L. Žitňanská, poslankyňa: (2007-06-26):
Konkrétne. Pán poslanec Záhumenský v piatok asi v polhodinovom vystúpení vo svojom úvodnom slove predstavil návrh zákona. Väčšina toho vystúpenia ale nebola venovaná predstaveniu pôvodnej predlohy návrhu zákona, ktorú predložil do parlamentu, väčšina toho vystúpenia bola venovaná odôvodneniu spoločnej správy, resp. odôvodneniu jeho pozmeňujúceho návrhu, ktorý predložil vo výbore pre pôdohospodárstvo, životné prostredie a ochranu prírody. O čo ide? Dnes rokujeme, vážené kolegyne, vážení kolegovia, dnes rokujeme o návrhu zákona, ktorý mal pôvodne 14 bodov, a spoločná správa k nemu má 71 bodov. Poviem to inak a pokúsim sa byť veľmi zrozumiteľná. Pôvodný návrh pána poslanca Záhumenského slúži ako výťah na to, aby sme schválili to, čo prešlo vo výbore pre pôdohospodárstvo, životné prostredie a ochranu prírody a je obsahom spoločnej správy. A to, čo je obsahom spoločnej správy, sú zásadné zmeny zákona o ochrane prírody a krajiny, sú zásadné zmeny, ktoré sa týkajú pravidiel zonácie, a ja považujem za neprijateľné, aby takéto zásadné zmeny sa prijímali potichu v druhom čítaní cez výbor, bez akejkoľvek diskusie. Pretože keď sa obchádza legislatívny proces, riadny legislatívny proces na úrovni vlády, to má za následok, že sa obchádza diskusia. Pripomienkové konanie podľa legislatívnych pravidiel vlády má totiž svoj význam. Má význam v tom, že je priestor na to, aby všetky názory, všetky záujmy boli položené na stôl, aby potom ten, kto má oprávnenie rozhodnúť, to znamená vláda a následne parlament, mohli kompetentne rozhodnúť na základe toho, že poznajú stav veci, poznajú všetky záujmy. Je to priestor na to, aby tieto záujmy bolo možné zladiť. Nie vždy sa dajú všetky záujmy zladiť, nie vždy sa dajú zladiť záujmy lesníkov, záujmy poľovníkov a záujmy ochranárov. Ja to chápem, potom treba rozhodnúť, ale to rozhodnutie je potrebné urobiť kompetentne a to sa dá urobiť len na základe toho, že poznáme všetky informácie. Žiaľ, keď návrh zákona ide bez diskusie v rámci druhého čítania, aj keby tu bola dobrá vôľa, nemôžeme garantovať kompetentné rozhodnutie. Ale keďže to už je pravidlom, tak potom ja už pochybujem aj o tej dobrej vôli na rozdiel od pána poslanca Miklósa. Ja viem, že pripomienkové konanie najmä o návrhoch zákonov v oblasti životného prostredia nie je vždy jednoduché, pretože naozaj práve v týchto oblastiach sa stretáva veľmi mnoho záujmov. Pán bývalý minister Miklós by vedel o tom hovoriť. Preto procesy prijímania zákonov týkajúcich sa ochrany životného prostredia spravidla aj na úrovni vlády trvali pomerne dlho. Ale ja zopakujem, to má svoj význam, má svoj význam diskutovať, má svoj význam poznať záujmy všetkých zúčastnených a dotknutých osôb a záujmových skupín a má to význam v tom, aby bolo možné prijať kompetentné rozhodnutie. Žiaľ, tu asi nejde o to prijímať kompetentné rozhodnutie. To je moja prvá všeobecná poznámka. Druhá všeobecná poznámka sa týka postavenia mimovládnych organizácií, tak ako sa navrhuje v tomto návrhu zákona, pretože je to už opakovaný prípad, čiže možno sledovať trend obmedzovať účasť verejnosti na rozhodovacích procesoch oproti štandardu, ktorý bol už raz garantovaný. Teraz nehovorím o rozpore s Århuským dohovorom, k tomu prídem, teraz hovorím o trende, akým spôsobom sa komunikuje s mimovládnymi organizáciami, hovorím o tom, že je tu trend znižovať mieru účasti verejnosti na rozhodovaní oproti tomu, aké je dnes. A keď si to skombinujeme možno aj s niektorými spôsobmi, akými sa komunikuje s tretím sektorom, keď si to dáme dokopy možno s Kôprovou a Tichou dolinou, tak môžem len konštatovať, že ten trend je badateľný, a považujem za neobvyklé, aby raz zakotvené práva verejnosti boli v demokratickej spoločnosti obmedzované, resp. zužované. Preto chcem podať najskôr procedurálny návrh nepokračovať v prerokovaní tohto návrhu zákona, pretože z týchto dôvodov, ktoré som uviedla, ho považujem za zlý ako celok vrátane tých ustanovení, ktoré sú obsahom spoločnej správy. A opakujem, pôvodný návrh, ktorý má svoje vecné chyby, o ktorých idem teraz podrobne hovoriť, slúži ako výťah na schválenie vážnych zásahov do právnej úpravy, do nových pravidiel zonácie, ktoré sú obsahom spoločnej správy. Pre prípad, že tento môj procedurálny návrh neprejde, tak sa idem venovať aj jednotlivým ustanoveniam návrhu zákona a podám aj jeden pozmeňujúci návrh. Prečo je tento návrh zákona zlý? Po prvé tento návrh zákona znižuje vymožiteľnosť práva v oblasti ochrany prírody a krajiny. Zvykli sme si hovoriť o vymožiteľnosti práva len s fungovaním súdov, ale vymožiteľnosť práva je aj o tom, keď raz zákon stanovuje určité povinnosti, aby tieto povinnosti boli vynútiteľné, v opačnom prípade takéto uloženie povinnosti nemá zmysel, naopak, demoralizuje spoločnosť. Detail, zdanlivo logická zmena definície voľne žijúceho živočícha tak, aby nebol taký živočích, ktorý sa narodil alebo vyliahol, alebo rozmnožil vo svojom prirodzenom prostredí, považovaný za voľne žijúceho živočícha, znie zdanlivo logicky, ale vo výsledku znamená to, že znemožní kontrolu a sankcionovanie porušovania zákona. Pretože, no kto pozná na živočíchovi, či bol rozmnožený vo voľnej prírode alebo u chovateľa? (Potlesk.) Okrem toho odborníci mi povedali, že táto definícia je v rozpore s definíciou smernice. Absurdná požiadavka, aby vstup na pozemky zo strany Inšpekcie životného prostredia musel predtým odsúhlasiť súd, pričom neexistujú pravidlá, na základe ktorých by tak súd mohol urobiť, toto ustanovenie, tieto ustanovenia sú našťastie v spoločnej správe navrhnuté na vypustenie a v tejto časti navrhujem body spoločnej správy vyňať na osobitné hlasovanie, aby sa mohlo o nich osobitne hlasovať. Po ďalšie. Tento návrh zákona je v rozpore s našimi medzinárodnými záväzkami. Už sa tu hovorilo a ja som v prvom čítaní hovorila o Århuskom dohovore, o smernici o účasti verejnosti vo veciach životného prostredia. Zopakujem to ešte raz. Pán poslanec Záhumenský vo svojej piatkovej úvodnej reči pomerne dlho citoval právne stanovisko, podľa ktorého sa domnieva, že v tomto prípade nie je porušený Århuský dohovor. Nepôjdem argument po argumente, ktorý ste, pán poslanec, použili. Môžem, ak by bolo treba neskoršie. Dotknem sa dvoch možno podstatných vecí, o ktorých ste hovorili. V prvom rade treba povedať, a na tom sa všetci zhodneme a zhodli sme sa aj na ústavnoprávnom výbore, že, samozrejme, či smernica, alebo Århuský dohovor neprikazuje členským štátom, a teda ani Slovensku, aby mimovládne organizácie, ktoré majú v predmete činnosti ochranu životného prostredia, mali postavenie účastníka konania. Vyžaduje, aby mali garantované určité práva. V našom právnom poriadku dnes, tak ako dnes je nastavený náš právny poriadok, tieto práva majú garantované len v pozícii účastníka konania. Pretože toľko spomínaný inštitút zúčastnenej osoby, na ktorý sa odvoláva pán poslanec Záhumenský, aj návrh novely, podľa Správneho poriadku síce garantuje časť práv, ktoré pozná Århuský dohovor, to znamená prístup k informáciám, ale negarantuje to, čo Århuský dohovor pomenúva pojmom „prístup k spravodlivosti“. Pán poslanec, vy ste argumentovali tým, že mimovládne organizácie môžu podať podnet na prokuratúru, aby prokuratúra iniciovala preskúmanie zákonnosti rozhodnutia. Ja chcem v tejto súvislosti povedať, že toto nie je argument, pretože prokuratúra má možnosť, ale nie povinnosť takýto návrh, takýto podnet akceptovať. To znamená, môže, ale nemusí iniciovať preskúmanie rozhodnutia súdom. Pričom samotná prokuratúra nie je tým nezávislým, nestranným orgánom v zmysle Århuského dohovoru, ktorý rozhoduje vo veci preskúmania. Nehovoriac o tom, že v našom právnom systéme máme už aj rozhodnutie Ústavného súdu, podľa ústavy prokuratúra nemá pozíciu nezávislého orgánu. Ešte jeden argument ste použili v rozprave, a to, povedali ste, že Århuský dohovor vo svojej prílohe presne špecifikuje odvetvia alebo oblasti rozhodovania, pri ktorých musí byť takéto postavenie mimovládnym organizáciám garantované. Argumentovali ste tým, že Århuský dohovor potom hovorí ešte o prípadoch, ak ide o významný alebo vážny záujem ochrany životného prostredia, a argumentovali ste tým, že keď ide povedzme o vyťatie jedného stromu, či to je dôležitý záujem životného prostredia. Ja sa domnievam, že keď je potrebné rozhodovať podľa zákona o ochrane prípady a krajiny, to znamená, keď ide o rozhodovanie o výnimke z určitej ochrany, tak ide vždy o vážny záujem ochrany prírody a krajiny. Kedy inokedy by išlo o vážny záujem ochrany prírody, keď nie v rozhodnutiach podľa zákona o ochrane prírody krajiny? Preto sa domnievam, že zakotvenie postavenia mimovládnych organizácií ako zúčastnených osôb je nielen zlé a nielen súčasťou určitého trendu komunikácie s tretím sektorom, ktorý možno badať u tejto vlády, ale je zároveň aj v rozpore s našimi medzinárodnými záväzkami, čo môže mať za následok to, že Slovenská republika bude sankcionovaná. A my sme sa aj na ústavnoprávnom výbore rozprávali už druhýkrát, pretože prvýkrát sme sa o tom rozprávali v súvislosti so zákonom o urýchlení prípravy diaľnic, že tu sa dá nájsť také riešenie, ktoré by bolo v súlade s našimi medzinárodnými záväzkami, ale zatiaľ o takéto riešenie zjavne nie je záujem. Na záver, keď zhrniem stanovisko klubu SDKÚ – DS, tak by som chcela povedať, že SDKÚ – DS nepodporí tento návrh zákona. Nepodporí ho preto, že je zlý. Nepodporí ho preto, že pôvodný návrh pána poslanca slúži naozaj ako výťah na prijatie spoločnej správy, ktorej obsahom sú vážne zmeny, pokiaľ ide o ochranu prírody a krajiny, a vážne zmeny, nové pravidlá týkajúce sa zonácie. Nepodporí ho preto, pretože tento spôsob predkladania zákonov negarantuje kompetentné rozhodovanie. Nepodporí ho preto, pretože je v rozpore s medzinárodnými záväzkami. Mám pripravený pozmeňujúci návrh na vypustenie častí zákona, ktoré sa týkajú zúčastnených osôb. Mám ho v lavici, môžem si ho doniesť, aby som to prečítala, áno?