M. Chovanec, poslanec: (2004-05-19):
Po prvé, kvantifikovať skutočné potreby a kapacity na zabezpečenie adekvátnej liečebno-preventívnej starostlivosti so súčasnou reštrukturalizáciou zdravotníckych zariadení. Zdravotnícke zariadenia, ktoré sa ukážu ako nadbytočné - a niet sporu, že také sú -, následne uzatvoriť a ukončiť ich činnosť. Tieto opatrenia by viedli aj k zreálneniu potrieb počtu zdravotníckych pracovníkov. Po druhé. Až po vykonaní týchto opatrení na základe znalosti potrieb hľadať možnosti dofinancovania systému, ktorý bol dlhodobo podfinancovaný predovšetkým vinou štátu. Čo vykonal pán minister so svojím tímom doteraz? Novelizáciou zákona 277 zaviedol 20-korunové poplatky. Podstatná časť zo získaných prostriedkov išla do vrecák súkromných lekárov. Finančne sa systém z týchto zdrojov prakticky vôbec neposilnil. Pán minister zdôrazňuje, že sa obmedzila spotreba. Vyjadrím sa k tomu neskôr. Príjem pre nemocnice z vyzbieraných 50 korún za hospitalizáciu sa pohybuje v rozmedzí zanedbateľných percent z nákladov nemocníc. Prijalo sa však rozhodnutie, ktoré prispelo k významnému zaťaženiu občanov bez adekvátneho pozitívneho vplyvu na systém. Áno, pripúšťam, že aj takéto opatrenie, zaangažovanie pacienta do regulácie spotreby má svoje miesto v reformnom komplexe, lenže ak je osamotené, podstatne sa znižuje jeho význam a možný pozitívny dosah. Stačí sa len pozrieť na vývoj zadlžovania systému a vývoj finančného zaťaženia občanov. Deficit systému sa v posledných rokoch pohybuje na úrovni 7, až 7,5 miliárd korún ročne. Podľa správy Ministerstva zdravotníctva Slovenskej republiky o vývoji zadlžovania systému, ktorý vláda prerokovala 31. marca tohto roku, dlh systému v roku 2003 vzrástol o 6,1 miliárd, teda nijako dramaticky sa nelíšil od dlhodobého priemeru. Zaťaženie občanov však vzrástlo zo 7 miliárd korún v roku 2002 na 10,5 miliardy v roku 2003. Záver je teda zrejmý, nebyť výrazne zvýšeného zaťaženia obyvateľov, dlh by dosiahol rekordnú sumu 9,5 miliardy za rok 2003. Tento fakt hovorí, myslím si, jasnou rečou. Dovolím si pripomenúť, že tieto informácie som získal zo zdrojov poisťovní. Teda ani po nástupe pána ministra v roku 2002 neuskutočnili sa žiadne zásadné reformné opatrenia, ktoré by znížili nákladovosť systému. Neuskutočnili sa žiadne zásadné systémové zmeny reštrukturalizačné a reštriktívne, ktoré by viedli k zníženiu zadlženosti. Hmatateľné sa však stalo výrazné zaťaženie obyvateľstva, ktoré už dnes činí asi 22% z celkových nákladov. Nevykonali sa komplexnejšie zmeny v pôsobení spätných väzieb, ktoré sa priamo podieľajú na nadspotrebe, oveľa významnejšie ako samotný pacient. Vykonalo sa však množstvo kategorizácií a rekategorizácií liekov. Občan to pocítil veľmi zreteľne nielen 20-korunovými poplatkami za recept, ale podstatným zvýšením doplatkov za lieky, predchádzajúce čísla o náraste finančného zaťaženia pacientov to jasne dokumentujú. Nikto nevyčísli škody na zdravotnom stave obyvateľov, ktorí si lieky proste nevybrali, lebo nemali dosť financií na doplatky. Tým, že sa nevykonala prepotrebná reštrukturalizácia, ale aj reštrikcia zdravotníckych zariadení, mohli sa pokojne hospitalizovať pacienti bez ohľadu na odôvodnenosť. Zmyslom niektorých zdravotníckych zariadení sa stala nutnosť zabezpečenia dostatku výkonov, dostatku hospitalizácií. Raz som si vám už dovolil, pán minister, pripomenúť, že škoda, že ste nevyužili a nevyužívate obrovskú mediálnu podporu, ktorej sa vám dostáva, i na to, aby ste občanom radšej vysvetlili výhodnosť kvalitnej ambulantnej starostlivosti v mieste bydliska, a pre nich určite výhodnejšiu, kvalitnejšiu, komplexnejšiu nemocničnú starostlivosť, ak bude poskytovaná aj o 20, 30 km ďalej od doterajšieho miesta. Som presvedčený, že občania by to pochopili a akceptovali oveľa radšej ako neustále navyšovanie poplatkov v takej neutešenej sociálnej situácii, v ktorej sa nachádza významná časť z nich, hlavne v niektorých regiónoch. Dnes totiž kvalitná nemocnica, nielen lôžko, lekár a sestrička, ale aj veľmi, veľmi drahé prístrojové vybavenie, konziliárne služby a podobne. Argument pána ministra, že racionalizácia je v rukách zriaďovateľa, je síce formálne asi správna, ale akceptoval by som ju vtedy, ak by aj financovanie bolo v rukách zriaďovateľa. Ale ak financie idú z balíka prostredníctvom poisťovní a poistenia, nedomnievam sa, že by to malo byť mimo záujmu ministerstva. Nemocnice, ktoré sa dostali do zriaďovateľskej pôsobnosti VÚC, riadia zdravotné odbory s troma či piatimi pracovníkmi. Na niektorých ani nemajú v tíme lekára. Znalosť problematiky systému ako celku zrejme veľmi chýba i v takzvanom reformnom tíme pána ministra. Zdôvodnenia typu, že aj občania Švajčiarska si plnia, že plne hradia stomatologickú starostlivosť, to jasne dosvedčujú. Uznávam, pracuje v ňom zrejme ekonomicky veľmi dobre vybavený odborník, no okolo neho by sa určite mali pohybovať ľudia, ktorí čo-to zo systému poznajú, niečo i riadili, ktorí poznajú vzťahy medzi jednotlivými prvkami, medzi nemocnicami rôzneho typu. Obávam sa, že toto poznanie chýba tímu ako celku, ale aj pánu ministrovi, ktorý sa, a to hovorím naozaj veľmi úprimne, úspešne venoval viac obchodnej činnosti a povedal by som makroekonomike, ako klinickému poznaniu systému. Uisťujem všetkých, i vás, pán minister, že to vôbec nemyslím pejoratívne, iba konštatačne a vecne. Menovanie ďalšieho štátneho tajomníka znalého veci zrejme potvrdzuje moje konštatovanie. Asi nie je štandardné ani to, aby sa z hovorcov ministerstva stali hlavné piliere reformného tímu. Ale to už je záležitosť, naozaj, pána ministra. Vrátim sa k tomu zbytočnému financovaniu nadbytočných zdravotníckych zariadení. Stále platí z môjho pohľadu absurdné snaženie živoriacich, predimenzovaných či nadbytočných nemocníc o zabezpečenie dostatočného počtu výkonov, ktoré by im umožnili prežiť, získať nárok na existenciu. Teda nie je podstatné, či hospitalizácia, vyšetrenie, odborný výkon je nezbytne potrebný a indikovaný, ale len aby bol, aby sa mohli uchádzať o jeho zaplatenie. Ako som už viackrát spomenul, z občana vyrábame pacienta. Niekde to dotiahli priam k dokonalosti. Z ambulantného pacienta vyrobili hospitalizovaného. Potemkinove dediny blednú závisťou. Vnímam to ako výsledok toho najdokonalejšieho poznania súčasnosti. Nech rozhodne všemocný trh. No a trh spôsobil, že pacientka preferuje nadštandardne vybavenú miestnosť pred pôrodom s koženou sedačkou pred ošetrením novorodenca čo len na akej-takej úrovni, nieto ešte na úrovni podľa najnovších poznatkov. Nič sa však nedeje, veď to spôsobila vraj len jedna administratívna pracovníčka. Viem, prax ma o tom nie raz presvedčila, že sa nikdy nedá zabrániť či už odbornému alebo organizačnému zlyhaniu jednotlivca, ale v tomto prípade je každému absolútne jasné, aj tým, čo hovoria opak, že išlo o systémové zlyhanie. Že išlo o snahu dáko prežiť. Tento prípad by som určite nespomenul, ak by bol ojedinelý. Je to však vrchol ľadovca, za ním sú iné zdravotnícke zariadenia, ktoré nespĺňajú kritériá, ktoré nemajú dostatok pacientov, nemajú adekvátne vybavenie, ale v záujme prežitia a v snahe prekabátiť trh robia, čo sa dá a ako sa dá. Veď dáke peniaze z poisťovne prídu, oddlženie tiež a dlhy môžeme znížiť trebárs posunutím mzdy k minimálnej hladine. Prijmú sa pacienti, ktorí pacientmi nie sú, prípadne naozajstných pacientov na pár dní prepustia a opätovne prijmú. Koľkokrát a koľko pacientov poisťovňa vyškrtla ako neoprávnené hospitalizácie. Len zanedbateľné percento. Naviac, spravidla sa znížia náklady aj tak, že sa proste neposkytne to, čo by sa malo pacientovi poskytnúť, alebo v tom lepšom prípade sa pacient preloží na vyššie pracovisko. Potom sa poniektorí hrdia, o koľko znížili náklady, nikto však už nepovie, že na úkor kvality poskytovania služieb, na úkor neadekvátnej mzdy. Veľmi dobre viem, o čom hovorím, moje poznatky nie sú, citujem, „vyprodukované všemožné nehoráznosti a treťocestné hanebnosti“, ale potvrdenie absolútne potrebnej i vami, pán minister, odporúčanej redukcie a reštrukturalizácie, o ktorej ste veľmi úprimne a správne hovorili, ale len pred voľbami. Všemocný trh môže vyriešiť zastavenie nadvýroby rožkov v premnožených pekárňach, ale voľný vplyv trhu v takej činnosti, akou je poskytovanie zdravotnej starostlivosti, môže mať tie najzhubnejšie následky, najmä ak ho vpustíme do prostredia, ako je to naše. V poslednom období sa okrem iného významne deformoval vzťah občanov k zdravotníckym pracovníkom a k zdravotníctvu ako celku. Úcta a akceptácia zdravotníckych pracovníkov verejnosťou je dnes u občanov taká nízka ako asi nikdy doteraz. Môžu za to i nezodpovední jednotlivci z našich radov, o tom niet pochýb. Domnievam sa však, že aj z kruhov ministerstva zdravotníctva išlo isté podnecovanie negatívneho vnímania na zdravotnícky stav ako na profesijnú skupinu, ktorá má nízky stupeň uvedomenia, zodpovednosti a odbornosti. Individuálne chyby, aj keď boli hrubé a zásadné, sa nemôžu povyšovať na systémové zlyhanie celého stavu. Následné vysvetľovanie a zjednodušovanie už raz vysloveného nemôže nikto nikdy vziať späť. Nech je príčina zníženej akceptácie zdravotníctva spoločnosťou taká alebo onaká, určite to nie je dobrá vizitka pre nikoho z nás, kto v rezorte pracuje, samozrejme, vrátane pána ministra. Verte, pán minister, nie je našou snahou zabiť vaše reformy, kritizujeme vaše reformy preto, lebo nie sú také, o akých ste aj vy hovorili pred voľbami. Kritizujeme ich preto, že sú pre významnú časť obyvateľov na hranici, pre časť za hranicou sociálnej únosnosti. Iste je vám známe rozhodnutie poľského ústavného súdu, ktorý nielenže pozastavil realizáciu niektorých zdravotných zákonov, ale aj konštatoval nutnosť širšieho konsenzu na prijímanie reforiem. Nečítal som jeho závery, uvedené konštatovanie som prebral z tlače. Prostredníctvom pracovníkov parlamentnej knižnice som si však overil, že i maďarský ústavný súd pozastavil takzvaný nemocničný zákon o privatizácií nemocníc, nakoľko vstupom zahraničného kapitálu a ovládnutím viacerých nemocníc nadobudla privatizácia chaotické rozmery s ohrozením samotného fungovania nemocničnej siete. Množstvo petícií nebolo náhodných. Iste, nemusí nás trápiť situácia v Poľsku alebo Maďarsku. Je to náš problém, múdry sa však učí na chybách iných, hlúpy na svojich. Pred tým, ako som sa dostal k písaniu tohto vystúpenia, okrem iného som si opätovne prečítal vaše mediálne vystúpenia pred nástupom do funkcie ministra. Skúste sa k tomu vrátiť a určite si sám potvrdíte, že ste sa dostali niekde inde. Že ste nerealizovali podstatnú časť z toho, čo ste tak vehementne - a tvrdím úprimne, že oprávnene - , kritizovali. Teda „neburcujeme masy proti vám“, opäť som vás citoval z médií. Upozorňujeme vás i masy napríklad na absolútnu nutnosť redukcie zbytočných výkonov a služieb. Skúste v tom nájsť štipku populizmu. Naliehame na vecnejšie, ak chcete, i radikálnejšie kroky v reforme zdravotníctva, ale nielen na úkor občana. Nabádame vás reformovať a racionalizovať systém. Opakovane upozorňujem, že je absolútne potrebné pri akejkoľvek reforme zohľadňovať sociálno-ekonomický stav spoločnosti. Hovoríme to od začiatku reforiem, a nielen v zdravotníctve. Poukazujeme na to, že nie sú vypracované dopadové štúdie. Nie, nič nie je pravda. Všetko je v poriadku, to len populisti zo Smeru v snahe dostať sa k moci a zvrátiť naše grandiózne projekty tárajú. Namiesto diskusie, argumentov arogancia. A zrazu treba výbor, ktorý má koordinovať reformy. Hľadajú sa možnosti zmierniť dopady na časť občanov. Zrazu treba pridať dôchodcom, treba prehodnotiť to či ono. Ak sme na tieto skutočnosti upozorňovali skôr, boli sme osočovaní rôznymi hanlivými výrokmi. Ako som už v úvode spomenul, zdôrazňovali sme potrebu dofinancovať systém, pretože je objektívne poddimenzovaný, čo potvrdzuje aj porovnanie s ostatnými krajinami percentuálnym porovnaním HDP obetovaným do zdravotníctva. Okrem zaťaženia občanov sa vykonalo len málo a stále sme mali možnosť počúvať o snahe na vyrovnaný rozpočet. Ešte nie v roku 2004, ale v ďalších rokoch už určite. A zrazu na budúci rok pán minister žiada osem dokonca, ak som dobre zachytil, viac miliárd zo štátneho rozpočtu. Neidem opakovať komentáre na naše nezmyselné požiadavky, keď sme nutnosť takéhoto rozhodnutia akcentovali pri našich prvých vystúpeniach. Pán minister má naozaj neobyčajnú schopnosť flexibility názorov, členovia výboru pre zdravotníctvo by o tom mohli rozprávať, ako sa všetko dynamicky menilo po každom predstavení pripravovaných reformných krokov. Ale iste nielen oni. Pán minister, pre mňa nie je problém oceniť a akceptovať niektoré vaše čiastkové správne a odôvodnené kroky aj v týchto predložených zákonoch. Aj o tom, čo ste hovorili pri úvode tohto zákona. Je v nich množstvo práce, stovky hodín namáhavej činnosti. Reformu odmietame, povedal by som, pre jej filozofické zlyhanie, nezohľadňujúcu stav v systéme, nezohľadňujúcu sociálno-ekonomický status obyvateľstva, jeho zdravotné uvedomenie a mnohé ďalšie atribúty. Ani vy nedokladujete žiadne dopadové štúdie. Časový harmonogram uplatňovania reformných krokov je veľká neznáma predložených reforiem. Vami navrhovaná predstava by si vyžadovala niekoľko rokov na jej postupné uvádzanie do života, reforma v systéme, ako je zdravotníctvo, je vlastne dlhodobý a sústavný proces zohľadňujúci vývoj spoločnosti. Dovoľte mi, aby som v tejto časti spomenul niektoré záležitosti, ktoré nám najviac prekážajú v predložených zákonoch, ktoré sú najviac kontroverzné. Spomeniem na úvod niektoré z nich, ktoré, ako som teraz zistil, dynamický názor na nich sa veľmi rýchlo zmenil. Zdôrazňovali sme, že je neprijateľná taká nízka úroveň garantujúca zdravotnú starostlivosť pre deti. Dnes som sa dočítal, že už to nie je pravda, že sa o tom dá hodne diskutovať. Po ďalšie, chceli sme položiť pánu ministrovi otázku, ako mieni pán minister riešiť vyberanie doplatkov za diagnózy. Vlastne aké by mali byť doplatky? Pred pár dňami dával pán minister hlavu na klát, ak by sa zvýšilo finančné zaťaženie pre občanov. Dnes hovorí o možnej hranici napríklad 2% z ročného príjmu. A čo keď to bude 3, 8 alebo 10%? Chceli sme poukázať na to, že sa nám zdá, že si ministerstvo osvojuje priveľmi silné právomoci prostredníctvom kategorizačných komisií. Chcel som sa spýtať, ktorá vláda by mu to akceptovala? Mám na mysli zoznam diagnóz, za ktoré bude pacient doplácať. Zrazu pán minister chce presadiť v parlamente, aby zoznam schvaľovala vláda. Do druhého čítania to bude hotové, sľubuje. Naozaj som nechcel veriť vlastným očiam, keď som si prečítal citácie pána ministra v dnešných novinách. To sa už vymyká pojmu flexibilita názorov. A kde sú vaše dokonale do seba zapadajúce kúsky skladačky? Nuž, politickej akceptácií sa podriaďuje všetko, zrejme aj skladačky. Dovoľte ešte niekoľko poznámok. Ďalšie odznejú v iných vystúpeniach mojich kolegov. Ako je doriešená možnosť, akceptácia zníženého poistenia poistencov, za ktorých bude platiť štát? To budú akciové spoločnosti súhlasiť s nižším poistením? Hovoríte, že občanov sa reforma finančne nedotýka. Že tí, ktorí nebudú platiť, lebo na to nebudú mať, budú dlžníci. Pýtam sa - komu? Akciovej spoločnosti so záujmom o zisk, alebo priamo štátu? Ďalej. Do úradu pre dohľad budete prijímať nadľudí, ktorí sa nedopustia žiadnej chyby? Ktorí budú imúnni voči všetkým neduhom spoločnosti? Jediní spravodliví a dokonalí? Kde boli doteraz? Pokiaľ viem, raz sa už o takých hovorilo v súvislosti s Veriteľom, ktorý sa stane zrejme srdcom celej reformy. Naviac, v podstate všetky činnosti spadajúce pod zázračný úrad pre dohľad už dnes sú v kompetencií iných, spravidla štátnych úradov. Práve v návrhu zákona sú neuveriteľné paradoxy, napríklad že podmienkou na voľbu osôb navrhovaných za členov predstavenstva zdravotnej poisťovne, prokuristov, vedúcich zamestnancov, v priamej riadiacej pôsobnosti predstavenstva poisťovne je predchádzajúci súhlas úradu. Geniálne vymyslené. Platí to ešte? Alebo sa to už zmenilo medzitým? Ďalej. Čo si tak veľmi sľubujete od patológov? Podstatná časť zanedbaní, odborného zlyhania sa predsa nekončí len úmrtím pacienta. Doteraz nebolo spoľahnutie na patológov? Svoju prácu si robili neodborne, korupčne? Dlhodobo s nimi spolupracujem pri rozboroch perinatálnej morbidity, nikdy som sa s niečím podobným ani len v náznaku nestretol. A budete zriaďovať ďalšie krajské, okresné úrady pre dohľad? Viete, koľko sťažností adresovaných priamo vám na ministerstvo musia riešiť krajskí odborníci? Potom to už bude robiť len všemocný úrad pre dohľad? Mohol by som pokračovať ďalej a ďalej. Vašu reformu chápeme ako zásadnú zmenu vlastníckych vzťahov, pri ktorej štát stratí možnosť garantovať základnú zdravotnícku starostlivosť pre niekoľko desiatok percent obyvateľov. Ak presviedčate, že to tak nebude, tak niekoľko desiatok percent obyvateľov bude žiť, aj zomrie ako dlžníci štátu či nejakej poisťovne. Vážený pán minister, tak ako sa nedajú vždy aplikovať rovnaké diagnosticko-terapeutické postupy u pacientiek s rovnakou diagnózou, napríklad ak jedna z nich okrem zhubného ochorenia má aj infarkt, tak nie je možné aplikovať hoc aj teoreticky správne ekonomické a manažérske pravidlá do každého systému bez ohľadu na všetky prvky, ktoré tento systém vytvárajú. Reformné zákony, ktoré predkladáte, by bolo potrebné vyskúšať, povedal by som v laboratórnych podmienkach. Overiť si ich možnosť uplatnenia a hlavne ich dopady. Veľmi často a mnohí používajú termín, že ich schválením vám vystavujeme bianko šek. Nemám rád tento termín, ale ak ho už mám použiť, ten bianko šek schválením týchto zákonov by sme vystavili predovšetkým našim občanom, zdravotníckym pracovníkom, celému systému a celej spoločnosti. Z poverenia poslaneckého klubu strany Smer v zmysle § 34 zákona č. 350/1996 o rokovacom poriadku Národnej rady Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov podávam procedurálny návrh, aby sa Národná rada Slovenskej republiky uzniesla podľa § 73 ods. 3 písm. a) že vládny návrh zákona o zdravotnej starostlivosti v službách súvisiacich s poskytovaním zdravotnej starostlivosti a o zmene a doplnení niektorých zákonov vráti jeho navrhovateľovi na dopracovanie. Nenavrhujeme nepokračovať v prerokovaní zákonov. To by som chcel opätovne zdôrazniť, navrhujeme zvážiť ich prepracovanie. Sme presvedčení, že pozmenením vami predkladaných návrhov zákonov pozmeňujúcimi návrhmi pred druhým čítaním by sa zákony dostali do absolútne nečitateľnej a neprehľadnej podoby. V kľude, bez emócií a arogancie, ktorú niektorí tak často prejavujú, hľadajme širší konsenzus a neschváľme návrh, ktorý bude mať nepredvídateľné dôsledky na obyvateľov. Tým desiatkam ľudí, ktoré presne vedia, o čo ide, treba pripomenúť, že neide len o nich, ale o 5 miliónov obyvateľov Slovenska. Bez ohľadu na to, či ide o koaličného alebo opozičného poslanca, pri tejto reforme, ktorá je nepochybne najdôležitejšia, a uznávam, naozaj uznávam, že aj najťažšia, s dopadom na všetkých obyvateľov, by sme si to mali uvedomiť všetci. Keď sme tak pokorne dokázali čakať na tento zázrak takmer dva roky, tých pár mesiacov by sme už mali vydržať v nádeji, že predložené zákony budú akceptovateľnejšie pre širšie politické spektrum, ale čo je dôležité, pre širšiu odbornú a profesijnú komunitu, ale čo je najdôležitejšie, pre občanov Slovenskej republiky. Na záver už len jedna otázka. Kto tieto zákony uvedie do života, keď v podstate všetky profesijné a odborné zoskupenia sa jednoznačne stavajú proti nim? Pripomínam, pán minister, že to sú tí istí ľudia, ktorí vás počúvali a tlieskali pri vystúpeniach pred voľbami. Nie oni sa zmenili, ale myslím si, že vy prichádzate s niečím úplne iným, ako ste vtedy hovorili a v čo ste úprimne verili. Opäť si to zjednodušíme tým, že sú to len populisti a majú strach z toho, čo im to prinesie. Mnohí z nich sa verejne hlásili a hlásia ku konzervatívnym a liberálnym hodnotám. Napriek tomu, možno práve preto to odmietajú. Len občania môžu jasať blahom, lebo podľa predkladateľov ich sa reforma nedotkne. Oni už majú všetko zlé za sebou. Viem, že tomu nemôžete veriť predovšetkým vy, ktorý to predkladáte, lebo viete lepšie ako ktokoľvek iný, o čo vlastne ide. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)