T. Galbavý, poslanec: (2007-03-27):
Vážené kolegyne, kolegovia, pán minister nám predniesol dokument, aký by sme pred niekoľkými rokmi pravdepodobne vzali bez veľkých problémov na vedomie. V minulých rokoch totiž opozícia aj koalícia v podstate sa zhodovali v základných cieľoch, aké chce Slovensko na poli zahraničnej politiky dosiahnuť, teda na členstve v OECD, Európskej únii, NATO. Chceli sme zachovať dobré vzťahy so susednými štátmi, osobitne s Českou republikou, s ktorou nás viaže história, ale aj osobné, rodinné väzby. V tomto všetkom panovala medzi nami viac-menej zhoda. To oceňovali aj naši partneri v medzinárodných organizáciách, pre ktorých sme boli vypočítateľní, ba dokonca považovaní za spoľahlivých partnerov. Vážený pán minister, ctené kolegyne, kolegovia, aj materiál, o ktorom máme rokovať, sa hlási k tomu, že naša zahraničná politika bude pokračovať v ceste, na ktorú sme nastúpili po roku 1989 a najmä po roku 1998. Budem citovať: „Základným východiskom zahraničnej politiky Slovenskej republiky preto je kontinuálne uskutočňovanie politiky hodnotovo ukotvenej v euro-atlantickom priestore a dôsledne presadzujúcej národne a štátne záujmy Slovenskej republiky.“ Dokument pokračuje konštatovaním, že „členstvo Slovenskej republiky v EÚ a NATO posilnilo postavenie Slovenska na medzinárodnej scéne. Zároveň aj Slovensko prispieva k vnútornej súdržnosti oboch organizácií a k zvýšeniu činnosti a účinnosti ich pôsobenia. Aktívne sa zúčastňujeme na diskusii o budúcom smerovaní EÚ, o jej priblížení k občanom a o novej konfigurácii rozhodovacích mechanizmov.“ S tým všetkým možno súhlasiť. Podobne možno súhlasiť s tým, že hlavným garantom európskej bezpečnosti je NATO. Čo určuje jeden z hlavných smerov zahraničnej politiky Slovenskej republiky, ako sa uvádza v dokumente. Slovensko sa preto chce angažovať nielen v procese transformácie NATO, teda v jeho zmenách do vnútra, ale podporuje aj politiku otvorenosti NATO voči ďalším záujemcom o členstvo. Tu ide predovšetkým o krajiny západného Balkánu, teda oblasti, ktorú dokument považuje za veľmi významnú z hľadiska Slovenska. Taktiež so všetkým týmto možno, samozrejme, súhlasiť. Rovnako ako so zámerom angažovať sa v oblasti ochrany ľudských práv a slobôd a dokonca aj s tým posilňovaním ekonomického rozmeru politiky. Vážené dámy a páni, tu vidím ale iný problém. Problém však nie je to, čo je napísané v dokumente, o ktorom teraz rokujeme, problémom je skutočnosť, že kroky vlády aj niektorých jej členov sa s deklarovanými zámermi akosi rozchádzajú. Inak povedané, koncepcia zámeru zahraničnej politiky na rok 2007 je lepšia na papieri, ako je v skutočnosti. Vážené kolegyne, kolegovia, ak deklarujeme, že našou zahraničnou prioritou je udržiavanie transatlantických väzieb, teda členstvo v EÚ a NATO, tak by sa dalo čakať, že prvé cesty predsedu vlády povedú na Západ – do Berlína, Londýna, ak už nie do Washingtonu. Tu musím konštatovať, že náš predseda vlády sa síce vybral na Západ, ale skončil už na kubánskom veľvyslanectve na recepcii venovanej víťazstvu socialistickej revolúcie. Mimochodom tej revolúcie (potlesk), ktorá nastolila režim potláčajúci ľudské a občianske práva, o ktorých sa mimochodom môžeme dočítať aj v tomto dokumente a ktorý je mimochodom našou prioritou. Tak ako je to s tými prioritami, pán minister? Len ako perličku v tejto súvislosti uvádzam, že čo sa ľudských práv týka, „uvedenú oblasť svojej zahraničnej politiky bude Slovenská republika naďalej presadzovať aj v spolupráci s mimovládnym sektorom“. To je citát z dokumentu. S akými mimovládnymi organizáciami to chcete presadzovať? Veď podľa vami presadeného zákona budú od budúceho roka všetky tzv. politické mimovládne organizácie vylúčené z možnosti prijímať 2 % z daní občanov. Teda hrozí im zánik. To nie je žart, ale smutná skutočnosť. Podľa predloženého materiálu je pre nás mimoriadne významná oblasť západného Balkánu. Tu sme urobili problémy rovno na dvoch frontoch. Prvý vedie do Sofie cez Tripolis, pretože je omyl si myslieť, že kauza bulharských sestričiek je zažehnaná. Pán predseda Fico síce, a to má pravdu, nepovedal natvrdo, že sú páchateľkami, teda že nakazili niekoľko 100 líbyjských detí vírusom HIV, napriek tomu však dal jasne najavo, ako si treba vysvetľovať jeho slová o tom, že treba zohľadňovať nielen páchateľov, ale aj obete, tak jasne, že to okomentoval aj jeho líbyjský partner ministerský predseda Bagdádí Alí Mahmúdí, citujem: „Sme radi, že Slovensko uznáva líbyjské súdnictvo,“ povedal. Nepochybne to myslel úprimne. Jeho krajina sa pri akomkoľvek spochybňovaní rozsudku smrti nad bulharskými sestričkami a palestínskym lekárom pri akomkoľvek vyjednávaní o ich prepustení, pri debatách o cene, ktorú za to bude požadovať, bude môcť oprieť o názor odborníka na trestné právo, ktorým pán premiér bezpochyby je. Alebo inak. Pán premiér narušil jednotný postoj Európskej únie, krajín Európskej únie, ktoré bránia bulharské sestričky a palestínskeho lekára, krajín, ktoré označujú rozsudok za nespravodlivý až politicky motivovaný. Ako som už povedal, myslieť si, že to ostane zabudnuté, je veľký omyl. Na také niečo sa nezabúda. Druhým, ešte vážnejším problémom je Kosovo. Jednoducho výroky pána ministra zahraničných vecí na výbore pre európske záležitosti o informáciách z dôverných rozhovorov s kolegom o nezvratnom smerovaní Kosova k nezávislosti a podobne boli mimoriadne nešťastné. Rovnako nešťastné bolo následné hlasovanie, o ktorom viacerým poslancom nebolo jasné, čo vlastne odhlasovali. A nešťastné je aj to, do čoho všetko vyústilo. Do potreby prijať parlamentnú deklaráciu, ktorá by tento prešľap aspoň čiastočne zahladila. Pretože naozaj neslobodno zabúdať na naše historické vzťahy so Srbskom a skutočnosť, že vytvorenie samotného Kosova by bolo precedensom. Zároveň ale nesmieme zabudnúť ani na skutočnosť, že proti kosovským Albáncom sa postupovalo často neľudsky. Treba preto hľadať také riešenie, ktoré bude prijateľné aj pre Srbsko, aj pre Kosovčanov. Vrátim sa ešte k tomu posilňovaniu ekonomického rozmeru politiky. Proti tomu v podstate nemám námietky. Politika je aj niekedy hlavne o peniazoch, o obchodných vzťahoch. Mám len prosbu, aby sa v tomto záujme konalo obozretne a s ohľadom na isté naše priority. Tu opäť hovorím o tej návšteve Líbye. Pretože ohrozenie života bulharských sestričiek a palestínskeho lekára výmenou za zákazku na opravu a modernizáciu líbyjských albatrosov, ktorá ešte nie je vôbec istá, nepovažujem za dobrý obchod, ale za medzinárodnú blamáž. Zároveň musím konštatovať, že riadnu dieru do deklarovaného úmyslu posilniť ekonomický rozmer diplomacie vysekol aj pán minister hospodárstva Jahnátek. Je nehorázne otvorene pripúšťať, že pri zahraničných obchodoch si vie predstaviť aj netradičné formy, ergo úplatky. A na tom nič nemení, že podmienkou je, aby si tie štátne firmy dokázali nejako zaevidovať. Teraz síce pán minister tvrdí, že on nemyslel úplatky, ale provízie, lenže, kto počul originál rozhovoru, vie, o čom bola reč. Ak pán minister hovoril o úplatkoch a myslel provízie, tak by mal odstúpiť pre nedostatok vedomostí, tobôž ak tvrdí, že je dlhoročný manažér a vie, ako to v podnikaní chodí. Lenže pán minister nie je sám. Bráni ho lojálne celá jeho strana vrátane predsedu. Tu počujeme, že nemyslel, čo povedal, tam zasa, že on len pomenoval stav, aký je. Aký je vlastne sumár? Nuž ten, že konečne vieme, prečo táto vláda nepotrebovala prijať žiadny plán boja s korupciou. Ona ho totiž už realizuje tým, že korupciu legalizuje. Stačí mať peniaze na úplatky, pardon, netradičné formy obchodovania šikovne zaevidované a je po probléme. Dokonca aj pán premiér bude mať pokoj od nepríjemných otázok týkajúcich sa finančného zabezpečenia jeho rodiny na 15 generácií dopredu. Tie firmy, ktoré mu to údajne ponúkali, to určite mali dobre ošetrené. Ostáva len jeden problém, ako toto všetko vysvetlíme našim partnerom v EÚ a NATO, tam sa totiž korupcia nenosí, práve naopak, postihuje. Dovolím si ešte jeden citát z dokumentu, o ktorom rokujeme: „Slovenská republika je po necelých troch rokoch svojho pôsobenia v EÚ a NATO vnímaná ako spoľahlivý a dôveryhodný spojenec NATO a prosperujúca členská krajina EÚ, ktorá plní svoje záväzky vo vzťahu k svojim spojencom, partnerom a medzinárodným organizáciám.“ Bol by som veľmi rád, pán minister, keby sme túto vetu mohli po úprave počtu rokov s pokojným svedomím prečítať o rok či o dva. Z mojej strany je to všetko. Ďakujem pekne. (Potlesk.)