Kuffa, Štefan, poslanec NR SR (2014-03-18):
Ďakujem za slovo. Vážená pani podpredsedníčka, vážený pán predkladateľ alebo spravodajca, kolegyne, kolegovia, dovoľte mi niekoľko slov k problému na Ukrajine. Veď ja som sa ho tak čiastočne dotkol, keď tu pán minister predkladal správu o zahraničnej politike, a ja budem mať taký trochu iný názor, ako tuná väčšinou zaznieval z úst mojich kolegov, nemusíte s ním súhlasiť a ja tak hneď aj v úvode chcem povedať, že ja toto vyhlásenie a to uznesenie, ktoré tuná máme ako v laviciach, a prípadne aj s tým pozmeňujúcim návrhom, ja to nepodporím, ja sa zdržím pri tomto hlasovaní, nepodporím toto uznesenie, ktoré tuná máme na stole. Dôvod je taký prozaický. Som priateľom rovnako Ukrajincov, tak ako aj Rusov a takisto som to pozoroval, to dianie, čo sa deje jednak aj na Ukrajine, aj na Rusku, a za celý ten čas, ktorý tuná je. Áno, tak ako to tu zaznelo. Neskoro trošku rozprávame o tom. Prečo sme neodsúdili to násilie, ktoré sa páchalo v uliciach Ukrajiny, Majdan? Tak jak ste to spomenuli, kto to je? Kto sú to títo ľudia? Kto sú títo ľudia? Ja som sa stretol s Ukrajincami priamo z Kyjeva, nie, nechcem povedať, že mali všetci ako jednotný ako názor, ale bol ten názor ako rôzny. Teda bol aj za, aj bol proti a ja som sa pýtal takisto, že kto to je ten Majdan. Prezident Ukrajinskej republiky, ktorý bol riadne zvolený ako ľuďmi, kde je teraz? Jak to, že už nie je? To tak spochybňujeme? To takisto, keby tak aj u nás, si to prenesme trošku aj k nám na Slovensko, teraz ulica tak zvrhla nášho prezidenta a teraz odrazu ho nemáme? Kdesi ho zatlačíme do kúta, do Rakúska ujde? Kam ujde? Do Česka? Hej, tak ja keď som aj tak pozeral, tuná to tak aj odznelo, teraz si zoberte, pán Šebej, že keď máte syna a je policajt a teraz tak stál v tom kordóne. Neviem, ja som to videl len sprostredkovane, dneska tie médiá to prenesú a sú to aj súkromné tie kamery, aj všelijako, ale tá agresivita zo strany tých demonštrujúcich, tak ja nemôžem povedať, že to bolo pokojné tam, keď tí, čo bili po hlavách tých policajtov, ktorí stáli, kladivami po nohách a hádzali zápalné fľaše im do hlavy. Ja si to neviem predstaviť, že by tam stál môj syn a dostal by takto, hej, a zhorel by tam na tom námestí. Tie obete boli aj na jednej, aj na druhej strane. Toto trebalo odsúdiť. Tuná sa to malo riešiť pokojnou formou. Formou dialógu. To by som bral. Ale teraz zastávať sa jednoznačne teraz na jednu stranu, lebo, lebo Majdan povedal to, Majdan prijal to a teraz takto tuná, stále tuná to počúvame. V podstate aj médiá, ako by som tak to vnímal, tak akoby tak jednostranne to podávali a už nepočúvame tú druhú stranu. Krym do roku 1954 bol ruským. Patril Rusku a teraz je tam, tam nie je menšina na tom Kryme, ale tam je väčšina tých ľudí. A v tom referende, keď sa teda rozhodli títo občania, že chcú patriť ku Rusku, však ešte duma rozhodne a Rusko rozhodne, že či teda ten Krym prijme alebo neprijme, lebo môže ho ešte aj neprijať, no tak potom, no darmo sa smeješ, ale tu (reakcia z pléna), tu je potom aj taká situácia, že Rusi, čo si teraz nechajú tam americké základne, aby tam postavili na Kryme. Americké základne? Áno, tá studená vojna je vždycky lepšou alternatívou jak horúca tá vojna. Pán Šebej, a naozaj tu rinčia zbrane aj na jednej, aj na druhej strane. Keď tuná bola výzva mobilizovať 40-tisíc záložníkov, tak to naozaj sa schyľuje k tej vojne. Ja som zvedavý, aké miesto zaujme naozaj naša vláda a naša armáda. Ak bude tuná hlasovanie v Národnej rade, že či áno, alebo nie, ja budem hlasovať proti. Neviem si predstaviť, že by sme bojovali proti Rusom. Ja si to neviem predstaviť a tie stíhačky MiG-y, tak tie sa zdvihli aj na poľskej strane, aj tuná na našej strane. To sú také hrozby. To je presne studená vojna. Keď ja som bol na vojenčine, najväčším nepriateľom pre nás bolo západné impérium. To boli Američania. To sme každý deň čakali, že bude atómová vojna. Jadrová vojna, jadrový konflikt. Každý deň sme tu boli na to pripravení. Tak som bol cvičený. Odrazu sú to naši najväčší, najväčší priatelia. Chcem poukázať aj na americkú administratívu. Ja sa pýtam, prečo sme neodsúdili aj Ameriku, keď, ja neviem, sa správala ako agresívne voči Kuvajtu, voči Iránu? Však iránskeho prezidenta obesili. Tak jaké, jaké sú to spôsoby? Je to normálne? Ja to nepovažujem, že to je... (reakcie z pléna), no tak tam však Američania napadli Irán. Či Irak? Irak, pardon, Irak. (Reakcie z pléna.) A inak Kuvajt bol, bol takým istým, Afganistan, hej, keď bola, keď bol konflikt v Rwande, tam nebola ropa ani diamanty, tak tam nikto nemal záujem žiaden. Nikto nič nemal žiaden záujem. Čo medzinárodné spoločenstvo v tejto veci urobilo? Bola to bezvýznamná krajina v Afrike. Nikto nič v tej veci neurobil. Najviac ľudí tam zahynulo. Viac ako v druhej svetovej vojne. Behom mesiaca zahynulo tam milión, vyše milióna ľudí. Nikto nič nepovedal. Nikto absolútne nič. Teraz by sme sa tuná takto rozhorčovali a stavali sa tuná na jednu stranu. Ja sa tiež pýtam, čo je ten Majdan, kto je ten Majdan a kde je Janukovyč. To už neni prezident? Teraz odrazu tak. Na jednej strane hovoríme, že pod samopalmi hlasovali v krymskom parlamente, ja som počul, že takisto aj v ukrajinskom, v Kyjeve takto hlasovali takisto. Tak sa súkali ústavné zákony z rukáva. Keby tu nás obsadili takisto samopalníci našu Národnú radu, tak takisto zo strachu koľkí by sme boli hrdinovia, jak by sme hlasovali? Menila by sa ústava ľavá-dve, ľavá-dve a teraz sa odvolávame, že aké to je demokratické, aké to. Keď tu bol v júli minister zahraničných vecí Ukrajiny, bol som na tomto stretnutí. Boli sme dvaja za opozíciu, dvaja za koalíciu. Keď padla otázka taká, že akým smerom sa bude uberať Ukrajina, a tu to padlo. Doposiaľ tá Európska únia nemala záujem sa stretnúť s Ruskom, s Ukrajinou. Prečo sme nerokovali? Ale teraz, keď už horí, naozaj horí na námestiach, tak to už je potom naozaj veľmi zlé a minister, mne sa veľmi páčilo, ako pekne na to odpovedal minister zahraničných vecí Ukrajiny, a on povedal takto: „My sa nebránime Európskej únii, ale ani nebudeme nadbiehať. Ak budeme vstupovať do Európskej únie, ako dôstojný partner.“ Presne o to ide. A prvé, čo bolo po tej streľbe štvrtkovej, ktorá bola na Ukrajine, tak Európska únia aké veľké vyhlásenia, koľko miliárd eur poskytne Ukrajine, 11 mld. eur! To už sme sa vtedy veľmi rýchlo ako ponáhľali. Ukrajinu, Ukrajina má túto skúsenosť. V druhej svetovej vojne neukradli jej územie ako také, ale v druhej svetovej vojne nemecké vojská boli tie, ktoré kradli zem, úrodnú pôdu z Ukrajiny. A boli to celé vlaky, ktoré boli expedované do, do Nemecka. Má túto skúsenosť a tu je takisto, tá Ukrajina má jednak ten potenciál, ktorý je aj ľudský potenciál, a rovnako je to aj to územie. A je tu mocenský zápas a to si treba naozaj uvedomiť. Tu je mocenský zápas Ruska a takisto aj administratívy USA. Jedna aj druhá strana takisto má veľký záujem. V Čiernom mori je čiernomorská flotila, ktorú majú, má ruská strana. No by som sa veľmi čudoval, že by ten Krym len takto ako tá ruská strana pustila. Veľmi by som sa čudoval a to, to, že Rusko takto reaguje, no tak to, je to aj zo strategického hľadiska, to si treba jednoducho priznať, že je to aj tak. Nesúhlasím s takýmito názormi, že Rusko označovať, že je to prebudené impérium. Nesúhlasím s týmto a ja si to neviem ani predstaviť, že by sme bojovali proti Rusom. Naša slovenská armáda, že by sme sa postavili proti Rusom. Na čiu stranu sa tuná postavíme? Neviem si ani predstaviť tú skutočnosť, že by bojovala ukrajinská armáda a ruská armáda proti sebe. Ja budem stále ten, ktorý bude vyzývať ku riešeniu konfliktu formou dialógu, nie zbraňami, ktoré naozaj tuná rinčia, tak ako to kolega Mikloško tuná spomenul – a ja to vnímam – ako takú, takú veľkú hrozbu. Ak, ak to naozaj vybuchne, ako sme my na to pripravení, na tých utečencov, na tých ľudí? Kolegovia, sa vás opýtam a ja som tiež z východného Slovenska, koľkí sme pripravení na to, aby sme prijali možno utečencov do svojich vlastných príbytkov? Naša krajina neni na to pripravená. Dvadsať miesť? To je to je jedno miesto pre dva milióny Ukrajincov? Nie sme na to pripravení, ja si to ani neviem predstaviť, preto by som poprosil, aby sme naozaj hľadali tuná riešenie formou dialógu a aby sme tuná naozaj sa vyvarovali takýchto rôznych vyhlásení, hej, a ktoré by naozaj podnecovali k tomu, aby rinčali zbrane. Ak si myslíme, že nás nejaký dáždnik ochráni, tak to si ja vôbec nemyslím, lebo ten dáždnik nám spadne rovno na našu hlavu, rovno na našu hlavu nám, nám padne. Nebude to ten dáždnik, ktorý by bol, na ktorý by som sa ja spoliehal. Neviem si to ani predstaviť, že by nastal takýto konflikt tuná medzi Ukrajinou a Ruskom a že by sa tuná vojská NATO do toho zamiešali. Neviem si to ani reálne predstaviť a ja túto formu naozaj odmietam. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)