V. Veteška, podpredseda NR SR: (2004-05-25):
návrhu skupiny poslancov Národnej rady Slovenskej republiky na vydanie ústavného zákona o ochrane verejného záujmu pri výkone funkcií verejných funkcionárov (tlač 547). Návrh ústavného zákona ste dostali pred prvým čítaním ako tlač č. 547 a spoločnú správu výborov máte ako tlač č. 547a. Slovo má pán poslanec Jirko Malchárek. Prosím, uveďte návrh zákona a tento odôvodnite. J. Malchárek, poslanec: Ďakujem, pán predsedajúci. Vážené dámy poslankyne, páni poslanci, v mene skupiny poslancov, v mene mojom, v mene pána poslanca Miššíka, Kötelesa, Minárika, Dušana Jarjabka, Ondrejka a Drgonca, ktorí, predpokladám, že reprezentujú aj názory väčšiny svojich poslaneckých klubov, a myslím si, že aj v mene ostatných poslancov môžem povedať, že je najvyšší čas, aby sme skúsili nájsť vhodný kompromis na prijatie ústavného zákona, ktorý bude riešiť ochranu verejného záujmu pri výkone funkcií verejných funkcionárov. Účelom toho predloženého návrhu zákona je ustanoviť nezlučiteľnosť funkcie verejného funkcionára s výkonom iných funkcií, zamestnaní alebo činností, ako to definuje návrh. Stanovuje však aj povinnosti a obmedzenia pre verejného funkcionára tak, aby sa zamedzilo vzniku rozporu osobného záujmu verejného funkcionára s verejným záujmom pri výkone jeho funkcie. Navrhovaný zákon stanovuje aj zodpovednosť verejného funkcionára za nesplnenie alebo porušenie povinností a obmedzení vyplývajúcich z tohto návrhu a tiež sankcie za nesplnenie týchto povinností. Pred tým, ako skúsim porovnať pôvodný návrh ústavného zákona, ktorý bol z dielne vlády a ministerstva spravodlivosti, s touto predlohou, ktorá vzišla v podstate z konzultácií zo skupiny poslancov a z konzultácií za prítomnosti a aktívnej spolupráce pána ministra spravodlivosti, chcem len povedať, že so závermi gestorského výboru sa plne stotožňujem, a aj s bodmi, ktoré si osvojil gestorský výbor v rámci spoločnej správy, aj legislatívnotechnické pripomienky, ktoré predložila Národná rada Slovenskej republiky. Návrh ústavného zákona o ochrane verejného záujmu pri výkone funkcií verejných funkcionárov síce vychádza z pôvodného vládneho návrhu, ako už som poznamenal, zhruba spred roka. Prináša však niektoré významné zmeny. Oproti pôvodnému vládnemu návrhu prináša podstatné rozšírenie osobnej pôsobnosti v čl. 2 ods. 1, rozširuje pôsobnosť tohto zákona o ďalších 10 skupín verejných funkcionárov, a to členov štatutárneho orgánu verejnoprávnej televízie a verejnoprávneho rozhlasu, štatutárneho orgánu alebo členov štatutárneho orgánu Sociálnej poisťovne a Všeobecnej zdravotnej poisťovne, generálneho riaditeľa Tlačovej agentúry Slovenskej republiky, člena Rady pre vysielanie a retransmisiu a riaditeľa jej kancelárie, členov regulačnej rady, predsedu Telekomunikačného úradu Slovenskej republiky, predsedu Poštového úradu, zástupcov štátu štatutárnych orgánov obchodných spoločností so stopercentnou majetkovou účasťou štátu, riaditeľa štátneho podniku a členov dozornej rady štátneho podniku, ktorých do funkcie ustanovuje štát, a členov Rady Slovenskej televízie a členov Rady Slovenského rozhlasu. Súčasne ponecháva v pôsobnosti tohto zákona územnú samosprávu, okrem poslancov obecných zastupiteľstiev. Z hľadiska deklarácie majetkových pomerov prináša tento návrh kompromisné riešenie oproti vládnemu návrhu zákona, ktoré je v tom, že stanovuje povinnosť verejného funkcionára deklarovať nielen svoje majetkové pomery, ale majetkové pomery manžela, manželky a svojich neplnoletých detí, s ktorými žijú v spoločnej domácnosti. Podstatný rozdiel je v určení orgánu, ktorému sa podávajú tieto oznámenia vo vzťahu k predstaviteľom územnej samosprávy. Podľa pôvodného vládneho návrhu zákona to mal byť jednej poslanec zastupiteľstva a to či už obecného, alebo zastupiteľstva VÚC. Tým by však vznikla situácia, že v rukách tohto poslanca by sa sústredilo veľké množstvo osobných informácií o ostatných poslancoch a o starostovi a ich manželoch a deťoch, alebo manželkách. Tým by vznikla možnosť tieto informácie zneužiť, napríklad v nekorektnom politickom súboji. Predložený návrh ústavného zákona tento nedostatok odstraňuje tým, že vytvára v zastupiteľstvách komisie. Členom tejto komisie môže byť iba poslanec obecného zastupiteľstva alebo zastupiteľstva vyššieho územného celku. Ak sú v zastupiteľstve zástupcovia politických strán a politických hnutí alebo nezávislí poslanci, je komisia zložená z jedného zástupcu každej politickej strany alebo politického hnutia a jedného zástupcu nezávislých poslancov. Komisia musí mať aspoň 3 členov. Ak tento počet nebude dosiahnutý týmto spôsobom, doplní sa počet členov komisie o zástupcu politickej strany alebo politického hnutia s najvyšším počtom poslancov. Tým sa zabezpečí pomerné zastúpenie poslancov zastupiteľstva v tejto komisii, obdobne ako je to v prípade pomerného zloženia Výboru Národnej rady pre nezlučiteľnosť funkcií štátnych funkcionárov. Predložený návrh zákona v plnej miere ponecháva sankčný mechanizmus vrátane straty mandátu. Zmeny však prináša v určovaní pokuty len ako násobku platu verejného funkcionára. Pôvodný vládny návrh ustanovoval aj minimálne sadzby, a to 50 000 slovenských korún a ich násobky, čo však znamenalo, že tento zákon predpokladal, že priemerný plat verejného funkcionára je 50 000 slovenských korún. V skutočnosti to však tak nie je a platy predstaviteľov najmä územnej samosprávy, starostov malých miest a obcí sú podstatne nižšie. Posledným podstatným rozdielom je stanovenie kvór. Pôvodný vládny návrh zákona vyžadoval na uloženie sankcie len jednu tretinu prítomných členov výboru pre nezlučiteľnosť. Poslanecký návrh toto kvórum zvyšuje na tri pätiny prítomných, teda nie všetkých členov výboru. Takáto úprava má svoje opodstatnenie. Demokracia v modernom chápaní nie je iba vláda väčšiny, ale aj ochrana menšiny pred svojvôľou väčšiny. Ak by na rozhodnutie výboru, napríklad o uložení pokuty postačovala jedna tretina, ale aj polovica, znamenalo by to, že menšina opozície by mohla byť neustále politicky sankcionovaná väčšinou, ktorá by mohla zákon zneužívať. Ak sa však stanoví kvórum troch pätín zabezpečiť to, že menšina, čiže v tomto prípade opozícia bude chránená pred zneužívaním tohto zákona zo strany väčšiny. Ak by nastal flagrantný prípad porušenia zákona, dá sa predpokladať, ako aj vyplýva z doterajšej parlamentnej praxe, že dosiahnutie aj takejto trojpätinovej väčšiny by nebolo problémom. Súčasná platná úprava nerieši ani rozsah, ani sankcie, ani sa netýka všetkých, ktorých by sa týkať tento zákon, ústavný, mal podľa tohto zákona. Vzhľadom na tento stav je veľmi nešťastné, ak by sme do tohto zákona sa snažili implementovať zásadnú zmenu riešenia v oblasti straty mandátu cez najvyšší súd. Myslím si, že by to ohrozilo prijatie tohto zákona. V každom prípade sme boli naklonení každým zmenám v priebehu druhého čítania vo výboroch. Myslím si, že viacero zmien sme si aj osvojili. Nemôžem súhlasiť so stanoviskom vlády. Samozrejme, v tom globálnom stanovisku je súhlasné stanovisko, z ktorého sa teším za predkladateľov, ale so zmenami, ktoré vlastne posúvajú celú tú prácu tej komisie, predovšetkým poslancov Národnej rady, úplne na začiatok vlastne práce tejto komisie, kde boli ešte tie ustanovenia, o ktorých som hovoril. Preto prosím o naozaj konštruktívny prístup k hlasovaniu a k posudzovaniu v druhom čítaní tohto ústavného zákona a verím, že Národná rada je schopná a prijme takýto ústavný návrh zákona. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)