M. Gibalová, poslankyňa: (2009-10-22):
Na začiatku mojej skúsenosti bol zákon č. 448/2008 Z. z. o sociálnych službách, ktorý od prvého dňa jeho účinnosti, teda od 1. januára 2009 uprel občanovi právo slobodne si vybrať poskytovateľa sociálnej služby a ktorý nasmeroval Slovensko na cestu postupnej nenápadnej, tichej likvidácie neverejných poskytovateľov sociálnych služieb a vytvoril monopoly pre poskytovanie služieb zo strany obcí, miest a VÚC-iek. Vo februári tohto roku som sa pokúsila odstrániť tie najvypuklejšie deformácie zákona o sociálnych službách podaním novely zákona, ale koalícia návrh prevalcovala. Nechcem hádzať flintu do žita, a preto po neúspešnom februárovom pokuse som ako poslednú možnosť využila podanie na Ústavný súd Slovenskej republiky návrh skupiny 45 poslancov Národnej rady na začatie konania pred Ústavným súdom vo veci súladu určitých ustanovení zákona o sociálnych službách s ústavou a Európskou sociálnou chartou. Bol doručený Ústavnému súdu 24. apríla 2009. Súčasťou podania bol aj návrh skupiny poslancov na pozastavenie účinnosti napadnutých ustanovení až do rozhodnutia vo veci samej, vzhľadom na to, že ich ďalšie uplatňovanie podľa názoru signatárov ohrozuje základné práva a slobody. Od chvíle podania som čakala v nádeji, že Ústavný súd sa vyjadrí k návrhu pozastaviť účinnosť ustanovení, o ktorých som stále hlboko presvedčená, že ústavne neprístupným spôsobom zasahujú do základného ľudského práva garantovaného čl. 35 ods. 1 ústavy, pretože sú diskriminačné a vytvárajú nerovnosť subjektov pôsobiacich v totožnej oblasti činnosti. Prešiel mesiac máj a jún a začali sa ozývať obce, VÚC-ky, občania aj poskytovatelia sociálnych služieb, ktorí na vlastnej koži pocítili dôsledky, negatívne dôsledky tohto zákona ako zákona nepodarku. Prešiel aj júl a august a kritické hlasy na adresu zákona o sociálnych službách neustávali, iba Ústavný súd mlčal. Postupne som prichádzala na to, že podanie vo veci súladu určitých ustanovení zákona o sociálnych službách s ústavou nie je ani zďaleka jediné, v ktorom si Ústavný súd dáva načas. Požiadala som preto 9. septembra 2009 predsedníčku Ústavného súdu Ivettu Macejkovú, aby mi poskytla prehľad o podaniach, v ktorých sa Ústavný súd doteraz nevyjadril k návrhu na pozastavenie účinnosti napadnutých ustanovení. Odpoveď som doteraz nedostala, ale, čuduj sa svete, čírou náhodou už o 7 dní Ústavný súd naše podanie prijal na ďalšie konanie a vyjadril sa aj k návrhu na pozastavenie účinnosti napadnutých ustanovení. Mohla by som byť teda spokojná, avšak analýza doterajších návrhov na pozastavenie účinnosti zákonov podaných na Ústavný súd neposkytuje veľa dôvodov k optimizmu a spokojnosti. Za všetky doteraz nevybavené podania uvediem prípad, na ktorý celkom nedávno upozornil môj kolega Daniel Lipšic. Ide o podanie skupiny poslancov o súlade ustanovenia § 2 ods. 1 písm. a) zákona č. 669/2007 Z. z. o mimoriadnych opatreniach v prípade niektorých stavieb diaľnic a ciest pre motorové vozidlá, pre ktorý sa ujal názov „vyvlastňovací zákon“. Podanie spolu s návrhom na pozastavenie účinnosti napadnutých ustanovení bolo Ústavnému súdu doručené 10. januára 2008, teda viac ako pred 21 mesiacmi. V tomto konkrétnom prípade Ústavnému súdu nestačilo ani 21 mesiacov na to, aby rozhodol o prijatí, alebo zamietnutí podania a o pozastavení účinnosti napadnutých ustanovení zákona. Zdá sa, že členom Ústavného súdu je úplne jedno, že vyvlastňovací zákon už 21 mesiacov umožňuje štátu zaberať pôdu súkromných vlastníkov a stavať cesty a diaľnice na nevysporiadaných pozemkoch, čím štát porušuje ústavou garantované práva občanov a Ústavný súd mu v tomto svojou nečinnosťou napomáha. Tak vzniká dojem, že Ústavný súd iba plní nahlas nevyslovené želania vlády, aby sa o prípadných námietkach a o protiústavnosti niektorých ustanovení, konkrétne tohto vyvlastňovacieho zákona rozhodlo po tom, ako sa na Slovensku dokončí sieť diaľnic a rýchlostných komunikácií. Preto sa domnievam, že dozrel čas odkrojiť z bochníka privilégií, ktorý Ústavný súd má a ktoré, žiaľ, využíva neštandardným spôsobom – strkaním hlavy do piesku, servilnosťou voči súčasnej exekutíve a nevšímavosťou voči porušovaniu práv vlastníkov pôdy súčasnou červenou pohromou. Každý orgán štátnej správy požíva takú úctu, akú si svojím konaním vyslúži a Ústavný súd svojím vlastným pričinením spochybňuje svoju nezávislosť a sám seba takýmto konaním dehonestuje. Z vyššie uvedených dôvodov som sa teda rozhodla podať návrh novely zákona, ktorým sa mení zákon č. 38/1993 Z. z. o organizácii Ústavného súdu Slovenskej republiky, o konaní pred ním a o postavení jeho sudcov v znení neskorších predpisov. Tento návrh zakotvuje povinnosť, aby v prípade, ak účastník konania navrhne pozastavenie účinnosti napadnutých právnych predpisov, ich častí, prípadne niektorých ich ustanovení podľa čl. 125 ods. 1 ústavy, rozhodol o tomto návrhu Ústavný súd najneskôr do 60 dní od začatia konania. Navrhovaná zmena sa vzťahuje aj na veci, v ktorých Ústavný súd už začal konanie do navrhovaného dňa účinnosti tohto návrhu zákona. Ak nastane tento prípad, 60-dňová lehota začína plynúť 1. januárom 2010 bez ohľadu na skutočný termín začatia konania. Podľa § 38 ods. 1 a 2 zákona o organizácii Ústavného súdu Slovenskej republiky, o konaní pred ním a o postavení jeho sudcov v znení neskorších predpisov v prípade, ak Ústavný súd prijme návrh na začatie konania o súlade právnych predpisov, podľa čl. 125 ods. 1 ústavy môže uznesením pozastaviť účinnosť napadnutých právnych predpisov, ich častí, prípadne niektorých ustanovení, ak ich ďalšie uplatňovanie môže ohroziť základné práva alebo slobody alebo ľudské práva a základné slobody vyplývajúce z medzinárodnej zmluvy, ktorú Slovenská republika ratifikovala a ktorá bola vyhlásená spôsobom ustanoveným zákonom, ak hrozí značná hospodárska škoda alebo iný vážny nenapraviteľný následok. Ústavný súd môže rozhodnúť o pozastavení účinnosti napadnutých právnych predpisov, ich častí, prípadne niektorých ich ustanovení aj na návrh účastníka konania. Návrh na pozastavenie účinnosti musí obsahovať konkretizáciu a spôsob ohrozenia základných práv alebo slobôd alebo skutočností, ktoré preukazujú, že hrozí značná hospodárska škoda alebo iný vážny nenapraviteľný následok. Podľa platnej právnej úpravy o tomto návrhu rozhodne Ústavný súd bez zbytočného odkladu. Vážení kolegovia, kolegyne, záverom iba toľkoto. Doterajšie skúsenosti potvrdzujú, že Ústavný súd Slovenskej republiky rozhoduje o niektorých návrhoch účastníkov konania na pozastavenie účinnosti napadnutých právnych predpisov, ich častí, prípadne niektorých ich ustanovení so značným časovým oneskorením. Preto navrhujem, aby Ústavný súd mal povinnosť rozhodnúť o návrhoch účastníkov konania na pozastavenie účinnosti napadnutých právnych predpisov, ich častí, prípadne niektorých ich ustanovení v lehote do 60 dní od začatia konania o súlade právnych predpisov podľa čl. 125 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky. Tento môj návrh zohľadňuje aj prípady, v ktorých začal Ústavný súd konanie do 1. januára 2010, čo je navrhovaný termín nadobudnutia účinnosti novely. V týchto prípadoch začne plynúť 60-dňová lehota dňom účinnosti novely bez ohľadu na skutočný termín začatia konania pred Ústavným súdom. Vážené dámy a páni, ďakujem vám za pozornosť v tejto chvíli a zároveň ďakujem všetkým, ktorí tento náš návrh podporia. (Potlesk.)