Viskupič, Jozef, poslanec NR SR (2010-11-04):
Ďakujem, pán predsedajúci. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, ja som sa prihlásil do rozpravy, keďže som jeden z podpísaných pod touto novelou a boli tu v rámci rozpravy vlastne viac-menej spomínané nejaké veci. Ja sa musím trošička vydýchať, sa ospravedlňujem. Rozprávalo sa tu o, asi najdlhší čas rozprával kolega zo strany SNS, pán poslanec Rafaj. Hovoril o demolačnej čate, o demolovaní toho, čo vystavali páni poslanci za minulej vlády alebo teda doby vládnutia minulej vlády. Hovoril o ako keby odstraňovaní sôch, o štátnom jazyku, symboloch, o tom ako keby sme pôsobili ako Taliban, o tom ako sa v hymne spieva, zastavme ich bratia, spomínal rôzne symboly. Ja si myslím, že jeho argumentácia bola úplne postavená na hlavu. Z hľadiska toho, čo sa snažili páni poslanci urobiť tzv. vlasteneckým zákonom a následne potom, keď sa do toho vložil ich vtedajší koaličný partner strana SMER, zákonom kde, teda keďže tento neprešiel, tak úpravou štátnych symbolov si myslím, že veľmi, veľmi sa nedostali k niečomu, čo by malo v našom právnom systéme pôsobiť. Stala sa totižto nasledujúca vec. Do oblasti vlastenectva, patriotizmu, čiže lásky k vlasti sa dostala norma, ktorá niečo prikazuje. Prikazuje, akým spôsobom, ad jedna učitelia v školách, riaditelia v školách, ad dva, zástupcovia na miestnej úrovni sa majú postaviť k tomu, ako sa má budovať ich slovami, budovať vlastenectvo. Myslím si, že Slovenská národná strana je ako keby strana jednej témy. Hovorí sa o tom, vždy teda je spájaná s takým slovným spojením alebo konštrukciou, hovoria o obhajobe národnoštátnych záujmov. Mám pocit, že keď to už počujem od týchto zástupcov ich slovami, národniarov, tak začína to byť vo veľkej časti spoločnosti ako vtip. Ja by som sa chcel aj spýtať, že kde ho vzali tento trend a čo znamená tá obrana národnoštátneho záujmu. Ja som videl nejakú takú inú činnosť, keďže boli minulé obdobie v koalícii troch vládnucich strán a podarila sa im taká trošička iná obhajoba. Obhajovali také historické, slovenské historické unikum, že jeden z ich koaličných partnerov im pri vládnutí a obhajobe odobral ministerstvo. Bolo to na základe obhajoby národnoštátnych záujmov alebo na základe obhajoby úplne nejakých iných záujmov? To je otázka. Následne tu rozprávali páni poslanci zo SMER-u a viac-menej si myslím, že počas toho štvorročného vládnutia, ktoré bolo tak si ako keby túto tému celkom slušne osvojili a myslím si, že urobili kus roboty v tom, aby sme v tomto parlamente nemali zastúpenie jednej politickej strany, ktorá sa sem nakoniec nedostala, HZDS. A celkom slušnú robotu robia aj v tom, aby ich druhý koaličný partner strácal body. Myslím si, že ak sa mám zastaviť pri pánovi poslancovi Ondrušovi, keďže to tu bolo spomínané aj vo faktickej poznámke, tiež si myslím, že nevidel som žiadny protest proti učeniu sa nemčiny, nevidel som žiadny protest proti učeniu sa prírodopisu, navyše, presne tu by to malo zostať. Keď sa bavíme o učení, tak mali by rodičia učiť deti a nie, aby nejaký zákon kázal rodičom ako si majú stavať svoj vlastný pocit k vlastnej krajine, svoje vlastné vlastenectvo. Bavíme sa tu predsa, to je jeden moment a druhý je, samosprávne úrady, kde takisto sú volení ľudia, dospelí, slobodní a je absolútne dehonestujúce, že niekto im káže akou formou sa majú postaviť k štátnym symbolom, resp. ju im predpisuje. Čo sa týka otázky pri pani poslankyni Obrimčákovej, zaujala ma tam jedna pasáž ohľadom ten povinnej angličtiny. Ja si myslím, že práve to je cesta ako sa postaviť k obhajobe národnoštátneho záujmu práve tam, kde je ho najviac treba obhajovať, a to je vonku. To nie je, my nepotrebujeme tuná, aby nám náš právny systém rozkazoval ako sa postaviť k národným symbolom, ale myslím si, že ovládanie angličtiny vnímanej možno v terajšej, čím ďalej viac ako celosvetového jazyka, ktorý môže nahradiť aj nejakú tú predtým intelektuálčinu, čiže latinčinu. Je to jazyk, ktorý je aj za posledné obdobie, ktoré som bol v Bruseli, keďže im tam trikrát vypadol audio systém a musela nastať celková zhoda pritom, ktorý bude rokovací jazyk, no samozrejme to bola angličtina. Čiže ak máme žiakom dávať nejakú výbavu do života, tak jeden zo svetových jazykov. Je absolútne obhájiteľný, že to bude práve angličtina. Mám, ešte rozprával pán poslanec Maďarič, ktorý ako bývalý minister kultúry naznačil niektoré veci a myslím si, že tam zostávam iba na rovine tej, že nie je, nie je záujmom tejto novely nejaké zase rozkazovanie, to znamená nejaké odstraňovanie, ani raz sa to tam nespomína. Myslím si, že ide tu iba o to, aby tu nebol nejaký rozkaz v miere, kde by nemal, kde nemá čo robiť. Na záver by som chcel povedať jednu vec, že v rámci obhajoby národnoštátnych záujmov sú ľudia, ktorí dokážu prirodzene a bez akéhokoľvek príkazu urobiť už len tým, že vybehnú na ľad alebo chytia raketu a uhrajú nejaký výsledok alebo reprezentujú krajinu so štátnym symbolom, ktorí majú hrdo na prsiach, urobia omnoho viacej ako som si ja doteraz stihol všimnúť urobila politická strana, ktorá má najväčší problém alebo najviac si chce pripisovať zásluhy pri národných témach. Ja sa nemôžem porovnávať ani s jedným z ľudí, ktorí takéto veci robia, či už sú to športovci, odborníci a naozaj robia dobré meno Slovensku vonku a tým pádom sú prirodzene ako osobnosti uznávané doma. S obdivom sa na nich dívam aj ja, ale keďže hovoríme o štátnych symboloch, mňa nikto nikdy nenútil nosiť štátny symbol a nikdy ma nikto nenútil ho mať na čestnom mieste vo svojej pracovni, tak isto ako ma nikdy nikto nenútil mať obrázok manželky alebo obrázok syna vo svojej pracovni. Ale chcel by som ukázať čosi, čo teda vždy, keď som absolvoval nejakú cestu som mal so sebou, mal som to v Londýne, mal som to v Ríme, mal som to v Hanoji, mal som to na Kube. Všade, kde som sa mohol baviť o tom odkiaľ som, čo reprezentujem a najväčším smútkom pre mňa je, že veľmi ťažko sa mi táto vec nosí na Slovensku, a to iba preto, páni zo strany SNS, že niekto by ma mohol spojiť s vami. Takže ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)