Kažimír, Peter, podpredseda vlády a minister financií SR (2015-04-22):
Ďakujem, pani podpredsedníčka, za slovo. Prajem vám všetkým príjemný dobrý deň a mojou úlohou je momentálne vysvetliť tú časť nelegislatívnu, ktorá je súčasťou balíka opatrení, ktoré aj na základe okolností, ktoré sa stali verejnými v posledných hodinách, nastali, ale vzhľadom na to, že som si, musím povedať, že nie vedome počkal až po vystúpení pani Žitňanskej, zareagujem aj na, minimálne na ňu, aj keď si uvedomujem, že budem pichať do osieho hniezda, pretože nie som právnik a mnohokrát som aj verejne povedal, že som celkom spokojný s tým, že právo som neštudoval a mám na to osobné dôvody byť na to hrdý a byť s tým spokojný. Ale pani Žitňanská, ktorú vníma časť verejnosti zrejme aj ako expertku na obchodné právo, lebo to učí a venuje sa tomu celý život a bola ministerkou spravodlivosti a bola štátnou tajomníčkou na ministerstve spravodlivosti v čase, keď sa základná legislatívna infraštruktúra, ktorá umožnila vznik nástroja reštrukturalizácie na Slovensku, tak bola vlastne pri tom a bola aj následne pri novelách tohto zákona už v pozícii ministerky spravodlivosti. A z tejto pozície trošku vnímame jej vystúpenie ako osobné dotknutie, pretože dobre. Výrok o tom, že legislatívne návrhy, ktoré sú dnes na stole a môžu nevyhovovať budúcim veriteľom a dlžníkom a že nemáme istotu, ako to vo všeobecnosti bude platiť, môžem prijať ako zásadu každej legislatívnej úpravy, pretože život ukáže naozaj, či zákonodarca a predkladateľ, v danom prípade vláda, či sa trafila, či trafila klinec po hlavičke. Ale s tým v zásade v rámci môjho veľmi tolerantného prístupu k životu môžem súhlasiť, ja tu proste nebudem búchať o stôl, že to je určite najlepšie a najlepšie riešenie. V tejto situácii si dovolím dokonca prehlásiť, že neexistuje najlepšie riešenie, že existujú len riešenia a potom horšie a zlé riešenia. Ale musím upozorniť pani Žitňanskú, že keby nedošlo k novele zákona pred ukončením reštrukturalizácie danej firmy, ktorá sa stala predmetom naozaj verejného záujmu, aj búrlivého záujmu poslancov Národnej rady, a preto tu naozaj snemovňa týždeň k tejto téme zasadá, lebo sa stala predmetom verejného záujmu, tak keby sme k tejto novele nepristúpili a táto reštrukturalizácia by sa dokončila podľa pravidiel, ktoré boli napísané, napísané expertmi a boli prekryté politickou zodpovednosťou, lebo predkladateľom bol v danom momente Daniel Lipšic, vtedajší minister spravodlivosti a následne a tam štátna tajomníčka pani Žitňanská, to znamená, keby sme dobehli podľa starej legislatívy, tak máme istotu, že pre terajších veriteľov aj Váhostavu, nezabezpečených veriteľov Váhostavu, ale aj ďalších reštruktúr, ktoré tu, ďalších niekoľko desiatok, ktoré proste prebiehajú, je tá situácia horšia. To je moje inžinierske videnie tejto situácie a poviem vám niekoľko príkladov. Opäť, nie som právnik. Ak je tu ustanovenie o tom, že sa oslabí pozícia reštrukturalizačného správcu z toho pohľadu, že ho môže vyberať súd, to znamená, nemusí tam byť vplyv, alebo nebude tam vplyv dlžníka, pretože takto bola desať rokov a takto desať rokov reštruktúra funguje, že dlžník si navrhuje správcu, ktorý samozrejme obrovským spôsobom môže ovplyvniť informácie, zodpovedá samozrejme podľa zákona za všetko, čo vyprodukuje a čo prezentuje, ale všetci vieme, že konkurzný správca, aj reštrukturalizačný správca je pánom tej situácie. Takže dodnes a ešte aj dnes stále, pokiaľ sa neprijme táto novela, dlžník má de facto vplyv na správcu. Je tu jedno z ustanovení, ktoré ste, pani Žitňanská, šmahom tiež odmietli, lebo to všetko hovoríte, že je zlé, tak som to pochopil z vašej reči, tak mne sa zdá táto pozícia, inžinierovi, mne, inžinierovi sa zdá táto pozícia v novele lepšia, ako bola dodnes a bola desať rokov a bola aj z vašej dielne. Ak je tu ustanovenie o tom, že ešte pred schválením reštrukturalizačného plánu sa môžu zabezpečení veritelia, ktorí sú relatívne v pohodlnej situácie, vzdať časti svojho uspokojenia v prospech nezabezpečených veriteľov, čo je na tom politicky zlého? Alebo je proste, čo je zlého v duchu myšlienky, že sa snažíme chrániť všetci, tu všetci chrániť nezabezpečených veriteľov, ktorí sa do tejto situácie dostali len preto, pretože chceli mať zákazku, chceli doniesť peniaze domov, vykonali svoju robotu, a teraz nemajú zaplatené? Čo je na tom zlé, z pohľadu toho, čo hovoríte, že to je škodlivé a zlé? Odpoviete mi určite vo faktickej pripomienke. Čiže mne sa len nepáči paušalizácia tohto proste postupu, je za tým samozrejme politická argumentácia, to rozumiem, je legitímna, je to presne priestor, kde sa aj takto a o tomto má hovoriť, ale na konci dňa tu týždeň sedíte, páni poslanci a pani poslankyne, preto, že máme nájsť nejaké riešenie, ktoré, a v tom je ten problém, má platiť všeobecne pre všetkých a má vylepšiť pozíciu podľa mňa nezabezpečených veriteľov procesov reštrukturalizácie, lebo dnes už všetci vieme, všetci sme to pochopili, asi neskoro, ale všetci vieme, že tých 250 reštrukturalizácií boli sčasti projektmi, kde veritelia, malí veritelia boli oklamaní, resp. to sa tu udialo na ich úkor, a to všetko v mene republiky, v mene zákona. Takže to je tá legislatívna časť. Tá časť, ktorá sa má týkať špeciálne operácie, ktorá sa týka Váhostavu, je len v jednom článku tejto novely a týka sa osobitného odvodu finančných inštitúcií, je to proste odvod, ktorý tu poznáte. Mnohokrát sa o ňom tu rozprávalo, je to tzv. „bank levy“, ktorý bol na úrovni 0,2 % z nejakej základne, potom 0,4, teraz je momentálne 0,1 pretože to má svoju nejakú cestovnú mapu. Už minule som vám tu hovoril, že momentálne je nazhromaždených 504 mil. eur z titulu tohto odvodu a kľúčovo sú účelovo tieto peniaze viazané v štátnych finančných aktívach na riešenie krízových situácií v bankách, a tento zákon kedysi, dnes sa dá povedať z dielne ešte predchádzajúcej vlády, následne novelizované našou vládou, bol kľúčovo prijatý preto, aby sa v budúcnosti záchrany bánk na Slovensku, ale de facto je to trend aj v Európe, nediali z peňazí daňových poplatníkov. Aby si tieto peniaze nazhromaždili banky zo svojej činnosti a aby tzv. „bell outy“ boli nahradené „bell inami“ a aby si štát nemusel zvyšovať verejný dlh tým, že v nejakom reálnom čase musí zachrániť nejakú inštitúciu, ktorá je systémovo dôležitá z pohľadu postavenia na finančnom trhu. Myslím, že v tomto sme zhodu mali, máme aj reálne poznanie o tom, po strestestoch z minulého roku, že náš bankový sektor je vo veľmi dobrom stave, v jednom má dostatočnú kapitalizáciu, jednu z najvyšších v Európskej únii, takže tie peniaze tam sú a bolo to ročne 200 mil. eur, teraz je to 100 mil. eur, medziročne to znížilo zisk o polovicu, čistý zisk bánk. Ten cieľ sa podľa mňa dosiahol a aj správanie bánk z hľadiska, z hľadiska možného prenesenia na bedrá klientov, bol, myslím si, že hyperbolizovaný a dnes môžem povedať, že bol minimalizovaný, pretože poznáme aj vývoj poplatku. Poznáme vývoj úrokových mier v reálnom čase, takže žiadna katastrofa sa nediala. To, čo hovorí ten článok, ktorý umožňuje použiť tieto peniaze na iný účel, je naozaj viazaný iba na operáciu Váhostav, a to je tá nelegislatívna časť operácie, ktorá bola dnes zverejnená. Skúsim to vysvetliť a bude to vlastne slovami, ktoré ste asi počuli na tlačovej konferencii. Musíme si počkať najprv na ukončenie reštrukturalizačného procesu, to znamená, je v rukách veriteľov o tom, ako sa rozhodnú. Pokiaľ viem, môžu sa vyjadriť áno alebo nie. Ak príjmu reštrukturalizačný plán a tento plán potvrdí súd, bude jasné, kto sú veritelia, aké pohľadávky majú, v akých nominálnych hodnotách. Títo veritelia budú potvrdení súdom. V danej situácii budeme mať jasno aj my, mám na mysli vládu a štát, komu budeme môcť dať ponuku na odkup 50 % nominálnej hodnoty pôvodnej pohľadávky. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)