B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-07-09):
L. Orosz, poslanec: Ďakujem, pán podpredseda. Vážené kolegyne, kolegovia. Podľa dôvodovej správy k tomuto návrhu zákona je cieľom prerokovanej novely zákona č. 241/2001 o ochrane utajovaných skutočností odstrániť viacero nedostatkov a nepresností, ktoré umožňujú rôznosť výkladu alebo značne sťažujú plnenie úloh na úseku ochrany utajovaných skutočností. Koniec citátu. Navrhovatelia zároveň uvádzajú v dôvodovej správe, že obsah novely konzultovali s pracovníkmi bezpečnostného úradu. Myslím si, pán poslanec Palko, veci treba pomenovať pravým menom. Nemyslím si, že ste konzultovali tieto veci, ale myslím si, že pracovníci Národného bezpečnostného úradu písali tento návrh zákona. Človek, ak pozorne číta tento návrh, tak veľmi jasne vidieť v ňom skryté zámery posilniť moc najvyššieho bezpečnostného úradu a ešte viac ho dostať mimo kontroly. Ide o pomerne rozsiahlu novelu zákona, ktorý je účinný len niekoľko mesiacov. Je potrebné pripomenúť, že rokujeme o ňom, aspoň podľa mojich informácií, bez poznania stanoviska vlády Slovenskej republiky, čo už v poslednom čase býva typické. Ak je nejaký citlivý zákon, tak vláda zaujme pozíciu mŕtveho chrobáka. V stanovisku odboru legislatívy a aproximácie práva Kancelárie Národnej rady Slovenskej republiky sa vo všeobecnej časti poukazuje na viacero systémových nedostatkov predloženej novely, na ktoré navrhovatelia dodnes nereagovali aj napriek výslovnej požiadavke, ktorá bola obsiahnutá v uznesení Ústavnoprávneho výboru Národnej rady Slovenskej republiky. Z informácie gestorského výboru sa dozvedáme, že z piatich výborov Národnej rady Slovenskej republiky, ktoré prerokovali túto novelu, len jeden výbor odporúča tento návrh zákona schváliť. Zásadný nesúhlas s niektorými časťami návrhu vyslovil minister obrany Slovenskej republiky vo svojom liste z 25. apríla 2002, ktorý adresoval predsedom výborov. Zásadný nesúhlas vyslovuje najmä s navrhovaným zrušením oprávnenia Vojenského spravodajstva vykonávať bezpečnostné previerky druhého, tretieho a štvrtého stupňa vo vzťahu k určitému okruhu osôb. O týchto veciach hovoril pán poslanec Hoffmann, takže ja to nebudem opakovať, len zdôrazním jednu vec. V tom liste ministra obrany sa poukazuje na to, že k tomuto ustanoveniu zákona nemal výhrady ani inšpekčný tím NATO. Je zaujímavé, že v dôvodovej správe sa tvrdí pravý opak. Priznám sa, že pre mňa je dôveryhodnejšie stanovisko ministra obrany ako stanovisko navrhovateľov. Za situácie, keď je vážne spochybnené stanovisko legislatívy Kancelárie Národnej rady Slovenskej republiky, prakticky polovica ustanovení tejto novely, bolo by asi najlepšie návrh novely tohto zákona nepodporiť a ponechať priestor na jeho potrebné a nevyhnutné zmeny v ďalšom volebnom období. Keďže je však naše rozhodovanie v posledných dňoch dosť nevyspytateľné, dovolím si predložiť niekoľko pozmeňujúcich návrhov, ktoré aspoň čiastočne reagujú na závažné pripomienky nášho odboru legislatívy a aproximácie práva Kancelárie Národnej rady. Zároveň chcem predložiť aj pozmeňujúce návrhy, ktoré podľa môjho názoru odhaľujú skutočné slabiny súčasného zákona o ochrane utajovaných skutočností a podľa môjho názoru sú na hrane ústavnosti. V súlade so stanoviskom odboru legislatívy a aproximácie práva Kancelárie Národnej rady Slovenskej republiky a spomínaným stanoviskom ministra obrany Slovenskej republiky navrhujem vypustiť body 4, 6 a 10 novely. Myslím, že podobné návrhy predložil aj pán poslanec Hoffmann, alebo aspoň v jednom sa zhoduje. Čo sa týka bodu 4, je v stanovisku odboru legislatívy a aproximácie práva Kancelárie Národnej rady uvedené, že to je vzhľadom na platné znenie nadbytočná úprava a navyše po prijatí zákona o ozbrojených silách je táto formulácia tam zmätočná. Armádu Slovenskej republiky už nemáme. Čo sa týka bodu 6, tam tiež odbor legislatívy upozorňuje, že navrhovaná úprava je nadbytočná, a poukazuje na to, že zodpovednosť za kvalifikovanú prípravu bezpečnostných zamestnancov by mal niesť vedúci, a nie Národný bezpečnostný úrad. Čo sa týka bodu 10, to je vlastne v súlade so stanoviskom ministra obrany úsilie o to, aby sa zachovali oprávnenia Vojenského spravodajstva vo vzťahu k vymedzenému okruhu osôb. Po druhé navrhujem modifikovať znenie bodov 15 a 16 novely, ktoré sa dotýkajú okruhu oprávnených osôb s osobitným postavením podľa tohto zákona. Tu navrhujem dva pozmeňujúce návrhy nasledovného znenia: § 31 odsek 1 znie: Oprávnenou osobou s osobitným postavením podľa tohto zákona je v rozsahu svojej funkcie prezident Slovenskej republiky, poslanec Národnej rady Slovenskej republiky, sudca Ústavného súdu Slovenskej republiky a sudca, to je naviac oproti návrhu, ďalej člen vlády Slovenskej republiky, predseda a podpredseda Najvyššieho kontrolného úradu Slovenskej republiky, to je opäť nad rámec toho, čo navrhujú navrhovatelia, generálny prokurátor Slovenskej republiky, to isté, to je nad rámec, a verejný ochranca práv. Analogicky potom treba upraviť § 31 ods. 3 nasledovne: Kancelária prezidenta Slovenskej republiky, Kancelária Národnej rady Slovenskej republiky, Kancelária Ústavného súdu Slovenskej republiky, Kancelária Súdnej rady Slovenskej republiky, Úrad vlády Slovenskej republiky, Najvyšší kontrolný úrad Slovenskej republiky, Generálna prokuratúra Slovenskej republiky a Kancelária verejného ochrancu práv sú povinné zaslať úradu údaje o oprávnených osobách s osobitným postavením a zmenu údajov do 30 dní od vzniku oprávnenia alebo od zmeny údajov. Ak dovolíte, stručné zdôvodnenie. Podľa môjho názoru niet relevantného dôvodu na to, aby sa diferencovalo medzi jednotlivými kategóriami ústavných činiteľov pre účely zákona o ochrane utajovaných skutočností. Inými slovami, niet dôvodu na to, aby sa vyslovila nedôvera predsedovi a podpredsedom Najvyššieho kontrolného úradu, generálnemu prokurátorovi Slovenskej republiky a tiež nie sudcom všeobecných súdov. Takáto úprava by bola nesystémová a neodôvodnená, preto navrhujem, aby osobitné postavenie podľa tohto zákona mali všetci ústavní činitelia. Ono veľmi vidieť skrytý zámer z tohto návrhu, možno treba niekoho odstrániť aj preto, že príliš veľa vie a mohol by byť v budúcnosti nepríjemný. Takže z tohto hľadiska, myslím si, ak chceme systémovo veci riešiť, tak tam treba ponechať všetkých ústavných činiteľov. Skutočné problémy, ktoré sú podľa môjho názoru zakomponované v zákone o ochrane utajovaných skutočností, sú v § 26. Prirodzene, tento poznatok ja už opieram aj o prvé skúsenosti z fungovania Národného bezpečnostného úradu. V zmysle toho § 26 tohto zákona môže sa skončiť bezpečnostná previerka aj bez vyjadrenia Národného bezpečnostného úradu. V takomto prípade stráca preverovaná osoba oprávnenie oboznamovať sa s utajovanými skutočnosťami, čo je samozrejme spojené s mimoriadne závažnými právnymi dôsledkami. Nezriedka aj so zánikom, prípadne zmenou pracovného alebo služobného pomeru. Keďže zákon neustanovuje povinnosť oboznámiť navrhovanú osobu s výsledkami bezpečnostnej previerky, umožňuje platná právna úprava zneužívanie tohto oprávnenia Národným bezpečnostným úradom vo vzťahu k nepohodlným osobám, napríklad aj z politických alebo iných dôvodov. Zároveň takáto právna konštrukcia, ktorá je v zákone, znemožňuje takýmto osobám účinnú právnu ochranu prostredníctvom preskúmania výsledkov bezpečnostnej previerky súdom. Navrhovaná osoba totiž nemá možnosť oboznámiť sa včas s výsledkami previerky a už vôbec nie s dôvodmi negatívneho vyjadrenia Národného bezpečnostného úradu. Nie je potrebné osobitne zdôrazňovať, že takáto právna úprava vytvára nemalý priestor na zneužívanie tejto právomoci. Keďže ide v týchto prípadoch spravidla o zásah do základných práv a slobôd týchto osôb, je podľa môjho názoru platná úprava ak nie v rozpore, tak na hrane ústavnosti. V záujme toho, aby to tak nebolo, predkladám 4 pozmeňujúce návrhy, ktoré sa dotýkajú § 26. V § 26 za ods. 1 sa za slovo „môže“ vkladajú slová „alebo nemôže“, v § 26 ods. 3 v prvej vete sa za slová „v bezpečnostnom dotazníku osoby“ vkladajú slová, „je to dôvod, aby úrad vydal vyjadrenie, že navrhovaná osoba sa nemôže oboznamovať s utajovanými skutočnosťami podľa ods. 1“. V § 26 ods. 3 v druhej vete sa slová „bez vyjadrenia“ nahrádzajú slovami „a vyjadrení“ a v texte za bodkočiarkou sa „ukončenia previerky bez vyjadrenia“ nahrádzajú slovom „vyjadrenia“ a na konci sa pripája veta: „Vedúci je povinný oboznámiť navrhovanú osobu s vyjadrením úradu.“ A konečne v § 26 ods. 4 sa vkladá nová prvá veta, ktorá znie: Vyjadrenie úradu má charakter rozhodnutia orgánu verejnej správy a v pôvodnej prvej vete sa slová „ukončeniu previerky bez vyjadrenia“ nahrádzajú slovami „vydaniu vyjadrenia, že sa nemôže oboznamovať s utajovanými skutočnosťami podľa ods. 1.“ Stručné odôvodnenie, i keď všeobecne som o tom hovoril. Cieľom navrhovaných zmien je posilniť právnu ochranu navrhovanej osoby voči vyjadreniam úradu, ktoré majú spravidla mimoriadne závažné, najmä pracovnoprávne účinky. Navrhovanými zmenami sa zabezpečuje jednoznačne preskúmateľnosť vyjadrenia úradu, ktoré majú nepochybne vo vzťahu k navrhovanej osobe charakter rozhodnutia orgánu verejnej správy nezávislým súdom. Zvýši sa tým transparentnosť činnosti úradu, ako aj jeho zodpovednosť za vykonávanie bezpečnostných previerok a obsah vyjadrení, vydávaných na ich základe. V platnom znení je konštrukcia § 26 zákona č. 241/2001 Z. z. pravdepodobne v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky, pretože nezaručuje právo navrhovanej osoby oboznámiť sa s výsledkami bezpečnostnej previerky a dôvodmi negatívneho vyjadrenia, čím sa spochybňuje aj právo na súdne preskúmanie jej výsledkov. Ja si uvedomujem, že tieto štyri pozmeňujúce návrhy idú nad rámec predkladanej novely, inými slovami, v prípade, že by sme mali o nich hlasovať, tak navrhovatelia by s nimi mali vyjadriť súhlas podľa § 85 zákona o rokovacom poriadku Národnej rady. Ja osobne verím aj z hľadiska toho, že navrhovatelia sa veľmi zasadzujú o to, aby sme vyčistili minulosť, že podporia tieto návrhy, pretože treba sa pozerať aj do budúcnosti a nevytvárať orgány, ktoré budú vykonávať obdobnú činnosť ako vykonávali tie, ktoré oprávnene pranierujeme a kritizujme. Priznám sa, že podnetom na predloženie týchto pozmeňujúcich návrhov boli aj moje rozpaky nad niektorými doterajšími rozhodnutiami Národného bezpečnostného úradu, ktoré boli aj medializované a nebudem hovoriť konkrétne, zrejme viacerí o tom viete. Práve na ich základe vzbudzuje doterajšia činnosti Národného bezpečnostného úradu aj moju nedôveru. Zákonom č. 241/2001 Z. z. sme dali tomuto úradu mimoriadne závažné a politické veľmi citlivé oprávnenia, čomu nezodpovedajú dostatočne kontrolné mechanizmy v tomto zákone. Túto medzeru môžeme odstrániť schválením predložených pozmeňujúcich návrhov. Myslím si, že nám ide všetkým o to, aby sme nevytvorili v našom štátnom mechanizme opäť orgán, ktorý bude môcť zneužívať svoje právomoci na úkor občanov Slovenskej republiky. Ďakujem pekne.