existenčne uplatniť v reálnom svete. Článok „2 637 argumentov,“ Domino č. 16, o zbabraných maturitách. „Minister Fronc zavádza a tají pravdu.“ Slovo č. 16. „Výpalníctvo v školstve.“ Extra Plus. „Vládny návrh. Študenti v rukách výpalníkov.“ Slovo č. 15. „Tisícky študentov žiadali odstúpenie ministra Fronca.“ „Študenti v uliciach žiadali Froncov pád.“ Oba Sme, 21. apríla 2005. „Kvalifikácia“ v úvodzovkách, Literárny týždenník 20. apríla, reagujúci na váš výrok, pán minister, v TA3, boli sme tam spolu, keď ste povedali, že síce sme mali bezplatné školstvo, ale zasa dnes už nemáme na hraniciach ostnaté drôty. Tento úplne „logický“, musím to hovoriť v úvodzovkách, samozrejme, výrok pre autora tohto článku bol už sám osebe dôvodom na vaše odvolanie. Posledný príspevok výrazne hovoriaci proti vám, ktorý uvediem, je uverejnený v Slove č. 14 a má nadpis „Solidarita ako humanistická podstata“. Týka sa totiž problému, ktorý popri vašom spornom rozhodnutí o opakovaní maturitných skúšok, bol, myslím, posledným klincom, ktorý by mal byť zatlčený do dverí vašej kancelárie na ministerstve školstva, aby ste sa tam viac nestrápňovali. Týka sa návrhu o spoplatnení vysokoškolského štúdia, čo vy vzletne nazývate zákonom o študentských pôžičkách. Spor o tomto vašom návrhu, pán minister, nie je lokálnym sporm medzi KDH a KSS, ani spor medzi ľavicou a pravicou. Je to spor, zápas o základné hodnoty. Tu musím oponovať kolegyni Brestenskej, hoci jej vystúpenie bolo inak fundované a profesionálne. Ide totiž o pomerne ľahostajne prijímanú likvidáciu prvkov solidarity. Ide o zápas s neoliberálnou politikou štátu, ktorá z neho robí neosobného démona vyhlasovaním: Štát sa nemôže o ľudí starať, deklaruje politický establišment, ktorého ste, pán minister, členom. Ale štát, to sme my. Všetci. My všetci musíme solidárne pristupovať k sebe navzájom. A teda musíme byť schopní a ochotní z našich spoločných daní financovať tých, ktorí dane platiť nemôžu alebo zatiaľ nemajú z čoho. A medzi nich patrí najmä mládež, študenti. O nich teraz ide. Hlavne o nich. Vy, pán minister, si žiaľ, myslíte niečo úplne iné. A okrem toho zostali ste dlžný svojmu vznešenému postu veľmi veľa. Spôsobili ste mnohé mravné i morálne škody. Dovoľte, aby som vám citovala jeden verš z básne Margites od Homéra, ktorý tak trošičku aj na vašu adresu hovorí: „Ani v oraní, ani v kopaní nedostal múdrosť od bohov, ani k inému cieľu.“ Možno ste, pán minister, múdry, podobne ako Táles, jeho však Aristoteles nazval síce múdrym, ale nie rozumným, pretože videl, že nepozná, čo mu je samému užitočné, a hovoril o ňom, že vedel síce veci neobyčajné, obdivuhodné, ťažko pochopiteľné a záhadné, ale nepotrebné, pretože neboli základom ľudského dobra. Ak by ste sa posúdili, pán minister, podľa kritérií filozofa, ktorého autoritu iste nespochybníte, ani tí ostatní, ktorým je to možno teraz smiešne, bolo možné predísť tomuto nepríjemnému rokovaniu. Neurobili ste to. Preto podporujem rozhodnutie nášho klubu hlasovať za vaše odvolanie. Ďakujem za pozornosť.