M. Číž, podpredseda NR SR: (2010-05-25):
Pevne som veril, že je predsa len veľmi zvláštna situácia, jeden neuveriteľný atak medzi spolužitím dvoch národov, ktorého sme práve svedkami, na našej domácej politickej scéne vytvoriť situáciu, že nebude snaha zneužívať rokovanie o tomto bode programu na klasické predvolebné vnútorné šarvátky. Ale už som zaregistroval, že okrem pána Csákyho, kde som to viac-menej očakával, aj pán Brocka pociťuje potrebu rokovať o Grécku v tejto súvislosti a podobne. Ale chcem povedať, že teda náš poslanecký klub sa dištancuje od takýchto vecí a neprijme ani tón, ktorý zvolil pán poslanec Dzurinda. Budem sa snažiť počúvať tú lepšiu časť toho prejavu, kde – verme, že úprimne – prejavil záujem o riešenie veľmi zložitej vnútropolitickej, ale aj medzinárodnej situácie. Som presvedčený, že ak je niekedy situácia, kedy majú politickí vodcovia jednotlivých strán demonštrovať politickú múdrosť, majú demonštrovať vzťah k nejakým hodnotám a prejaviť skutočne úprimný vzťah k štátu, ktorý reprezentujú, je to práve doba, ktorú prežívame. Pokúsim sa teda zaujať stanovisko predovšetkým k meritu veci, k tomu, čo spôsobilo rokovanie maďarského parlamentu o návrhu zákona o dvojitom občianstve. Chcem konštatovať, že sme tento návrh prijali s veľkým znepokojením a s rovnakým znepokojením sme vnímali aj okolnosti, ktoré, a javy, ktoré rokovanie o tomto návrhu zákona prerokúvajú. Dokonca som nie proti tomu, aby sme zverejnili a pracovali s tým, o čom sa na pôde maďarského parlamentu v tejto súvislosti hovorilo jednak poslancami JOBBIK-u, ktorí, čo sa uznáva, aj strana FIDESZ formálne, sú extrémistickou stranou. Na druhej strane odzneli tam tézy, z ktorých normálnemu človeku chodí po chrbáte mráz. A mám až také nutkanie opýtať sa pána Csákyho a aj pána Duraya, ktorí sú nositeľmi tejto politiky, že či si uvedomujú obrovskú vážnosť konaní, ktoré uskutočňujú. Či si uvedomujú obrovskú zodpovednosť voči jednotlivým ľuďom, voči jednoduchým ľuďom, kde scenár, ktorým sa môže náš vývoj našich vzťahov pri takýchto jednostranných krokoch a pri slovách, ktoré odznievajú, meniť na scenár juhoslovanský. Naozaj ideme si začať rátať telá a ideme si začať rátať tanky, ideme si začať rátať lietadlá? Ideme znepokojovať ľudí, ideme dramaticky zhoršiť spolunažívanie ľudí? Kto za takéto stavy preberie zodpovednosť?! Urobí to pán Csáky?? Pán Csáky vystupoval v meno poslaneckého klubu Strany maďarskej koalície, no demonštroval ale – ak som si ja dobre všimol – predovšetkým nelojalitu Slovenskej republike, povýšenosť, nadutosť a dešpekt k slovenskému prostrediu. Obávam sa, že on sám nie je schopný byť už vôbec nikdy v budúcnosti byť nositeľom korektných medzištátnych vzťahov a už vôbec nie nositeľom korektných hodnôt, ktorými sa majú spravovať všetky komunity, ktoré žijú tak na Slovensku, ale aj v politike medzi jednotlivými štátmi. Chcem, vážené kolegyne, kolegovia, podotknúť, že s procesmi, ktoré tomuto kroku, ktorý sa uskutočnil v maďarskom parlamente, ktoré predchádzali, sme sa už v blízkej minulosti zaoberali viackrát. Registrovali sme vznik Fóra poslancov Karpatskej kotliny ako stálej inštitúcie maďarského parlamentu, už tá, ktorá je v zásadnom rozpore so zásadou dobrého spolunažívania susedných národov, ako inštitúcie, ktorá je v rozpore s esenciálnymi zásadami európskej menšinovej politiky. Apropo, predsa len trošku, európska menšinová politika. Ako je možné, že v našom prostredí, v mediálnom predovšetkým, dochádza k takým obrovským dezinformáciám v tomto smere? Ako je možné, že na Slovensku dvaja bývalí veľvyslanci Slovenska už pred rokovaním maďarského parlamentu pripravovali našu verejnosť v tom zmysle, že však občianstvo dvojité v týchto intenciách je vlastne normálne a samozrejmé a zbytočne opäť vláda a aj parlament vyťahuje maďarskú kartu a podobne? Čo sa vlastne stalo? Čo vedie k takýmto situáciám na Slovensku? Veď predsa už predtým sme evidovali prvky etnickej agresie, revizionizmu aj otvorené nerešpektovanie nezávislosti, suverenity, ale aj územnej integrity susedných štátov zo strany Maďarska. Na osobitnom zasadnutí parlamentu sme sa predsa zaoberali vyhláseniami vtedajšieho lídra maďarskej opozičnej strany FIDESZ-MPP, ktoré boli úzko spojené s autonomistickými požiadavkami smerovanými k upevňovaniu veľkomaďarského povedomia fiktívnej politickej entity, teda Karpatskej kotliny. Konštatovali sme vtedy, že takéto vyjadrenia ohrozujú stabilitu regiónu strednej Európy, základné hodnoty, na ktorých je postavené povojnové usporiadanie Európy, vykúpené obetovanými životmi miliónov ľudí. Národná rada Slovenskej republiky vtedy odsúdila takéto autonomistické predstavy. Už v tomto období bolo zrejmé, že na politickej scéne susednej krajiny získavajú jednoznačnú prevahu politické sily, ktoré s nostalgiou spomínajú na obdobie prvej polovice minulého storočia, kedy bol revizionizmus a etnický expanzionizmus, bohužiaľ, základom maďarskej zahraničnej politiky. S osobitným znepokojením vtedy Národná rada konštatovala, že tieto predstavy revizionistických síl otvorene podporovali niektorí vrcholní predstavitelia SMK. Odmietli sme tiež ako základný deštruktívny prvok dobrého susedského spolunažívania vytváranie inštitucionálnych a právnych väzieb medzi maďarským štátom a občanmi susedných štátov, ale aj koncepciu politického zjednocovania maďarského národa ponad hranice, symbolizovanú víziou politickej jednoty Maďarov v priestore Karpatskej kotliny. Náš klub už vtedy hlavne vo vnútropolitických kontextoch pripomínal závažnosť vyhlásení viacerých politických predstaviteľov, napríklad vyhlásenia bývalého štátneho tajomníka ministerstva Národného kultúrneho dedičstva Váradiho v Orbánovej vláde. Len pre osvieženie pamäti citujem: „Dnes je celá maďarská národná politika o budovaní 15-miliónového spoločenstva, lebo každý Maďar sa dostane, ak chce, do inštitucionalizovaného vzťahu s maďarským štátom. Nech je len jedno maďarstvo – západné. Proces sa zavŕši len vtedy, keď každý Maďar žijúci v Karpatskej kotline dostane maďarské štátne občianstvo a volebné právo.“ Takže, vážení kolegovia a kolegyne, nedôjde predsa k náhodnej jednorazovej aktivite súčasnej vlády. Ide o dlhodobú koncepciu, s ktorou bolo späté permanentné diskreditovanie Slovenska, kde postupným vývojom sa dokonca dostali politickí reprezentanti maďarskej menšiny do situácie, kde už ani potrebné nie je ďalej diskutovať o národnostných právach, pretože žiadne ďalšie nie sú. Kde bolo treba pristúpiť k otvoreným akciám s tým, že pokúšajú sa využiť okrem iného aj geopolitické prostredie, v ktorom fungujeme, a možno aj rozbitosť a rozpoltenosť Národnej rady Slovenskej republiky alebo reprezentácie nášho štátu. Možno vnímajú nezmyselné politické diskusie, ktoré oslabujú strategický potenciál Slovenska, možno si všímajú, že prostredie, ktoré vytvára časť ľudí u nás na Slovensku, neumožňuje seriózne diskusie o strategických ohrozeniach nášho štátu, o potrebách hľadania, využívania všetkých mocenských atribútov, ktoré tu na Slovensku sú k dispozícii, a, samozrejme, len s jedným humanistickým cieľom – zabezpečiť spokojný a blahobytný život všetkých našich občanov. Dnes už teda poznáme výsledky volieb v susednom Maďarsku a riziká, na ktoré sme pôvodne upozorňovali, sa stali realitou. Tieto riziká reprezentované vtedy stanoviskami opozičných lídrov, ktoré by mohli byť chápané – a drvivou väčšinou médií u nás aj tak boli interpretované – ako menšinové či okrajové, sa stali oficiálnou politikou maďarského štátu. Potvrdila ich vo voľbách viac ako 70-percentná väčšina občanov Maďarska. Napriek tomu, že sa ešte nevytvorila legitímna vláda, parlament pristupuje bezprecedentným spôsobom k schvaľovaniu právneho predpisu, ktorý nebývalým spôsobom porušuje platné normy medzinárodného práva, bilaterálne zmluvy, logiku európskej integrácie, ktorý stojí na hodnotách, o ktorých sme boli presvedčení, že sa už z minulosti nevrátia. Návrh zákona o dvojitom občianstve a jeho prerokovávanie v parlamente zásadným spôsobom narúša predstavu, že v oboch našich krajinách je dosť ľudí, ktorí chápu realitu 21. storočia a programovo podporujú spoluprácu, spokojné spolunažívanie, partnerské riešenie prípadných problémov, spoločné budovanie novej Európy, odmietajúcich národnostné trenice, upätý nacionalizmus, konfrontáciu a princíp vytvárania obrazu nepriateľa ako esenciálnu súčasť zahraničnej politiky. Aj keď je nádej, že súčasný stav je historicky len krátkodobý a že maďarské demokratické sily v budúcnosti možno zvládnu tento mimoriadne znepokojivý stav a táto myšlienka musí zostať živá a rovnako mierové a spoluprácu jednoznačne preferujúce riešenia musia byť jediné a dominujúce, tak na druhej strane je nevyhnutné začať organizovať aj základné opatrenia a pravdepodobne modifikovať prístup k bezpečnostným rizikám v bezpečnostnej politike k národným záujmom Slovenskej republiky. Nové úlohy jednoznačne očakávajú diplomatickú službu Slovenskej republiky. Je nevyhnutné, aby Slovensko požiadalo o stanoviská, intervenciu všetky relevantné inštitúcie medzinárodného práva. Na domácej politickej scéne by sme mali ale opustiť znehodnocovanie predstáv o suverenite a strategickej bezpečnosti, snahu neustále uhýbať pred nelegitímnym tlakom radikálnej politickej reprezentácie menšiny. Romantickú predstavu, že prijatím Parížskej zmluvy alebo Charty pre novú Európu a v procese európskej integrácie éra konfrontácie skončila. Zápas o práva menšín v čoraz väčšej miere neslúži k ochrane akceptovateľných a žiadaných hodnôt a v neakceptovateľnej miere sa stáva súčasťou revizionizmu, iredentizmu, etnického expanzionizmu a nie nereálnou možnou destabilizáciou regiónu. Politika je starosť o spoločnosť, kde často nejde o voľbu medzi dobrom a zlom, ale o prijatie väčšieho alebo menšieho zla. Radikalizmus nemožno nahradiť väčším radikalizmom, avšak romantizmus a bezstarostnosť, podceňovanie situácie musí nahradiť premyslená stratégia a naozaj mobilizácia všetkých nástrojov riadenia štátu k zabezpečeniu životných záujmov Slovenskej republiky. Diskusiu o tom, do akej miery je NATO a Európska únia riešením našich bezpečnostných problémov a zárukou nezmeniteľnosti statusov nášho bytia alebo iba novým systémom pre uplatňovanie aj nelegitímnych záujmov v našom regióne, nemožno považovať za uzavretú a musí byť predmetom našej trvalej pozornosti. Vzniknutá situácia prináša viaceré ponaučenia. Na jedno z nich upozorňuje profesor Kulašík, keď uvádza: „Extrémny liberalizmus vedie ku koncentrovaným útokom na štát, oslabeniu patriotizmu a ku strate zmyslu pre všeobecné a tradičné hodnoty. Slovensko v súčasnosti potrebuje politické vedenie a politické elity, ktoré v potrebnej rozmanitosti vnímajú tak hodnoty humanity, idealistickej politiky, individualizmu, ale aj kolektívneho postupu pri obrane našich oprávnených záujmov.“ Sme presvedčení, že príslušníci maďarskej menšiny si musia uvedomiť, že menšinové bytie, vychádzajúc z princípu práva na sebaurčenie národa, znamená odchýlku od etnickej a občianskej príslušnosti. Veď v podobnej situácii sú aj iné národnostné menšiny v Európe, kde sa uplatňujú menšinové práva, kde sa uplatňuje širokospektrálna dvojjazyčnosť, rôzne formy samospráv a podobne. Európa myslí v intenciách takéhoto národného spoločenstva, kde príslušníci menšiny sú plnoprávnymi členmi spoločenstva. „Občania sa k štátu viažu tamojším životom cestou spoločného užívania hospodárskych, sociálnych a politických inštitúcií. Popri tom vytvárajú podmienky toho, aby mohli používať svoj k menšine patriaci jazyk, žiť svoju kultúru.“ Takto to napísal maďarský novinár Tomás Bárta a pokračoval ďalej. „Ak niekto spomína dvojaké občianstvo v Rumunsku pre uvedených občanov, rovnako ako v Chorvátsku či Srbsku, dáva najavo, že to etnikum, ktoré je v jeho štáte vo väčšine, pokladá za národ niekoho v kultúrnom zmysle, ale aj za hranice presahujúci politický národ a oddelenie území nepokladá za definitívne.“ Pokiaľ si všímame, pokiaľ udeľujú Rumuni občianstvo občanom v Moldavsku, zároveň s tým deklarujú aj svoj záujem o územie. To znamená, ak to isté činí maďarská strana, máme to považovať za rovnakú aktivitu? Rovnako tak je to v Srbsku, rovnako tak je to v Chorvátsku. Sú teda územné požiadavky dneska už integrálnou súčasťou maďarskej politiky? Dokumentuje to prijímanie tohto návrhu zákona? Vážené kolegyne, kolegovia, na mnohé otázky ešte nevieme dať odpoveď. Bude ju musieť dať budúcnosť. Niekde teoretici hovoria, že štátnik sa od politika odlišuje tým, že predvída budúcnosť. Tú budúcnosť musíme hľadať všetci spoločne. Ale na záver mi dovoľte, aby som ukončil svoje vystúpenie citátom z diela pána Schumana, zakladateľa integrovanej Európy. Napísal tieto slová vôbec nie v súvislosti so situáciou, ktorá sa dneska odohráva v Maďarsku. „Ak sa v tomto krátkom výklade dejín ostane miesto pre národné túžby a hodnoty, najmä potreba národného zjednotenia, tak principiálne nemôžeme vidieť len boj o politické hranice a boj medzi rasami, pretože nasmerovať zmysel histórie len na tieto dva aspekty znamená smerovať k nacionalizmu a rasizmu.“ Dúfam, že tieto slová budú pre všetkých občanov nášho štátu mementom. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)