V. Palko, poslanec: (2007-09-20):
Čo sa týka obsahu, tak keď to prečítame, ľahko vidíme, že hovorí o tom, že Benešove dekréty majú ostať v platnosti. Pýtam sa, či je s tým nejaký problém na slovenskej politickej scéne. S výnimkou SMK všetky politické strany na Slovensku hovoria, že Benešove dekréty majú ostať v platnosti, keďže sú súčasťou politického usporiadania v Európe po II. svetovej vojne. Z tohto hľadiska teda v skutočnosti žiadny problém nie je, pretože vôľa spochybniť Benešove dekréty je veľmi, veľmi malá. Pochopiteľne, že SMK, keďže predložilo tento návrh v lete v médiách, tak pochopiteľne teraz znáša následky toho, že takýto dokument z dielne SNS sa objavil. Každý dokument má aj svoju formu. Hovorí sa o nedotknuteľnosti denacifikačných dokumentov. Použiť formuláciu o denacifikácii, znamená navodzovať atmosféru, že snáď je tu niekto, kto hovorí o nejakej nacifikácii, že snáď sú tu živé nejaké myšlienky, ktoré sú proti tomu, že Európa bola denacifikovaná po II. svetovej vojne. Ale keď sa tak pozerám okolo seba, tak vidím, že realita je taká, že akákoľvek myšlienka nacizmu je politicky v podstate mŕtva. Je v hlavách pár skínov, ktorým sa venuje primeraným spôsobom polícia. Pochopiteľne, že keď SMK vyšla s nejakým návrhom, tak bolo logické, že sa tu rozprúdi nejaká diskusia a tá diskusia bude ešte trvať veľa, veľa rokov. A nemožno sa jej nejakým spôsobom brániť. Ale odmietam hrať hru, odmietam hrať takú hru, že tento parlament bude hovoriť o potrebe denacifikácie, pričom nacizmus je mŕtvy, a budeme mlčať o tom, že v tomto štáte, v tomto parlamente, v tejto vláde prebieha celkom čulá komunizácia, rekomunizácia. Na Slovensku prebieha opätovné obnovovanie symbolov komunizmu a opätovne sú tu obnovované komunistické historické lži. Po extempore s Vladimírom Mináčom včera predseda vlády Robert Fico odhaľoval pamätnú tabuľu Vladimírovi Clementisovi v budove ministerstva zahraničných vecí. A ja si myslím, že tomuto by sme sa mali venovať. Treba povedať, že Vladimír Clementis bol, nespochybniteľný fakt, súdruh Klementa Gottwalda, že bol strojcom, spolustrojcom Víťazného februára 1948, že bol strojcom toho, že naša krajina sa na 40 rokov ocitla za ostnatým drôtom, že pomáhal roztáčať koleso masových represálií a vrážd, ktorých obeťami boli tisíce nevinných Slovákov a Sloveniek. Áno, on sám sa stal obeťou komunistického režimu. Ale to, že bol obeťou frakčných bojov v rámci Komunistickej strany, ho ešte neoprávňuje k tomu, aby mal pamätnú tabuľu v štátnej budove. To ho oprávňuje nanajvýš k tomu, aby mal pamätnú tabuľu, povedzme, v priestoroch strany Smer, ale nie na ministerstve zahraničných vecí. (Potlesk.) Keď sa v roku 1945 vracal do Komunistickej strany, keď do nej vstupoval druhýkrát, dobre vedel, že komunisti sa medzi sebou v rámci vnútorných bojov vraždia. Vtedy to už bola známa 20-ročná prax. Počúvam niekedy úplne absurdné prirovnania o ocenení Andreja Hlinku a Vladimíra Clementisa. Vážené pani poslankyne, vážení páni poslanci, s dovolením, s odstupom 100 rokov od Černovej, 70 rokov od smrti, možno povedať, že Andrej Hlinka historicky obstál, Vladimír Clementis neobstál. Jeho celoživotná činnosť zaviedla našu krajinu do tragickej slepej uličky na polstoročia. Vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, chcem zdôrazniť tri veci. Netrpíme žiadnou automatickou nenávisťou voči každému, kto bol v Komunistickej strane. Rovnako ako nehovoríme, že ak sa niekto hlási ku kresťanstvu, tak je automaticky niečo viac. Aj medzi tými, čo sa hlásia ku kresťanstvu, je oportunizmu až-až. Sú takí, čo velebia aj Hlinku, aj kadejakých komunistov. Denacifikujú a rekomunizujú. Niekedy mám pocit, že takíto ľudia dokonca majú dnes svoju stranu, ktorá sa volá Slovenská národná strana. Druhá poznámka. Všetci vieme, že Robert Fico má hlbokú, hlbokú traumu zo 17. novembra 1989. Len nevieme a nesúhlasíme, aby tou liečebňou, kde si bude tú traumu liečiť, sa stala celá naša krajina. Po tretie, ak bude pokračovať takáto rehabilitácia komunistických symbolov, ich ďalšie rozširovanie v našej spoločnosti a KDH bude v budúcej vláde a ono v nejakej budúcej vláde bude, zasadíme sa za to, aby takéto symboly rehabilitácie komunizmu odišli na politické smetisko, kam patria a nie z nenávisti voči komunistom, ale z úcty voči im obetiam. Ďakujem vám. (Potlesk.)