D. Lipšic, podpredseda vlády a minister spravodlivosti SR: (2005-01-19):
Základná filozofia trestného práva, ktoré je akýmsi ultima ratio v prípade protispoločenskej činnosti, je, že by mal Trestný zákon chrániť všetkých tých, ktorí rešpektujú naše právne predpisy, a prísne sankcionovať tých, ktorí ich porušujú. A v týchto dvoch líniách ide aj navrhnutá rekodifikácia trestného práva hmotného. Na jednej strane viac chránime poškodeného, rozširujeme okolnosti vylučujúce protiprávnosť činu, či ide o nutnú obranu alebo oprávnené použitie zbrane vo vlastnom obydlí. A na strane druhej pri najzávažnejšej trestnej činnosti, najmä pri tej, ktorá smeruje proti ľudskému životu a zdraviu, sprísňujeme trestné sankcie. Nový Trestný zákon však prináša aj mnohé nové inštitúty. Prináša aj alternatívne tresty pre tie menej závažné delikty, či ide o trest povinnej práce, trest domáceho väzenia alebo probačný dohľad. Takisto sa snažíme vo všeobecnej časti Trestného zákona užšie formulovať a nachádzať kritériá pre rozhodovanie o výške trestu, pre rozhodovanie o výške trestnej sadzby, aby rozhodovanie o treste v našom súdnictve bolo jednotnejšie, ako je to dosiaľ. Pretože jeden zo základných princípov právneho štátu je princíp predvídateľnosti súdnych rozhodnutí. Nemalo by sa stávať, aby za obdobný delikt – zo stránky skutkovej aj právnej – súdy rôznych regiónov nášho štátu vynášali diametrálne odlišné rozhodnutia čo do výšky trestu. To rozhodne nenapĺňa ambície právneho štátu. Návrh nového Trestného zákona sprísňuje podmienky podmienečného prepustenia, znižuje vekovú hranicu trestnej zodpovednosti z 15 na 14 rokov. Zavádza trestnú zodpovednosť právnických osôb, čo je nový inštitút, ktorý je predmetom veľkej polemiky a práve preto by som sa chcel ešte v úvodnom slove, určite aj po skončení rozpravy, vyjadriť k takým trom zrejme najkontroverznejším bodom spoločnej správy ústavnoprávneho výboru, ale aj celkovej diskusie, ktorá vo výboroch Národnej rady prebehla. Zdá sa, že jedným z najkontroverznejších inštitútov je práve otázka trestnej zodpovednosti právnických osôb. Aj včera bol deň, keď sa niektoré záujmové skupiny zaktivizovali a prišli už aj s novou argumentáciou, že ide o ochranu zamestnancov a minoritných akcionárov. To povedala Republiková únia zamestnávateľov, združujúca mimoriadne veľké obchodné spoločnosti, a Slovenská advokátska komora. Nedávno išiel v televízii film s názvom „Pozri, kto to hovorí“ a zdá sa mi, že snaha negovať trestnú zodpovednosť právnických osôb zo strany našich najväčších korporácií poukazom na ochranu práv zamestnancov, tak táto snaha nevyznieva príliš úprimne. Ale vyjadrím sa meritórne, a to je dôležité, k trestnej zodpovednosti právnických osôb. U nás sa problém vyvodzovania právnej zodpovednosti voči právnickým osobám riešil schvaľovaním množstva administratívnoprávnych aktov, ktoré mali za následok enormný nárast právnej regulácie. Tento vývoj bol príčinou nadmernej ingerencie štátu do spoločnosti, ktorá pretrváva, podľa mojej mienky, v niektorých oblastiach až dodnes. Je pravdou, že v našom trestnom práve dosiaľ bol pojem viny, a teda aj zavinenia, v trestnom práve spojený s morálnym odsúdením jednotlivca. Zdá sa však, že mimoriadne nebezpečné formy protispoločenských aktivít v nedávnej minulosti, ale aj v súčasnosti nás musia viesť k zamysleniu sa nad tým, či naše trestné právo adekvátne postihuje práve tieto formy protispoločenskej činnosti. Ide o hospodárske podvody, zneužívanie rôznych dotácií a subvencií, ale aj aktivity spojené s neoprávneným a škodlivým zásahom do životného prostredia. Vážnym dôvodom na zavedenie trestnej zodpovednosti právnických osôb je často nemožnosť ustáliť vinu konkrétnej fyzickej osobe. Najmä decentralizácia v hospodárskej sfére totiž vedie k tzv. organizovanej nezodpovednosti, t. j. k stavu, ktorý najmä z dôkazných dôvodov má za následok len veľmi ťažko konštruovateľnú zodpovednosť fyzickej osoby. Nedbanlivostné konanie viacerých osôb môže síce viesť k následku predpokladanom v Trestnom zákone, avšak vina jednotlivca v takomto prípade je často minimálna a nie je tiež celkom jednoznačne v príčinnej súvislosti s trestným činom. Navyše postihovanie fyzických osôb podľa trestnoprávnych noriem a právnických osôb podľa administratívnoprávnych noriem spôsobuje aj nerovné postavenie týchto subjektov práva pred zákonom. Vyjadril by som sa v tejto súvislosti aj k diskutovanej otázke, či naozaj sme viazaní našimi medzinárodnými záväzkami zaviesť trestnú zodpovednosť právnických osôb. Európska únia na úrovni Rady ministrov prijala niekoľko právnych aktov, najmä smerníc a rámcových rozhodnutí, ktoré vyžadujú zabezpečenie sankčného postupu určitých konaní, správania aj vo vzťahu k právnickým osobám a vyžadujú aj, aby právnické osoby boli sankcionované určitými druhmi trestov. Spomeniem na účely ilustrácie Druhý protokol k Európskej zmluve o ochrane finančných záujmov a spomeniem katalóg v čl. 4 ods. 1 tohto dohovoru odporučených sankcií pre právnické osoby: zbavenie nároku na verejnú dávku a subvenciu, dočasné alebo trvalé vylúčenie z komerčných aktivít, súdny dohľad a likvidáciu právnickej osoby. Neviem si predstaviť, že by tieto formy sankcií mali byť zakotvené v inom právnom odvetví, ako je trestné právo. Musím povedať, že pri aproximácii nášho právneho poriadku s právom Európskych spoločenstiev v oblasti trestného práva jediná otázka, ktorá nebola vyriešená ku dňu vstupu, bolo práve zavedenie trestnej zodpovednosti právnických osôb. Musím povedať, že je to aj trend v iných krajinách, len veľmi telegraficky niektoré z nich spomeniem. V 80. rokoch zaviedli trestnú zodpovednosť právnických osôb Švédsko, Dánsko a Nórsko. Holandsko v roku 1976, Portugalsko v roku 1982, Francúzsko v roku 1994, Fínsko v roku 1995, Belgicko v roku 1999. Mal som možnosť čítať, že ide o inštitút angloamerického práva, z tých krajín, ktoré som prečítal, si myslím, že je zrejmé, že to tak celkom nie je, lebo všetky tieto krajiny sa nachádzajú z druhej strany Lamanšského prielivu. V našej odbornej literatúre bolo publikované relatívne veľké množstvo článkov k otázke trestnej zodpovednosti právnických osôb. Mám ich tu aj pripravené na účely ďalšej rozpravy. Do druhého čítania v parlamente však nebol publikovaný žiaden článok, ktorý by bol proti zavedeniu trestnej zodpovednosti právnických osôb. Čiže v tomto si myslím, že aj relevantná teória sa kloní k zavedeniu trestnej zodpovednosti právnických osôb. Poviem to trošku nadnesene, boli sme možno zvyknutí, že nakoniec postih v tej právnickej osobe zostal na tom vrátnikovi, no bolo by teraz asi záhodno uvažovať, že by ten postih mal ísť aj o niečo ďalej. Čiže to je jeden kontroverzný bod návrhu trestnej rekodifikácie. Samozrejme, že je možné diskutovať – a ja verím, že tá diskusia prebehne aj dnes v rozprave –, či nie je rozumné limitovať trestnú zodpovednosť právnických osôb určitými kategóriami trestných činov, najmä kategóriami trestných činov ekonomických a ekologických. Asi by to nemali byť výlučné kategórie, ale predpokladám, že o tom diskusia bude a ja sa jej v žiadnom prípade nechcem a ani, samozrejme, nemôžem vyhnúť. Čiže to je prvý problém. Druhý problém, ktorý nastal, o ktorom bola diskusia, bola otázka, či v prípade, ak je niekto právoplatne odsúdený pre trestný čin spojený s korupciou, organizovaným zločinom alebo drogovými deliktmi, či by v takom prípade mal obligatórne nasledovať trest prepadnutia majetku. Ja si myslím, že áno. Totižto ide práve o tie formy trestnej činnosti, ktoré sa udržiavajú pri živote relatívne značným finančným potenciálom – organizovaný zločin, ale aj drogové delikty a, samozrejme, aj korupcia. Ak štát nebude mať možnosť a prostriedok zasiahnuť efektívne voči tomuto finančnému potenciálu organizovaného zločinu, tak boj proti organizovanému zločinu bude oveľa menej efektívny. Už dávno pred našou rekodifikáciou prišli mnohí aj na to, že ani boj proti terorizmu nebude úspešný, pokiaľ sa nezastavia finančné toky, ktoré terorizmus podporujú. A to je rovnaké aj pri organizovanom zločine. Tretí problém, ktorý, priznám sa, mi nie je celkom zrozumiteľný a teším sa na diskusiu v rámci rozpravy, je úvaha o vypustení trestnosti založenia a zosnovania zločineckej skupiny. Bolo by asi nosením dreva do lesa spomínať naše medzinárodné záväzky, ktoré nás viažu sankcionovať takýto typ konania. Je pravdou aj to, že je to v platnom Trestnom zákone, ale len niekoľko rokov. Bolo poukazované zo strany oponentov tohto ustanovenia, že ide o ustanovenie, ktoré je zneužívané. No, zneužívané môže byť v okamihu, keď príde k situácii, že takto stíhané osoby pre tento delikt sú následne oslobodené spod obžaloby alebo je voči nim trestné stíhanie zastavené. O takom prípade osobne neviem a neviem už vôbec o tom, že by to bolo nejako paušálne. To znamená, samozrejme, že ide o prípady trestnej činnosti, ktorá je komplikovaná a tým sa aj komplikovane dokazuje, ale myslím si, že vypustiť trestnosť takéhoto konania z nášho Trestného zákona by bol krok nesprávnym smerom. Teraz to znovu trochu preženiem, ale keby na Slovensko po schválení tejto zmeny prišiel Usáma bin Ládin a založil by si tu bunku al-Káidy, tak by asi mohol celkom spokojne korzovať popri brehu Dunaja. A to, samozrejme, asi nie je zámer nikoho z nás a ja verím, že aj pri rozhodovaní o tejto skutkovej podstate prišlo k určitej forme nedorozumenia. To sa mi zdá, že sú také tri základné problémy, ktoré sú diskutované, určite ich bude ešte viac, určite bude otvorená otázka verbálnych deliktov, a priznám sa, teším sa na diskusiu o ústavnosti obmedzenia slobody prejavu cez trestné právo, ale k tomu sa potom vyjadrím po skončení rozpravy. Dovoľte mi, pán predseda, na záver môjho vystúpenia vyjadriť len nesúhlas a potom aj požiadať Národnú radu na februárovej schôdzi hlasovať osobitne o týchto pozmeňujúcich návrhoch uvedených v týchto bodoch spoločnej správy. Ide o body 1, 22, 29, 34, 48, 49, 50, 51, 60, 61, 67, 143, 146, 190, 203, 229 a 234. O týchto bodoch by som potom požiadal hlasovať osobitne. A takisto asi aj o bode 24 je potrebné hlasovať osobitne. Pričom pri trestnej zodpovednosti právnických osôb, ak sa neschváli bod 48, potom je potrebné schváliť body 49, 50 a 51 spoločnej správy, aby Trestný zákon bol vnútorne koherentný a nebol rozporný. A ak sa schváli bod 22, nie je možné zároveň schváliť bod 24, znovu by tam došlo k rozporu v rámci Trestného zákona, o čom určite bude informovať aj pán spravodajca. Takže chcel by som sa poďakovať nielen rekodifikačnej komisii, ale aj poslancom za diskusiu v jednotlivých výboroch, najmä v ústavnoprávnom výbore. A ja verím, že to niekoľkoročné úsilie, ktoré vytvorilo návrhy moderných trestných kódexov nakoniec uspeje v Národnej rade, pretože by bola veľká škoda, keby toľko ľudského umu a úsilia vyšlo nazmar. Takže ukončím to týmto citovým vydieraním ctenej snemovne a ďakujem za pozornosť.