Kéry, Marián, poslanec NR SR (2021-04-01):
Ďakujem za slovo, pán predsedajúci. Panie poslankyne, páni poslanci, včera v úvodnej reči som teda vysvetlil dôvody, čo ma viedlo k predloženiu takéhoto návrhu na uznesenie týkajúceho sa Náhorného Karabachu. Ak dovolíte, čo sa týka azerbajdžansko-arménskeho konfliktu, keby sme hľadali nejaký prapôvod, tak sa musíme vrátiť do obdobia Osmanskej ríše. V tomto období bola Osmanská ríša naozaj veľkým hegemónom a Arméni mali veľmi náročnú situáciu, pretože Osmanská ríša systematicky vyvražďovala Arménov a aj preto pred niekoľkými rokmi Európsky parlament prijal uznesenie, v ktorom uznal, že išlo o genocídu arménskeho národa. Napriek veľmi silnému lobingu zo strany Turecka, ale aj Azerbajdžanu sa podarilo tento návrh uznesenia na pôde Európskeho parlamentu schváliť a ja som veľmi hrdý, že aj Národná rada Slovenskej republiky sa pred pár rokmi pridala k tomuto uzneseniu, aj tu na pôde Národnej rady bolo schválené podobné uznesenie, ktorým sme vyjadrili solidaritu s arménskym národom. Dámy a páni, ja som si včera uvedomil, že ani ja, ani pán spravodajca Stančík sme neprečítali návrh uznesenia. Je to preto, pretože my poslanci ho máme elektronicky, ale kvôli ľuďom, ktorí sledujú zasadnutie Národnej rady online, alebo kvôli tým, ktorí ho budú neskôr pozerať zo záznamu, si dovolím tento návrh uznesenia prečítať. Je to uznesenie Národnej rady Slovenskej republiky týkajúce sa Náhorného Karabachu. Národná rada Slovenskej republiky A. berie na vedomie vyhlásenie o úplnom prímerí v Náhornom Karabachu a v jeho okolí, ktoré podpísali Arménsko, Azerbajdžan a Rusko 9. novembra 2020; B. dôrazne odsudzuje zabíjanie civilistov, ničenie civilných objektov, infraštruktúry, objektov kultúrneho a náboženského dedičstva; C. so znepokojením poukazuje na vojenské zapojenie tretích krajín do konfliktu a ich destabilizačnú úlohu; D. zdôrazňuje, že proces dosiahnutia trvalého mieru a určenia budúceho právneho postavenia Náhorného Karabachu by mali viesť spolupredsedovia Minskej skupiny Organizácie pre bezpečnosť a spoluprácu v Európe; E. vyjadruje hlboké znepokojenie nad nedodržiavaním povinnosti okamžite prepustiť všetkých vojnových zajatcov a iné násilne zadržané osoby vrátane civilistov, ako to vyžaduje medzinárodné humanitárne právo, najmä Ženevská konvencia z roku 1949; F. vyzýva vládu Slovenskej republiky, Európsku úniu a medzinárodné organizácie, aby sa zasadzovali za: – riadne vyšetrenie všetkých obvinení z vojnových zločinov vrátane použitia kazetovej munície; – okamžité prepustenie všetkých vojnových zajatcov a civilistov; – neobmedzený prístup medzinárodných humanitárnych organizácií do Náhorného Karabachu. Dámy a páni, ešte jedna poznámka. V tom uznesení, ktoré som navrhol, sa píše o zapojení sa tretích krajín, ktoré majú destabilizovať. Neuviedol som tam konkrétne, konkrétne krajiny, aby to nevyvolalo nejakú polemiku, ale tu v rozprave mi nedá, aby som nepovedal, že tou treťou krajinou, ktorá má veľmi veľkú ambíciu zasahovať do tohto konfliktu, bolo Turecko. Nie Rusko, nie Čína, o ktorých často počúvame, ale práve Turecko. A ja som už viackrát aj na pôde zahraničného výboru alebo výboru pre európske záležitosti povedal, že ja nemám strach z Ruskej federácie, z Číny alebo iných štátov, ale najmä Turecka, ktoré v poslednom období veľmi silným spôsobom a tak ostentatívne napína svaly v zahraničnej politike. Na záver dve poďakovania. Chcem sa poďakovať takto verejne predsedovi Národnej rady Slovenskej republiky Borisovi Kollárovi, ktorý zaradil ešte na rokovanie tejto prebiehajúcej schôdze tento návrh uznesenia. Nemusel to robiť, poprosil som ho o to, vyšiel mi v ústrety, za čo mu ďakujem. A ďakujem aj za plodnú diskusiu na pôde zahraničného výboru a že tento návrh uznesenia bol na rokovaní zahraničného výboru schválený naprieč politickým spektrom. Verím tomu, že tak bude aj v pléne Národnej rady. Dámy a páni, ďakujem za pozornosť.