P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2002-03-21):
Nech sa páči, pani poslankyňa. M. Kolláriková, poslankyňa: Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, kolegovia a predstavitelia vlády, už tu nie sú, takže nič (ruch v sále), ó, prepáčte, pán minister. Vážený pán minister, dobre, dovoľte mi, aby som sa k návrhu poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vyslovenie nedôvery vláde vyjadrila z pohľadu realizácie reformy verejnej správy. Ak pôsobenie vlády Mikuláša Dzurindu hodnotím ako veľmi negatívne pre ďalší osud Slovenska, tak realizácia reformy verejnej správy vytvorila katastrofálne dôsledky pre spravovanie vecí verejných. Náprava jednoznačne nezvládnutého procesu organizácie verejnej správy u nás bude mimoriadne náročná. Proces prípravy koncepcie reformy verejnej správy nevykazoval ani v základných rysoch znaky riadeného procesu. Vláda zverila vytvorenie teoreticky náročného rámca reformy verejnej správy neprimerane úzkemu ľudí z jednoznačne menšinovej časti politického spektra bez minimálneho odborného vzdelania, a nie odborníkom pre oblasť verejnej správy z ministerstva vnútra. Proces prípravy reformy verejnej správy nezohľadňoval zásadné demokratické princípy - pripravovať reformu verejnej správy ako národný program, ako vytváranie politického prostredia pre politickú aktivitu všetkých strán so širokou verejnou diskusiou a schválením základných východísk v Národnej rade. Koalícia neumožnila ani minimálnu participáciu politickým rivalom. Základné dokumenty schvaľovala iba vláda Slovenskej republiky, a nie slovenský parlament. Ani jeden koncepčný dokument nedostal ucelenú podobu s názvom moderných riešení s vyčíslením nákladov reformy, zahŕňajúci komplexne celý rámec reformy vypracovaním modelov financovania, určením základných cieľov, časovou etapizáciou, stanovením rozsahu reformy a dokumentovaním potrebných analýz na posúdenie reálnych možností štátu. Vlastný proces schvaľovania reformy verejnej správy sa začal po lehote, ktorú sama vláda označila za hraničnú, ktorej sa zjavne nedajú posúdiť všetky nevyhnutné aspekty, keď objektívne absentovali potrebné súvislosti, mnohé ostatné otázky ostali nedopracované. Reformu verejnej správy začala vláda realizovať rozsiahlou novelou Ústavy Slovenskej republiky s podstatnou prípravou primárnych vzťahov štátu a samosprávy, vzťahov štátu a novovytváraných regiónov a vzťahov štátu k obciam a mestám. Schválené ustanovenia opäť s hrubým nerešpektovaním zásad demokracie bez akýchkoľvek politických rozhovorov a rokovaní s opozíciou, jednoznačne určili budúci rámec reformy, bez možnosti kvalifikovanej diskusie s jednostranným postupom založili zásadné nedostatky budúcich zákonov upravujúcich jednotlivé kroky reformy. Zjavným nedostatkom je predovšetkým to, že vláda nerozpracovala programové vyhlásenie do politík jednotlivých ministerstiev, ktoré sa tým ani fakticky nepodieľali na prípravných prácach. Absentoval program regionálnej politiky, nerozpracoval sa program fiškálnej decentralizácie a reformy daňového systému, nestanovili sa relevantné a presné náklady na reformu. Týmto postupom sa zneistilo postavenie cca 60-tisíc pracovníkov verejnej správy, pričom vláda prezentovala potrebu prepustiť asi 30-tisíc pracovníkov chaotickou realizáciou takzvaných auditov verejnej správy. Nekvalifikovaný postup sa prejavil aj tým, že pri príprave regionálnej úrovne autori reformy vôbec neposudzovali postavenie centrálnych orgánov. Vzťahy štát, región, obce nedefinovali celoštátne úlohy štátu a regiónov, regiónov a miest a obcí s dôrazom na hospodárnosť a adresnosť úloh s rozdelením zodpovednosti a zaručením základných požiadaviek zákonnosti, jej kontroly, kontroly spotreby verejných prostriedkov a reálne časové možnosti na zvládnutie stanovených úloh. Nerešpektovanie základných národnoštátnych záujmov sa prejavilo v snahe výrazne partikularizovať sféru verejnej moci, vytvoriť neprimerane oddelené úrovne správy štátu a nadmerne favorizovať samosprávne prvky bez akceptácie skutočných zásad princípu subsidiarity a taktiež v nevytvorení ani minimálnych inštitútov harmonizácie správnych činností medzi jednotlivými úrovňami správy a priestoru na kooperáciu a vzájomnú spoluprácu. Zásadný nesúlad sa prejavil v kompetenčnom vzťahu štátnej správy a samosprávy, v prekrývaní kompetencií, v nemožnosti riešenia kompetenčných konfliktov na celoštátnej, regionálnej či miestnej úrovni. Stanovené kompetencie pre samosprávu tak regionálnu či miestnu sú vytrhnuté z kontextu všeobecnej správy a neriešením vzťahových premís vznikol celý rad paralelných činností s nemožnosťou postupovať zmysluplne. Zvýšila sa personálna náročnosť a vznikom regiónov sa prakticky zvýšil počet pracovníkov najmenej o 500 osôb. Do súčasnosti nie je známa podoba verejnej správy podľa predstáv vlády. Z niektorých materiálov je zrejmé, že sa predpokladá široký zásah do podoby miestnej štátnej správy so snahou zásadne zrušiť horizontálnu integráciu miestnej štátnej správy a vytvoriť z 22 špecializovaných dekoncentrovaných úradov štátnu správu a zrušiť okresné úrady štátnej správy. Sústava orgánov regionálnej samosprávy všeobecného úradu krajskej štátnej správy a 22 špecializovaných úradov priamo dokumentuje nemožnosť skutočnej regionálnej politiky s nepochybne len veľmi obťažne koordinovanou činnosťou 24 subjektov správy na území. Neuveriteľné nedorozumenie zásadných východísk dokumentuje aj ten fakt, že mimoriadne presuny pracovníkov do novovytvorených úradov sprevádza skutočnosť, že dňom 1. apríla 2002 vstupujú do účinnosti zákony o štátnej službe a verejnej službe. Tento stav prináša reálne vyčísliteľné škody s tým, že s realizáciou dvoch zákonov sa výrazne obmedzí možnosť racionalizovať počet pracovníkov, realizovať potrebné presuny a fixovanie existujúceho stavu výrazne obmedzí možnosti budúcich vlád. Ďalším zásadným nedostatom reformy je skutočnosť, že redukuje potrebu vecného definovania fungovania regionálnej samosprávy iba mechanickou deľbou kompetencií, teda pracuje iba s existujúcim stavom fungovania verejnej správy a neimplementuje potrebné teoretické východiská s ohľadom na stav európskej verejnej správy na aktuálne úlohy transformujúceho sa štátu s vyhodnotením domácich reálií, konkrétnych možností štátu s vyhodnotením jeho príjmových zdrojov. Absentuje stanovenie rozsahu komplexu verejných služieb, štandardizácia vybavenosti území zariadeniami sociálnej a technickej infraštruktúry a mechanizmus vyvolávania rozdielov medzi územnými jednotkami. Objektívne chýbajú analýzy vzťahu dlhu verejných financií, štátneho dlhu vo väzbe na prípadné fiškálne decentralizácie. Z predpokladanej reformy zostalo iba žalostné torzo, keď vidieť iba snahu o účelové riešenie územnosprávneho členenia a decentralizáciu kompetencií štátu na územnú samosprávu. Rezignuje na faktor efektivity, funkčnosti a úspornosti. V konečnom dôsledku vláda úplne zlyhala pri realizácii reformy verejnej správy, pri vytvorení vyšších územných celkov a funkčnosti vyšších územných celkov. Ďakujem. (Potlesk.)