Ľ. Jahnátek, minister hospodárstva SR: (2008-01-30):
Teraz ale poďme skutočne k tým problémom, lebo tu sa šibrinkuje rôznymi údajmi, podsúvajú sa tu určité tvrdenia. A zrejme si budeme musieť počas tohto dialógu zvykať na to, že budeme zrejme reagovať. Skutočne ja som, pán poslanec, spozornel pri vašom vystúpení, hoci som si myslel, priznám sa úvodom, že budem mať popísaných niekoľko strán, lebo som bol pripravený na tvrdú obhajobu vášho postoja, ale to, čo ste predviedli, bolo chabé a mám to na nejakých piatich poznámkach. Vlastne nie je čo k tomu dodať. Ale v konečnom dôsledku sa ukázalo, že ani nemáte čo povedať, lebo to sú fakty, ktoré sú nevyvrátiteľné. A k tým sa dosť ťažko asi nejaká lož môže pridať. Viete, ja som veľmi spozornel, keď ste spomenuli, že už v názve „strategický“ ste hľadali niekoho, kto prevezme manažérsku kontrolu. To je skutočne veľmi tvrdé a ťažké konštatovanie. Vy ste sa tu verejne priznali pred všetkými, že vy ste mali od začiatku úmysel obísť zákon č. 92/1991 Zb. To je ten základný problém. A ja skutočne si myslím, že orgány, ktoré budú preverovať túto správu a dopĺňať, dokumentovať túto správu, si budú musieť aj vyžiadať zvukový záznam z vášho vystúpenia, lebo myslím si, že takto natvrdo to ešte povedané nebolo. Vy ste použili taký výraz, ste niekde zosmiešňovali, už neviem presne ktorú, pasáž, že chybička sa vlúdila. Ale chybička sa vlúdila aj pri privatizačnom poradcovi. Viete, zatiaľ nikto nepovedal vlastne, kde je tá chybička. Keď sa robila verejná súťaž na privatizačného poradcu, tak váš víťaz, ktorého ste vy určili, dal ponuku, kde povedal, že jeho odmena za privatizáciu bude do 1 mld. vrátane 0,5 %, od 1 mld. do 2 mld. vrátane bude 0,68 % a nad 2 mld. bude 0,4 %. A pritom sa vychádzalo raz z úhrnnej ceny a raz z celkovej úhrady. Čiže aj toto tam bude. A čo sa dostalo do mandátnej zmluvy? Do mandátnej zmluvy sa dostal text „do 1 mld. 0,5 % už nie vrátane, do 2 mld. 0,68 % a nad 2 mld. 0,4 %“, čo znamená a čo sa ukázalo potom aj pri fakturácii, že napr. prvú miliardu ste raz zaplatili koeficientom 0,5 a potom ste to ešte raz zaplatili koeficientom 0,68. Na túto chybu vás upozornila Advokátska kancelária Niku & partners, ktorá sa potom neskôr vyjadrila aj k fakturácii. Už pri podpisovaní mandátnej zmluvy vás upozornili, že idete v nesúlade so zákonom o verejnom obstarávaní a že nemôžete takto podpísať mandátnu zmluvu. Cez to všetko ste ju podpísali, vedome, dobrovoľne, pri upozornení, že robíte chybu. Takisto pokiaľ hovoríme o tej fakturovanej cene. Vy ste tu tvrdili, že nikto neprotestoval. Znovu, pán poslanec, nie je to pravda, nie je to pravda. Táto faktúra pingpongovala medzi ministerstvom hospodárstva a Fondom národného majetku ako pingpongová loptička. Túto cenu vám znovu napadla Advokátska kancelária Niku & partners, ktorá sa nevrátila k pôvodnej ponukovej cene, ale už teda vychádzala z mandátnej zmluvy. A znovu vás upozornila, napísala vám vzorec do svojho stanoviska, ako máte vypočítať tú cenu, ktorá v tom momente predstavovala 16,5 mil. US dolárov, a nie 21,5 mil. US dolárov, ako to bolo fakturované. Čiže nie je to pravda. A už aj Fondu národného majetku to liezlo na nervy, už aj tomu, Kojdovi sa triasli ruky, aby podpísal takýto podvod. Dvakrát vám vrátil tú faktúru. Až na tretíkrát, keď minister Harach urobil až tretiu formuláciu, kde všetku zodpovednosť z tejto fakturovanej ceny prebral na ministerstvo hospodárstva, len sa tam zabudol podpísať. Čiže je to dokument z ministerstva hospodárstva, kde nikto nie je podpísaný. Tak ten sa potom bral za merítko, na základe ktorého Fond národného majetku vyplatil sumu 26,5 mil. US dolárov. Toto je pravda. Toto je skutočnosť. Čiže, prosím vás, nezľahčujte, keď vystupujete a narábate s niektorými faktmi. Ďalšia polemika tu bola k tomu kurzovému riziku, kurzovým stratám. Ja sa k tomu nechcem znovu vracať. Ja si myslím, že pán poslanec Burian to veľmi dobre napísal. A ja len také dve poznámky k tomu poviem. Pán poslanec, vy ste veľmi dobre vedeli, že devízová pozícia v Národnej banke pre US dolár bola v tom období len 440 mil. USD. Čiže my sme nepotrebovali žiadne doláre navyše. My sme tam tú pozíciu mali naplnenú. My sme ďalšie doláre nepotrebovali. My sme potrebovali buď eurá, alebo slovenské koruny. Ale ja mám tu výpis zo všetkých transakcií v tom období, ktoré súvisia s privatizáciou veľkých podnikov. A mám tu uvedené aj meny, v ktorých táto privatizácia bola uskutočnená. Je tu Slovenský plynárenský podnik, Slovenské elektrárne, Slovenské telekomunikácie, Slovenská sporiteľňa, VÚB, Západoslovenská energetika, Stredoslovenská energetika, Slovenská poisťovňa, Východoslovenská energetika a Transpetrol. A čuduj sa svete, všade ste použili tú devízovú pozíciu, ktorá bola potrebná, to znamená euro, ale len v dvoch prípadoch, v Slovenskom plynárenskom podniku a v Transpetrole, ste použili doláre. Transpetrol si viem vysvetliť vzhľadom na to, že ruská centrálna banka vlastne mala devízovú pozíciu nastavenú na doláre, nie na euro. Čiže pokiaľ Yukos nechcel utŕžiť devízové straty, no tak vás natlačil na doláre, dobre, stalo sa, bolo to 78 mil. USD. Možno raz sa dostaneme k tomu, na koľko si dneska akcionár ocenil ten podiel v Yukose. Ale to je o niečom inom. Ale prečo sa to udialo pri Slovenskom plynárenskom podniku, keď kupujúcimi boli firmy členských štátov, kde euro bolo národnou menou, kde jednoducho nemali čo meniť na doláre? (Potlesk.) No odpoveď je veľmi jednoduchá: Lebo to boli lepší ekonómovia, ako boli na slovenskej strane, lebo tí veľmi dobre vedeli, vám totiž za tri mesiace ten dolár zoslabol o deväť korún, oni veľmi dobre vedeli, že pokiaľ s vami zafixujú cenu v dolároch, v devízovom kurze si jednoducho znížia ešte tú svoju nákladovosť z pohľadu eura. Čiže boli oveľa prezieravejší a chytrejší, ako bol súbor ekonómov na slovenskej strane, ktorí celý tento proces riadili. Čiže to bola vaša chyba, vaša neznalosť alebo možno aj servilnosť. Neviem to posúdiť. Spomenuli ste opciu Gazpromu, áno. Gazprom mal len v jednom roku problém, problém kešový, ale Gazprom sa potom predsa veľmi jednoznačne vyjadril, prečo by Gazprom vstupoval do konzorcia s francúzskym a nemeckým investorom. Gazprom povedal: „Buď to kúpim sám, alebo potrebujem na to partnera a nejdem do toho.“ Čiže už tu ďalej Gazpromom nešibrinkujme, Gazprom sa jednoducho nechcel s nikým deliť. Ale je pravda, že vtedy do privatizácie nešiel, lebo v tom roku bol práve vo finančných problémoch. Odcitovali ste nám správu OECD, samozrejme, je to v pohode, ale ani tá nehovorila o tom, že máte predať manažérsku kontrolu. Za to vás nepochválila. Ani sa o tom nezmienila. Čo sa týka tej finálnej fázy predaja, konečného predaja 49 % podielu. Vy ste otvárali obálku 28. 2. 2002. A vedeli ste vlastne, že je tam len jeden záujemca. Ja by som odcitoval slová pána Mikloša na zasadnutí tej Komisie pre koordináciu a riadenie procesu privatizácie pre SPP zo dňa 29. 10. 2001, kde povedal, že absolútne nevyhnutným predpokladom pre privatizáciu SPP je skutočná konkurencia minimálne dvoch serióznych a finančne silných záujemcov až do konca súťaže. O tri mesiace na to ste si už na tento výrok nespomenuli a kľudne ste pustili do privatizácie jedného uchádzača, miesto toho, aby ste povedali, jeden je málo pri tak obrovskej privatizácii my skutočne potrebujeme aspoň dvoch, troch. Ale vy ste jednoducho pokračovali v privatizácii. A čuduj sa svete, 28. 2. už vám bolo jasné, že je len jeden. Fakturácia od vášho slávneho privatizačného poradcu vám došla až 19. júla 2002, ktorá, po prvé, ďaleko prevyšovala stanovenú cenu. Dňa 30. júla už vám prišla ďalšia dofakturácia, ale toho 19. vy miesto toho, aby ste neuznali jednak výšku provízií alebo výšku odmeny privatizačnému poradcovi, ale to vrátili naspäť do procesu a mu vyčítali, že nesplnil svoju úlohu, vzhľadom na to, že do privatizácie doniesol až jedného záujemcu, mali ste dosť času, s prepáčením za výraz, mu obúchať o hlavu takúto robotu a vrátiť celý privatizačný proces naspäť. Nie, vy ste v privatizácii pokračovali. Vedeli ste, že privatizačný poradca zlyhal a jednoducho ste jeho faktúru akceptovali, vyplatili a túto republiku ukrátili o ďalších 13,5 mil. USD. Posledná poznámka už len k tým archívom. Viete, ministerstvo hospodárstva malo podať správu o procese privatizácie. Ministerstvo hospodárstva tu nie je vyšetrovateľ. Ministerstvo hospodárstva povedalo, nie sú v archívoch doklady. To znamená, vyšetrovateľ, Generálna prokuratúra, ktorá je požiadaná aj vládou, aj teda, pokiaľ to odsúhlasí parlament, bude požiadaná aj parlamentom, bude musieť zabezpečiť vypočúvanie pracovníkov archívov, ktorí, vám garantujem, si veľmi dobre spomenú, či sa materiály vôbec do archívov dostali a pokiaľ sa dostali, na čí príkaz a komu boli vydané, lebo nám túto informáciu neposkytnú ani neposkytujú. Ale ja si myslím, že pokiaľ to zoberú do rúk orgány činné v trestnom konaní, rozlúštime aj tento rébus a dostaneme odpoveď aj na túto čudnú otázku. Ďakujem pekne. (Potlesk.)