T. Mikuš, poslanec: (2007-05-18):
Ďalšia vec. Táto diskusia pre mňa jednoznačne ukázala, že postoj všetkých parlamentných strán a, dúfam, aj všetkých členov parlamentných strán je jasný, zachovať jednomyseľnosť v rozhodovaní o daniach, zachovať teda právo, zvrchovanosť národných štátov rozhodovať o tejto problematike. To je absolútne jasné. Ale tento právny stav existuje. Mám pocit, že táto aktivita, prepáčte mi, ak to trošku zjednoduším a použijem takú menej formálnu terminológiu, je snahou dať gól pred začatím riadneho hracieho času. A ja si myslím, že našou snahou je dať gól vtedy, keď zápas, diskusia o tom, ako by mala vyzerať tá smernica zo strany EÚ, začne. Veď my všetci alebo aspoň niektorí, predpokladám, dobre vieme, že ak sa bude diskutovať o daniach, tak že to nebude len o daniach, o výške daní, ale že tam budú možno nejaké časové horizonty, že to bude mať vzťah, povedzme, k čerpaniu prostriedkov z európskych fondov a tak ďalej. To si snáď uvedomujeme všetci. Takže, páni kolegovia, naozaj som sa snažil veľmi pozorne počúvať stanoviská. A oceňujem vystúpenie každého, kto hovoril vecne. Ale predsa len si myslím, že nie je celkom náležité, keď, a znovu použijem zjednodušený výraz, tak sa, prosím, neurazte, niekto straší prezentáciou postojov silných krajín alebo silných politikov. To, čo hovoria, treba brať  vážne, ale treba si uvedomiť jedno, v Európskej únii sme partnerom, sme partnerom, čiže prehlasovanie nášho stanoviska zo strany veľkých alebo silných, ako je snaha to naznačiť, podľa mojej mienky neprichádza do úvahy. Musí to tak byť. Ja si myslím, ak sa dosiahne nejaká dohoda, tak sa musí dosiahnuť konsenzom. Každý štát, ktorý vstupoval do Európskej únie, predsa vstupoval na základe nejakého práva, ktoré platí. A vieme, že to právo v Európskej únii, keď sa pozrieme na primárne právo Európskych  spoločenstiev a Európskej únie a prejdeme cez zmluvy, Maastrichtskú zmluvu, Amsterdamskú zmluvu, z Nice, no tak je to vlastne 5 desaťročí, než v tejto konsolidovanej forme, v ktorej dneska to máme, sa to objavilo. Slovenská republika ratifikovala Prístupovú zmluvu v roku 2004. V tejto zmluve sa jednoznačne odrážalo primárne právo Európskej únie, teda základné pravidlá spolupráce členských krajín EÚ, a teda aj zásada jednomyseľného rozhodovania v oblasti daní. Ja osobne si myslím, že ak by sa toto malo zmeniť, no tak pravdepodobne by to vyžadovalo ten proces. Náročnosť toho procesu by bola určite zrovnateľná s inými procesmi, napr. s jedným z tých, ktorý sa pred dvomi rokmi zastavil, dúfam, nie natrvalo. Je to diskusia o návrhu ústavnej Zmluvy pre Európu. Čiže, myslím si, že my máme dostatok časového priestoru na to, aby sme zaujali veľmi kvalifikované stanovisko. V tejto súvislosti by som chcel oceniť diskusiu, ktorú sme mali na výbore pre financie, rozpočet a menu. A myslím si, že sme sa tak neformálne zhodli na tom, že v tejto aktivite stále politikum prevažuje nad reálnymi faktmi a nad reálnymi argumentmi. Myslím si to, mal som taký pocit z tej diskusie. Mám ho stále. Ale, čo je dôležité, to je to, že sme sa dohodli a bolo to potvrdené hlasmi všetkých prítomných na tomto výbore, že budeme monitorovať vývoj situácie a že budeme diskutovať na tú tému na výbore pravidelne a že budeme požadovať prítomnosť šéfa rezortu, ministra financií. Myslím si, že je to úplne správny krok a že jednoducho toto treba najprv realizovať, aby sa v odbornom výbore, ktorý sa prednostne venuje tejto problematike, prediskutovala táto problematika s predstaviteľom exekutívy. O tom som presvedčený. Druhá vec je, že máme na základe ústavného zákona výbor pre európske záležitosti. Výbor pre európske záležitosti môže kedykoľvek zaviazať ktoréhokoľvek člena vlády, ktorý ho reprezentuje na európskej úrovni, k tomu, aké stanovisko má reprezentovať, aké stanovisko má zastávať. A politické konzekvencie z nedodržania tohto princípu sú predsa jasné. Čiže máme tu nástroj, pôdu na to, aby sme o problematike diskutovali odborne, to je výbor pre financie, rozpočet a menu, máme nástroj na to, aby sme zaviazali člena vlády k tomu, aké stanovisko má reprezentovať. A naviac hovorím, pokiaľ by malo k zmene princípu jednomyseľnosti pri hlasovaní o daniach prísť, máme na to, aby sme to riešili, dostatok časového priestoru. O tom som presvedčený. Teraz, páni, ak dovolíte, vždy každá diskusia má nejakú formu, nejaký obsah, trošku som hovoril k obsahu, teraz poviem niečo k forme. Niekedy sa usmievam, niekedy s nechuťou  počúvam, čo zaznieva. Asi každý z nás sa tak na toto pozerá, keď počúvame niektoré príspevky. A chcem povedať jedno, naozaj úprimne ľutujem, ak v tejto sále odznejú diskusné príspevky, ktoré niekoho môžu uraziť alebo zosmiešniť. Tento gól, dodržanie princípu  jednomyseľnosti, môžeme dať len spoločne. V udržaní tohto princípu, v tom sme jedno družstvo. Ak sa to družstvo rozháda, ťažko ten gól dá. A to nie je len o tomto hlasovaní alebo o tejto téme, to je o mnohých iných témach, ktoré sú výsostnou potrebou alebo životnou potrebou Slovenskej republiky. Takže by som vyzval k tomu, aby sme naozaj zvažovali, keď prednášame stanoviská, to úzko osobné alebo stranícke stanovisko a aby sme zvážili, či naozaj chceme zastávať záujem Slovenskej republiky. Ja som presvedčený, že ten, kto chce zastávať záujem Slovenskej republiky, nebude spoluhráča toho, ktorého potrebuje na zastávanie tohto záujmu, ani urážať, ani zosmiešňovať. A ak tu zaznelo niečo také, že parlament požíva nízku úctu vo verejnosti, nuž myslím si k tomu, že to nenapravíme len deklaráciou. Myslím si, že to napravíme v prvom rade tým, že budeme preukazovať úctu k inštitútu, v polohe ktorého dneska sme, inštitútu poslanca, to znamená úctu aj ku každej  osobe. Nechcem mentorovať, aj keď to tak zaznieva, ale som presvedčený, že toto by sme mali všetci dodržiavať. Ešte k minulosti. Diskutovali sme veľakrát o daniach, daňových mechanizmoch aj v súvislosti so štátnym rozpočtom. A ja som vždy hovoril, že považujem, samozrejme, daňové nástroje za mechanizmus, ktorý má nastaviť optimálne podmienky medzi tými, ktorí produkujú prostriedky, to znamená nastaviť ich medzi ekonomickou sférou a tými, ktorí prostriedky v záujme občana tohto štátu distribuujú alebo administrujú a spotrebúvajú, teda vládou, čiže optimálne nastavenie podmienok medzi ekonomickou sférou a dodržaním základných funkcií štátu. Hovoril som o tom, že vláda by nemala rezignovať na daňové nástroje ako na nástroje, ktoré by pomohli akcelerovať niektoré oblasti podnikania v určitom čase a aj možno v určitých regiónoch. Myslím si, že to pôjde tak ďaleko, že dokonca sa budeme, a ja dúfam, baviť aj o tom, ako pomôcť niektorým regiónom aj využitím daňových nástrojov. To znamená, nie unifikovať, ale naopak, tam, kde to bude národno-štátnym záujmom, či už to bude problematika, ktorú treba rozvinúť, kde treba naštartovať nejakú časť ekonomických aktivít, alebo to bude záujem občanov v danom regióne, aby sme im pomohli pozdvihnúť životnú úroveň, čiže bude to národno-štátnym záujmom Slovenska, tak tam treba o tom vážne hovoriť. Hovorilo sa tu často o minulosti a boli rôzne prestrelky o tom, kto čo urobil. Vážení páni, dalo by sa o tom hovoriť, nechcem sa k tomu vracať. Aj ja som zažil všeličo z tejto lavice. Počúval som posmešné výkriky, keď som hovoril o energetickej bezpečnosti ako súčasti národnej bezpečnosti. Myslím, že dneska už nikto o tom nepochybuje, že je to pravda. Ale opakujem to nie preto, že by som chcel niekomu niečo vracať, opakujem to skôr preto, aby sme si uvedomili, že my máme  spoločnú zodpovednosť, spoločne máme diskutovať. Ak máme dospieť k stanovisku, ktoré bude dobré pre Slovensko, pre slovenského občana, mali by sme dialóg viesť korektne. A, myslím si, pre mňa zásadnou časťou dialógu je načúvanie, nielen hovorenie vlastného názoru. Toto by sme mali dodržať. A vo vzťahu k minulosti mali by sme dokázať spoločne, že budúcnosť je pre nás dôležitejšia ako minulosť. A keď budeme z minulosti niečo pripomínať, tak mali by sme to robiť len preto, aby sme sa poučili. Ale dnešný deň napovedá, že ešte sme sa s tým celkom nevysporiadali, že ešte sme sa nedostali do takého režimu, ktorý by naozaj zabezpečoval, že budeme veľmi korektne generovať spoločné stanoviská. Ja jednoznačne deklaráciu o zvrchovanosti v daňovej oblasti, deklaráciu o tom, že treba zachovať jednomyseľnosť v rozhodovaní o daniach, podporím v tom čase, keď tá deklarácia naozaj bude mať svoje absolútne reálne opodstatnenie. Myslím si, že ten čas ešte nenastal. Máme možnosť diskutovať v príslušnom výbore, máme možnosť zaväzovať ministra cez výbor pre európske záležitosti. Naviac, akákoľvek zmena primárneho práva, a teda aj podmienok, za ktorých Slovensko vstupovalo do Európskej únie, nie je otázkou mesiacov. Čo ma teší na tejto diskusii, ale to ma naozaj teší, je, že takmer všetci sme za zachovanie zvrchovanosti, t. j. za zachovanie  jednomyseľného mechanizmu rozhodovania o daniach. Kedy tento okamih nastane, aby sme takúto deklaráciu potvrdili, je otázkou možno krátkeho, možno dlhšieho času. Ale v každom prípade som presvedčený, že treba poznať jasné kontúry tohto návrhu, ktorý komisár Kovács spracováva, a potom reagovať skutočne na fakty. A myslím si, že naozaj treba počkať na situáciu, keď politikum nebude prevažovať nad realitou. Vážení páni, vážené dámy, naozaj by som bol rád, keby sme si takéto postoje, ako je postoj k zachovaniu zvrchovanosti o rozhodovaní v daňovej problematike, zachovali a držali aj v iných oblastiach, Ďakujem. (Potlesk.)