P. Muránsky, poslanec: (2003-02-28):
Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Posledný sa do rozpravy prihlásil pán poslanec Hanzel. B. Hanzel, poslanec: Vážená pani predsedajúca, kolegyne, kolegovia. Prihlásil som sa do rozpravy preto, lebo pred chvíľočkou som mal diskusiu na chodbe, kde sa ma jeden z poslancov pýtal, či som skutočne myslel to, čo som povedal. Vzhľadom na to, že som sa kedysi naučil, že za informáciu je zodpovedný ten, kto informáciu dáva, a nie ten, kto ju prijíma, tak sa pokúsim povedať, čo som myslel tým, čo som povedal, aby ste tomu rozumeli. Chcel som povedať to, že si vážim, ak mladý človek povie svoj názor. A mne to je jedno, aký ten názor je, v každom prípade si ho vážim a vážim si aj tú občiansku statočnosť, keď napríklad ten názor nemusí korešpondovať s tým, čo si niektorí z nás myslia. Ja som v mojom mladom veku niekoľkokrát prejavil svoj názor a x-krát som bol zaň prenasledovaný. V roku 1968 som sa prvý raz prihlásil ako dobrovoľník do armády proti sovietskym vojskám. Stálo ma to, samozrejme, celú kariéru, celú robotu, začal som sa túlať po stavbách s lopatou a so sekerou a napriek tomu si myslím, že to stálo za to, že som povedal svoj názor. V roku 1977 som opätovne podpísal chartu, stálo ma to opäť moju kariéru, robotu, už ma ani na tú stavbu nechceli zobrať, dokonca som musel ísť až do Prahy, aby ma tam zobrali do roboty, a ani tam ma ani na metro nezobrali robiť. Tak som sa nakoniec dostal medzi nejakú partiu pánov doktorov, profesorov, docentov, čo nakladali škváru na táčky a zasýpali jednu kotolňu, a to bolo moje posledné zamestnanie tu. Len preto, lebo som povedal svoj názor. Tak si myslím, že mali by sme, a ja osobne si budem vždy vážiť človeka, ktorý povie svoj názor, aj keď ten názor nemusí byť komformný a nemusí byť taký, ako by sme možno očakávali. V roku 1979 tu pán Mikloško spomínal, že prečo som ušiel. Ja som z mojej vlasti nikdy neušiel. Ja sa cítim byť vlastencom, ja som bol vysťahovaný. Taký pas, ako mám ja, ste pravdepodobne nikto z vás nevideli. To je česko-slovenský pas, stále ho mám doma, na prvej strane, vnútornej, je pečiatka, kde máte napísané vysťahovanie a pod tým vstup do česko-slovenskej republiky povolený len so súhlasom zastupiteľského úradu. V roku 1979 som sa vysťahoval, prvý raz mi povolili vstup do Česko-slovenska až v roku 1986. Takže ja som odišiel legálne, s dvoma malými deťmi, s ktorými som v podstate povedzme riskoval budúcnosť, lebo tie deti mali 4 a 6 rokov, keď som odchádzal, a už vtedy, keď som podpísal chartu, mi hovorili moji priatelia, že čo bláznim, že však budú mať deti problém so školou a tak ďalej a tak ďalej. Nebudem vám opisovať celú históriu, lebo toho je naozaj veľa čo povedať. Ale chcem len apelovať na to, čo som hovoril predtým. Snažme sa byť k sebe tolerantní a snažme sa nevidieť čierno-biele všetko, snažme sa chápať, že sú ľudia, čo môžu mať iný názor, a nemusíme ich za to predsa odsudzovať, ktovie, či niekto raz nebude odsudzovať za náš názor aj nás. Ďakujem pekne. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Faktické poznámky. Uzatváram možnosť hlásiť sa s faktickými poznámkami. Pán poslanec Ondriaš. K. Ondriaš, poslanec: Ďakujem za slovo. Ja by som trošku pripomenul tejto Národnej rade, že často ja počúvam, že ma za socializmu vyhodili z roboty, musel som ísť k lopate, týždeň som nemal zamestnanie a tak ďalej. Predstavte si, že za kapitalizmu by vás nevyhodili k tej lopate, ale vyhodili by vás na ulicu a že by vás donútili zbierať odpadky z košov a že by vás donútili až tak nízko, že za dva roky zomriete na smetisku. Toto sa stalo tisícom, neviem presné číslo. Bol by som rád, keby ste rozmýšľali aj v týchto dimenziách. Ďakujem pekne. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Vyhlasujem rozpravu k tomuto bodu programu za skončenú. Pýtam sa pána navrhovateľa, či chce zaujať k rozprave stanovisko, nech sa páči. J. Miklušičák, poslanec: Ďakujem, pani podpredsedníčka. Kolegyne, kolegovia, dovoľte mi, aby som zaujal stanoviská k niektorým vystúpeniam. V prvom rade chcem sa poďakovať všetkým, ktorí vo svojej debate sa snažili o vecné zlepšenie toho návrhu, ktorý sme predložili, určite nie je to absolútna dokonalosť, preto ešte raz ďakujem. Pani Bollová sa vo svojom vystúpení pýtala, koľko pracovníkov má daný ústav a koľko žiadostí vybavil. Ak by čítala pozorne, jednak predkladaciu správu k tomuto návrhu zákona, jednak samotný zákon, určite by vedela, že a) predkladáme tú novelu práve kvôli tomu, aby Ústav pamäti národa mohol byť zriadený a mohol riadne fungovať. Čiže ani žiadosť žiadnu nemohol vybaviť. Taktiež predpokladá odovzdanie materiálov dotknutých orgánov, ktoré zatiaľ, keďže Ústav pamäti nie je zriadený a nefunguje, tak nemohli byť odovzdané. Čo ma trošku zamrzelo v jej vystúpení, bolo označenie tejto doby za pseudodemokraciu, za obdobie dravcov. Je zaujímavé, že neváha túto pseudodemokraciu využiť a nechať sa v takomto systéme voliť do Národnej rady, aby v tejto pseudodemokracii mohla šíriť svoje myšlienky a rozdávať nám svoje rozumy. Pán Čaplovič vystúpil podľa mňa s veľmi zaujímavým príspevkom, pre mňa aj v mnohom obohacujúcim, chcem sa mu poďakovať za doplnenie historických faktov, ktoré možno pre mnohých z nás neboli známe, no nie celkom môžem súhlasiť s jeho návrhom, pretože predmetom alebo zmyslom toho zákona, ktorý bol prijatý v minulom volebnom období, je sprístupniť dokumenty, ktoré u nás zbierala Štátna bezpečnosť. Je možno otázne, a to sa dá naozaj polemizovať, či to bol práve ten akt prijatia toho právneho predpisu, ktorý diskriminoval vlastne časť občanov Slovenskej republiky v tom čase a vylučoval ich zo spoločnosti, je to na polemiku. Ale napriek tomu by som odporúčal, teda ja nesúhlasím, ako predkladateľ využívam právo podľa § 94 písm. b) zákona, že toto ide nad rámec nami predkladanej novely a myslím si, že ten dátum, 14. marec, je dobrý dátum pre sledovanie činnosti zložiek Štátnej bezpečnosti či už za Slovenskej republiky alebo za komunistického režimu, pretože cieľom je sprístupniť tie dokumenty, ktoré sú tajné. Časť dokumentov, ktoré tu on spomínal, a určite mnohé ďalšie sú k dispozícii v Slovenskom národnom archíve a dá sa v nich študovať a skúmať. Najviac ma, aj keď rešpektujem to, čo povedal pán poslanec Hanzel, že naozaj si treba vážiť to, že môžeme vyjadriť svoj názor, aj to, že každý si svoj názor tu má právo alebo možnosť slobodne vyjadriť, predsa len nedá mi zareagovať na niektoré jeho slová. V prvom rade myslím si, že naozaj uráža aktivity pána Langoša, ak hovorí, že tento zákon a táto novela je o zákone pre jedného človeka. Ja by som to skôr povedal, že, žiaľ, iba za posledných 13 rokov on a možno ešte niekoľko ďalších málo ľudí sa snažilo niečo také v tejto spoločnosti presadiť a keby bolo skôr, trebárs aj takých ako vy, a ste mu v tom pomohli, takýto zákon už mohol byť prijatý pred piatimi - siedmimi rokmi. Ja si práve za toto úsilie veľmi vážim pána Langoša, som veľmi rád, že som mohol aj ja svojou troškou prispieť k tomu, aby sa tento zákon mohol uviesť do života. A ešte jednu vec, že podľa vás predložením tejto novely mrháme časom na nezmysly. No, žiaľ, musím skonštatovať, že to vaše vystúpenie, hlavne v kontexte s tým, čo ste odkazovali mne, že som povedal, že som mal tíško čušať v kúte, hovorí o tom, že vy ste radšej mali miesto tohto vystúpenia tíško čušať v kúte, pán kolega. Pán Ondriaš, vaše vystúpenie naozaj nemalo za cieľ skvalitniť, nemôžem sa vám poďakovať tak ako mnohým iným, skvalitniť predloženú novelu zákona, ale naopak, znemožniť ju a vniesť do nej ešte väčší chaos. Neviem, či ste si neprečítali, či už návrh zákona alebo samotný zákon, tak ako dnes platí, alebo ste mu jednoducho neporozumeli, ale naozaj ja považujem vaše vystúpenie za jedno síce úmyselné, ale veľké nedorozumenie, pretože to, čo ste vy tu hovorili, nemá s predmetným zákonom nič spoločného. Takisto preto uplatňujem výhradu podľa čl. 94 písm. b) zákona a nesúhlasím s týmito návrhmi. To bol pán Ondriaš. Ostatné vystúpenia boli vecné. K pánu Krajčimu, aj keď určite, veď samotné predloženie tejto novely svedčí o tom, že naša snaha je zmierniť to znenie, ktoré je v platnom zákone, ale nemôžem súhlasiť celkom s vami, pretože neboli to len včelári, ktorí boli združení v Národnom fronte, a poľovníci a záhradkári, boli tam takisto aj organizácie Zväzarmu, bolo tam SZM, ktorých predstavitelia, hlavne SZM, to bol predvoj budúcej komunistickej strany, čiže nemôžem celkom súhlasiť s tým, čo navrhujete paušálne, všetkých ostatných okrem komunistov a Ľudových milícií z Národného frontu vylúčiť. Čiže trvám na tom návrhu, ktorý je tak, ako je, v spoločnej správe výborov. Na záver chcem povedať, že s rozširujúcimi návrhmi, ktoré idú nad rámec nami navrhovaných zmien a doplnkov prijatými gestorským výborom v zmysle § 94 ods. 2, vyjadrujem súhlas. Ďakujem za pozornosť. Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: Ďakujem. Chce k rozprave zaujať stanovisko pán spoločný spravodajca, áno, nech sa páči, máte slovo.