V. Soboňa, poslanec: (2004-09-21):
Tu predrečníci hovorili o tom, že niekto nie je Mikuláš, a, pochopiteľne, nikto nemá v rukách čarovný prútik, aby vytvoril z jedného systému, ktorý je evidentne podfinancovaný, a o tom netreba polemizovať, lebo tu všetci kolegovia predtým, pán poslanec Paška opakovane vysvetľuje, že peňazí je, akokoľvek to zoberieme, málo a poukazujú na to rôzne tabuľky a prepočty, ktoré robia európske inštitúcie, nie, my ich nemusíme robiť, a vykazujú priemerne množstvo peňazí, koľko sa dostane v zdravotnej starostlivosti na jednu hlavu v štáte. A môžeme používať aj ďalšie percento HDP, aj keď sú k tomu výhrady, ale tieto parametre všetky máme a všetky poukazujú na to, že v slovenskom zdravotníctve je málo financií. Nehovorím o ostatných súvislostiach a teraz príde zostava zákonov, ktoré zrazu nielenže - podľa toho čo tvrdia a médiách pán minister opakovane vystupoval -, že zvýšia kvalitu zdravotníckej starostlivosti, sociálnu spravodlivosť, dostupnosť, ony ešte začnú produkovať aj zisk. Tak musíte uznať, že z logického hľadiska z čistého sedliackeho rozumu je to nemožné, je to ekonomický nezmysel. Samozrejme, budem sa tým presne zaoberať, číslami, len moje vystúpenia sú rozdelené na jednotlivé zákony, trochu sme to zamotali, pretože ste zmenili aj poradie, takže príde všetko na rad, budú predložené čísla, ktoré dokážu, že je to nemožné, alebo lepšie povedané, je to možné, ale len vtedy, ak sú splnené isté podmienky. Niekto totižto tie peniaze musí dať. A keď pán spravodajca prehlásil, že významný ekonomický ukazovateľ alebo že zlepšuje sa ekonomická situácia, zdravotníctvo je ten ukazovateľ, že sa znižuje deficit, vnútorná negatívna bilancia systému, to je obrovský omyl, on sa totižto vôbec neznižuje, on je len niečím vykompenzovaný a je vykompenzovaný tým, čo táto vláda všeobecne používa pri všetkých reformách, že vyžmýkať z vrecku občana všetko, čo je vyžmýkateľné. Takže toto je práve spoluúčasť pacienta, ktorý ten deficit zmierňuje, to je nie skutočné odstránenie vnútorného negatívneho deficitu systémovými zásahmi, vonkoncom nie. Vrátim sa k uvedenému zákonu. V modernom systéme o zdravotných poisťovniach a dohľade nad zdravotníckou starostlivosťou, v modernom systéme zdravotníctva, ktorého financovanie je riešené verejným poistením, musí bezpodmienečne platiť rovnovážny stav medzi poistencom, poskytovateľom a poisťovňou. Financovanie a odmeňovanie v takomto systéme musí byť na základe vykalkulovaných výkonov. V takomto prípade poistenec odvádza zákonné poistenie do poisťovne, ktorá jeho prostriedky spravuje, ako som to nedávno spomenul, podobne ako prostriedky odvedené zamestnávateľom a štátom. Treba si však znovu pripomenúť, že všetky prostriedky vyprodukuje poistenec počas svojho produktívneho veku. Ak potrebuje zdravotnú starostlivosť, navštívi poskytovateľa, to znamená lekára, tento mu vykoná potrebné diagnostické úkony a nasadí potrebnú liečbu. Výkony poskytovateľ vyúčtuje poisťovni a táto ich poskytovateľovi uhradí. Pochopiteľne, poisťovňa musí pracovať s účinným kontrolným systémom na odhalenie rôznych neodôvodnených výkonov. Zároveň poisťovňa oznamuje poistencovi účet za vykonané výkony. V takomto systéme má zdravotník i pacient kľúčové, ale rovnocenné postavenie, lebo sa navzájom potrebujú. Môžu sa rozvinúť trhové mechanizmy pri rešpektovaní skutočnosti, že zdravie nie je trhová hodnota. Aby sme pochopili celý reťazec, ktoré rozohrá uvedená šestica zákonov, musíme sa na tieto zákony pozerať z nadhľadu a musíme zistiť základné prepojenie medzi jednotlivými zákonmi, o ktorom ešte budeme veľa hovoriť, doteraz sme o tom veľa hovorili a ak získate nadhľad, obnaží sa základný problém a získate prehľad, o čo ide. Ide v skutočnosti o vytvorenie prísne centrálne regulovaného systému, ktorý je zameraný na tvorby zisku a koncentráciu majetku zdravotníctva v prospech úzkeho zoskupenia ľudí. Vnútorné väzby systému zaručujú absolútny dohľad a nezávislosť. Konečný, cieľový stav je s použitím verejných prostriedkov celý systém vyregulovať, aby bol zaujímavý pre vstup investorov. Postavenie zdravotníkov je v tomto prípade nezaujímavé, ako som už predtým povedal, budúcnosť im zaručuje pozíciu vazalov. Poistenec je prvotný investor, ktorého prostriedky sa v rozpore so všetkými zákonmi a civilizovanými mravmi použijú na reštrukturalizáciu systému a zdravotný stav poistencov občanov, detí a starcov nikoho nebude zaujímať. Tieto skutočnosti sa potvrdzujú vo všetkých prepojeniach jednotlivých zákonov vrátane činnosti úradu, ku ktorému sa dostanem neskôr a hlavne v oblasti toho, čo úrad má vykonávať, a to je dozor nad zdravotníckou starostlivosťou. To uvediem, v čom je problém. Kľúčové postavenie tejto osi v tomto centrálne regulovanom systéme majú zdravotné poisťovne. Tieto zákony nariaďujú presne termínovanú transformáciu verejných zdravotných poisťovní na akciové spoločnosti, ktoré po celú dobu svojej činnosti musia vykazovať platobnú schopnosť. Znovu sa vrátim k spoločnej správe, že mňa nezaujíma, že sa teraz rozhodlo, že budú štátne akciovky, niektoré poisťovne preto, lebo viem, že stačí jedno ľahké zasadnutie vlády pri ľahkom občerstvení, a celý systém je okamžite zmenený do pôvodného stavu. To, myslím si, že nikto nemôže poprieť. Nemusí nič urobiť, vláda nariadi, bude predávať akcie a je po štátnej akciovke. Skrátka, na to sa systém nájde, to nie je problém. Aj transformácia zdravotnej poisťovne, doterajšej, na akciovú spoločnosť je možná len vtedy, ak je vlastné imanie doterajšej poisťovne dostatočne vysoké. Zdravotná poisťovňa, ktorá vykonáva verejné zdravotné poistenie a vlastne má spravovať peniaze platiteľov poistného, teda nie je ich vlastníkom, sa stáva akciovou spoločnosťou, ktorá sa bude riadiť obchodným zákonníkom. Verejnoprávna inštitúcia pracujúca na princípe solidarity a neziskovosti sa stane inštitúciou, ktorá bude vytvárať a rozdeľovať zisk, a to bezpodmienečne musí takto konať, pretože inak stratí povolenie na výkon zdravotného poistenia. Povolenie na výkon verejného zdravotného poistenia udeľuje úrad. Myslím si, že je to riešenie, porovnateľne nenájdeme v okolitej Európe. Ale ak sa pozrieme na ekonomické pozadie takejto transformácie, vidíme - a vychádzame z toho, že vidíme, aké majú zdravotné poisťovne v súčasnosti problémy. Vieme, že Všeobecná zdravotná poisťovňa raz bola nútená si zobrať od akciovej spoločnosti Veriteľ úver. Vieme, že sú niektoré poisťovne, ktoré neodvádzajú peniaze do prerozdeľovacieho mechanizmu, aby mohli ako-tak uhrádzať svoje záväzky. A tieto a verejné vystúpenia predkladateľov, autorov zákona, nás presvedčujú, že táto transformácia na akciové spoločnosti všetko vyrieši dokonca bez toho, aby do systému došlo viac zdrojov, lebo tieto zdroje nikde nie sú uvedené. Takáto skutočnosť nie je, pochopiteľne, možná. Teda sa pýtame, ako je možné, aby sa takéto spoločnosti stali ziskovými. Ak nepredpokladáme podstatne vyšší príjem z poistného, čo je nereálne, pretože by sme to v zákone museli schváliť a zvýšiť zaťaženie, odvodové, tak ostáva len jedna možnosť. Musia sa podstatne znížiť výdavky poisťovne. Jednoducho povedané, musia sa znížiť výdavky na zdravotnú starostlivosť. A práve túto cestu, znížením výdavkov na zdravotnú starostlivosť, zákony riešia. Nielen to, tu je ešte aj ďalší mechanizmus a to je otázka spoluúčasti pacienta, kde pán minister opakovane tvrdil, že už nebude vyššia, nuž nie je to pravda, lebo vyššia bude a práve spoluúčasť pacienta je ten mechanizmus, ktorý pôsobí zázračným spôsobom na zdroje v zdravotníctve, pretože nielen znižuje výdavky na zdravotnú starostlivosť, pretože si to pacient ide uhrádzať za svoje vlastné peniaze, ale ona ešte aj zvyšuje príjem. To je málo takých mechanizmov, ktoré by pôsobili takýmto kombinovaným spôsobom, že nielenže znižujú výdavky, ale zvyšujú príjem. Takže je to vlastne v súčasnosti páka, ktorou akciovky, transformované zdravotné poisťovne, musia veľmi vážne počítať. Tu je aj jasné, prečo je dobré a aké bolo užitočné a výhodné zrušiť minimálnu cenu a stanovila sa cena maximálna. Ďalšou výhodou pre poisťovňu je skutočnosť, že na základe predkladaných zákonov môže sama vykonávať zdravotnú starostlivosť. Nielen to, môže sa zaoberať aj inými činnosťami a môže vykonávať individuálne aj nemocenské poistenie, čo je, samozrejme, veľmi otázne, pretože je uvedené síce v zákone, že môže vykonávať nemocenské poistenie, chýba tam len jedno - akým spôsobom. Z povedaného je jasné, že celý rad zdravotníckych zariadení zanikne, a preto zákony pamätajú na takzvanú verejnú minimálnu sieť. A tu je ďalšia páka na to, aby sa znížili výdavky do zdravotníctva. Túto verejnú minimálnu sieť stanoví ministerstvo zdravotníctva a vieme o nej len toľko, že nesmie byť jej rozsah nižší, ako je verejná sieť. Ak sa stane nižším, to znamená, že v sieti bude menej zariadení, tak ministerstvo so samosprávnym krajom do 90 dní musí určiť ďalších poskytovateľov. Ale vonkoncom to nehovorí, že je to dostatočná sieť. A ako sa bude táto sieť správať, ako bude narastať alebo sa znižovať, to určia záujmy tých, ktorí budú poberať zisky z inštitúcií, ktoré sú, tak si to tento zákon vytvorí. Ak nebude dostatočný zisk, pôjdu dole, do útlmu, ak bude, tak možno, že niekomu dovolia a rozšíria túto sieť. Pretože v zákone o poskytovateľoch je priamo aj napísané, že síce ministerstvo zdravotníctva zabezpečí efektívnu, dostupnú, plynulú, sústavnú a odbornú starostlivosť s prihliadnutím na geografické, zdravotný stav obyvateľstva, ale posledný bod v tomto výpočte je dostupné finančné zdroje. A to je veľmi vážny argument. Nie sú dostupné finančné zdroje, preto musí stačiť takáto minimálna verejná sieť. A z toho hrozí, pochopiteľne, že tá verejná sieť bude skutočne minimálna. Ako som už povedal, druhou možnosťou, veľmi výhodnou, je zvyšovať spoluúčasť pacienta pri hradení nákladov na zdravotnú starostlivosť, prípadne rozširovať diagnózy, za ktoré bude platiť len pacient sám. Táto mimoriadne účinná forma okrem dvojitého efektu vytvárania zisku nemá v skutočnosti žiadne hranice, ak zasa len prihliadneme na dostupné finančné zdroje. Ak ani takéto opatrenia nepostačia na pokrytie dividend a návratnosti investícií, ktoré nikdy nikto okrem poistencov do poisťovne nevloží, tak má poisťovňa ešte jednu mimoriadne účinnú možnosť, bude vytvárať zoznamy čakajúcich na poskytnutie zdravotnej starostlivosti podľa jednotlivých diagnóz. Systém, ktorý dôverne poznáme zo socializmu, aby sa tvorili zoznamy, však kedysi sa vytvárali zoznamy čakateľov na autá. Vieme, čo sa s týmito poradovníkmi robilo, vieme, že sa kupčilo s miestami na tomto poradovníku, a pán minister nás presviedča o tom, že je to veľmi účinný spôsob ako zabezpečiť dostupnosť zdravotnej starostlivosti tým, že sa zapíšeme do poradovníka a chce nás presvedčiť, že teda je to dobré proti terajšiemu stavu preto, lebo to bude verejné, bude každý vidieť, že je na 89. mieste, a ja teda hovorím, je to priam hyenizmus voči pacientom a je to vec, ktorou by sme v treťom tisícročí sa ňou vôbec ani nemali zaoberať, pretože keď ja ho dostanem na 89. miesto, samozrejme, podľa povahy zákroku, na ktorý čaká, ten pacient často bude vedieť, že je vyrieknutý ortieľ smrti. A teraz si predstavte, že takýto pacient, ktorý bude vedieť, že pravdepodobne sa nedočká operácie, lebo smrť príde skôr ako pomoc, nebude sa snažiť získať peniaze, aby začal podplácať. Podplácať tých, ktorí sú pred ním, alebo podplácať lekára, aby ho operoval mimo poradia. To sa robí bežne v nemocniciach, aj sa to bude robiť, nie, tento pacient tie peniaze bude naháňať a bude bojovať o svoj život, pretože tak káže vyššia moc. To sú sily, ktorými sa človek inštinktívne riadi v prírode a dokáže sa presadiť aj najagresívnejší, keď ide o záchranu života. Takže nie je to žiadny dobrý systém na to, aby sme vyriešili problém zdravotnej starostlivosti. Samozrejme, tieto zákonmi určené kroky bude každá poisťovňa s potešením dodržiavať, pretože akcionári budú spokojní, riadiace orgány budú spokojné a hlavne spokojný musí byť úrad, lebo ten rozhoduje o bytí či nebytí poisťovne, vydáva povolenie, dohliada na výkon činnosti, rozhoduje o nútenej správe, pozastavuje akcionárske práva, zakazuje uzatváranie zmlúv, prípadne likviduje poisťovňu. Vykonáva dohľad nad verejným zdravotným poistením a nad poskytovaním zdravotnej starostlivosti. K tomu sa o chvíľu vrátim, preto, lebo takýto dohľad nad úrovňou zdravotnej starostlivosti úrad, podľa terajších zákonov, predkladaných, nebude vykonávať žiadny. Pri plnení svojich rozsiahlych povinností pritom úrad postupuje nestranne a nezávisle od štátnych orgánov, územnej samosprávy a iných orgánov verejnej moci. Je to neuveriteľné, keď je toto zakotvené priamo v zákone a doslova, že úrad je takýto nezávislý, pretože absolútne závislý, absolútne svojím zrodom a ustanovením orgánov je úplne závislý od výkonnej moci. To znamená, že on vlastne je na udržanie mocenských väzieb v celom centrálne regulovanom systéme a nie je to žiadny nezávislý orgán, ktorý si bude plniť povinnosti. Bude si plniť povinnosti, ktoré má zakotvené v zákone, ale len tie, ktoré budú viesť k tomu, aby dohliadol na pohyb každej jednej koruny, ale nie preto zase, aby sa dostala táto koruna k cieľu, to znamená k pacientovi, ale preto, aby neušiel náhodou zisk, ktorý z tohto systému bude prameniť. Je o to horšie, že všetky, celý dohľad, ktorý tento úrad má vykonať alebo bude vykonávať, vykonávajú v súčasnosti na Slovensku existujúce inštitúcie. Aj bez tohto úradu by sa transparentnosť pri sledovaní finančných tokov, nehovoriac už vôbec o kvalite zdravotnej starostlivosti, vedeli zabezpečiť s tými inštitúciami, ktoré sú, a nebolo by treba 300, 350 alebo možno ešte viac miliónov na zriadenie takého úradu. Takéto sú skutočnosti reformy alebo dopady reformy, ktoré tieto zákony na Slovensku zavedú. A teraz sa vrátim k samotnému úradu, kde v predmete úpravy zákona je zakotvené, dohľad nad zdravotnou starostlivosťou, ktorým je dohľad nad zdravotnými poisťovňami a verejným zdravotným poistením, to je v poriadku, a v druhom bode, dohľad nad poskytovaním zdravotnej starostlivosti. V § 18 pôsobnosť úradu sú všetko povinnosti alebo úlohy úradu a vykonávanie dohľadu v oblasti, čo som spomenul, že je to na sledovanie pohybu každej jednej koruny, ktorá sa do systému dostane. A je tu jeden odsek, ktorý hovorí: „Vykonáva dohľad nad poskytovaním zdravotnej starostlivosti tým, že dohliada na správne poskytnutie zdravotnej starostlivosti,“ a je tu odvolanie na zákon o zdravotnej starostlivosti, ktorý je súčasťou týchto zákonov. A odvoláva sa tam konkrétne na § 4. A § 4 hovorí: „Zdravotnú starostlivosť a služby súvisiace s poskytovaním zdravotnej starostlivosti poskytuje poskytovateľ a zdravotnícki pracovníci za podmienok ustanovených osobitným predpisom.“ A tu je zase odvolanie na ďalší zákon o poskytovateľoch zdravotnej starostlivosti, ale môžem vám garantovať, že ani tam nie je nič o kontrole kvality zdravotnej starostlivosti. Ďalej sa píše: „Zdravotná starostlivosť sa poskytuje vo vzťahu k diagnóze určenej zdravotníckym pracovníkom.“ Zdravotná starostlivosť, toto je najpodstatnejšie, je poskytnutá správne, ak sa bezodkladne vykonajú všetky zdravotné výkony potrebné na určenie správnej diagnózy a zabezpečí sa správny preventívny postup alebo správny liečebný postup. Zdá sa, že by tu mohla byť nejaká páka, ktorá by dávala možnosť úradu, aby skontroloval kvalitu zdravotnej starostlivosti. Lenže problém je veľmi vážny. V zákone chýba stanovenie, aké sú správne postupy pri určovaní diagnózy a aké sú správne postupy pri určovaní liečebného postupu. Z toho dôvodu je jasné, pretože to jednoducho ministerstvo so zákonom neprikladá, chýbajú štandardy, štandardné diagnostické a liečebné postupy ako základný kontrolný mechanizmus kvality zdravotnej starostlivosti. Takže neexistuje žiadna kvalita, ktorá by z tohto zákona vyplynula, že by tento systém kontroloval kvalitu zdravotnej starostlivosti. A teraz si predstavme - a znovu sa vráťme k tomu ekonomickému pohybu -, že musíme z tohto systému vyžmýkať peniaze napriek tomu, že ich je tam absolútny nedostatok, a ešte potrebujeme získať zisk. Ja sa pýtam, ak ekonomicky rozmýšľate, neberme teraz do úvahy pacienta, občana, nech nám nekvapkajú slzy teraz dojatím. Berme len život, ako je, ako je pôsobenie kapitálu. Ak teda nie je možné kontrolovať kvalitu zdravotnej starostlivosti, znervózňuje to niekoho? Nikoho. Prečo. Pretože keby sa kontrolovala, tak by odčerpala veľa peňazí práve na zdravotnú starostlivosť, teda na cieľový efekt systému, ktorý chceme v modernom systéme dosiahnuť, a to nie je žiadúce. Nie je žiadúce, lebo ohrozuje to zdravotné poistenie, ohrozuje to zdravotnícke zariadenia a hlavne zdravotné poisťovne, ktoré nemôžu existovať vtedy, ak nebudú vytvárať zisk! Vážení páni, to je obojok, z ktorého sa nedá vyzliecť. A potvrdzuje tú základnú doktrínu, ktorú hovorím, že je to jeden absolútne centrálne regulovaný systém, pred ktorým niet úniku a ktorý zomelie všetkých, ktorí by bez dostatku zdrojov, vlastných, chceli sa uchádzať o dôstojnú zdravotnícku starostlivosť, dôstojnú vzhľadom na naše geopolitické postavenie v strednej Európe a vzhľadom na čas, ktorý žijeme, a to je čas tretieho tisícročia. Ďakujem. (Potlesk.)