P. Frešo, poslanec: (2007-06-19):
A že tento návrh má aj istú takú politickú rovinu, do ktorej sa dostávame vzhľadom na situáciu aj s okolitými štátmi alebo štátmi EÚ, alebo ako bolo spomínané, štátmi OECD. Dnes sme v situácii, keď naša republika sa teší vysokému hospodárskemu rastu a títo naši partneri tento hospodársky rast nám svojím spôsobom prajú a nejakým spôsobom ho obdivujú a radi by ho napodobnili a všetci sa zhodnú, že vlastne príčinou tohto hospodárskeho rastu sú reformy a kroky, ktoré urobila minulá vláda, a napríklad jeden zo silných pilierov bola daňová reforma. Hodlajú ju napodobniť napríklad v Čechách, vyjadrujú sa pochvalne o nej aj, myslím, novopristupujúce štáty, ktoré siahli ešte k nižších sadzbám, inými slovami – všetkým je jasné, že z ekonomického hľadiska zníženie daní pomáha hospodárskemu rastu a je to rozumná stratégia na to, ako ten hospodársky rast stabilizovať. Bohužiaľ, dnes máme na čele vlády človeka, napriek tomu, že jeho názor nie je väčšinový v tejto republike, ktorý celú svoju politickú kariéru založil na odpore voči reformám a voči všetkým, ak sa mýlim, ma opravte, ale som si stopercentne istý, hlasoval. Tento človek, samozrejme, neznesie toto porovnanie vlastne s tým jeho hlbokým historickým omylom, a tak po istom takom útrpnom vlastne prehliadaní týchto signálov aj od partnerov, vlastne od ekonomickej sféry ako takej, prišiel s teóriou, že za hospodársky rast vôbec nemôžu reformy, ale že za to môže vlastne práca alebo tvrdá práca za nízku mzdu. Zamyslel som sa nad týmto politickým rozmerom a uvedomil som si, že som to niekde počul. A počul som to 22 rokov vlastne od komunistov, ktorí tu vládli, ktorí hovorili, aby sme pekne ďalej pracovali, aby sme sa nejakým spôsobom neangažovali, nepýtali, aby sme neopúšťali túto republiku. Tí tomu bránili tým, že postavili ostnaté drôty a bdela Pohraničná stráž, mladým ľuďom, keď chceli vtedy si hľadať prácu, tak ich skosila a skončili mŕtvi, a oni stále hovorili o práci, hovorili o tom 40 rokov, že vlastne práca nás privedie k nejakému blahobytu nevídanému. Priviedla nás k niečomu, čo sa dá nazvať krach tohto komunistického zriadenia a to bol rok 1989. To znamená, že máme vlastne dnes vo vláde lídra, ktorý hovorí veľmi podobnou rétorikou, ja jej takto rozumiem. A hovorím si, kde inde by mu teda rozumeli, keďže naozaj aj v tých krajinách OECD asi nie, ani v krajinách EÚ nie, a tak mi napadlo, že, samozrejme, takým prirodzeným partnerom, ktorý by tejto rétorike, ktorú sa nebojím nazvať marxistická, by rozumel, by bol pán Cháves vo Venezuele, pán Castro na Kube, pán Lukašenko v Bielorusku a myslím si, že aj časť Ústredného výboru Komunistickej strany Číny by podpísala toto ako, že to je teda riešenie hospodárskeho rastu. Osobne si myslím, že by sme sa mali vrátiť k niečomu, čo nazvime štandardné ekonomické základy alebo štandardná ekonomika, kde naozaj k hospodárskemu rastu patria isté osvedčené impulzy a medzi ne, samozrejme, patrí aj zníženie daní. Zníženie daní z príjmov alebo zníženie priamych daní je istý férový spôsob, akým vraciame poplatníkom to, čo vytvorili, alebo resp. berieme im z toho, čo vytvorili, menej. Myslím si, že je spravodlivé, keď chceme pomôcť ľuďom, ktorí pracujú, zaslúžia si to, lebo vytvárajú hodnoty aj pre tých, ktorí nepracujú. Ďakujem veľmi pekne za pozornosť. (Potlesk.)