M. Sabolová, poslankyňa: (2004-05-20):
Chcem sa krátko vyjadriť k zákonu o rozsahu. Súčasné zdravotníctvo poskytuje porovnateľné kvalitné služby s okolitými krajinami a poskytuje ich však za podstatne nižšiu cenu alebo finančný zdroj na občana, keď to porovnáme napríklad s Českou republikou, kde je na občana nejakých 480 euro, na Slovensku nejakých 280 euro v minulom roku 2002, o niečo nárast v roku 2003. Vidíme, že tento argument jasne vyvracia takú teóriu, ktorá tu je, že zdravotníctvo je čierna diera. Sú nedostatky, treba zvýšiť kontrolu, kde vlastne máme tú dieru, ale nemyslím si, že je čiernou dierou. K návrhu zákona o rozsahu mám odborné pripomienky, kde sa odborníci v zdravotníctve vyjadrujú k diagnózam a požadujú, a pýtam sa aj na názor pána ministra a myslím si, že ak teda zákon pôjde ďalej, treba zoznam diagnóz doplniť o podskupiny diagnostických výkonov. Zoznam diagnóz doplniť o podskupiny terapeutických výkonov a v podstate vlastne týmto rozpracovaním týchto dvoch bodov by sme došli k diagnostickým a terapeutickým štandardom. Bez týchto dvoch bodov nie je systém, najmä v ambulantnej starostlivosti, dobre vykonateľný. Dokumentujem názor skupiny odborníkov. K zákonu o rozsahu sa chcem vyjadriť aj za skupinu tých, ktorí pracujú vo SVALZ-och, je to z hľadiska reálnych dosahov. Nie je celkom jasný dosah na pacientov. Či nie je potrebné, pán minister, dopracovať tak, aby bolo jasne zadefinované, akým spôsobom budú uhrádzané výkony týchto spoločných vyšetrovacích, liečebných zložiek, lebo sú to pomerne drahé, finančne náročné výkony a či tam žiadna spoluúčasť pacienta aj možno v niektorých tých drahších výkonoch nie je možná, je ťažko možná možno pri dnešnej sociálnej situácii. Ale treba jasnejšie a výraznejšie zadefinovať. Je to stanovisko aj komory a myslím si, že je to komora, ktorá dobre funguje, ktorá má špecialistov, a bolo by dobré, aby sa stanovili tieto pravidlá. Tu možno aj včera zaznelo po rokovaní vlády a z materiálov, ktoré na vládu išli, že sa hodne zdravotníckych zariadení dnes transformuje, privatizuje, možno časom privatizuje. Čiže mne sa zdá, že by bolo dobré, aby sme – možnože nie je to celkom k zákonu – stanovili pravidlá, aby bolo potom jasné jednak aj v tej laboratórnej diagnostike, ale v tých zdravotníckych zariadeniach, na základe čoho transformujeme, prečo transformujeme, ako transformujeme. Ale nie, že každý týždeň vo vláde je nejaké zdravotnícke zariadenie na transformáciu. A mne tu chýba taký zoznam alebo taký systém, aký sme možno mali v minulom období za minulých ministrov, keď prišiel do Národnej rady zoznam zariadení, ktoré išli na privatizáciu, transformáciu, kde sa niečo išlo meniť. Nemali sme na to priamy dosah, Národná rada, ale mali sme aspoň informáciu a mohli sme sa vyjadriť. Čiže chýba mi to. A čo sa týka ešte toho rozsahu, bolo by možno dobré, je to zase istá skupina, neštudovala som a ani nie som odborník na to, aby som posudzovala jednotlivé diagnózy, ale v istom období prípravy zákona a možno dnes je to už aj ináč, ale upozorním možno na jeden prípad, keď bol prípad v rámci diagnóz, že bakteriálny zápal pľúc platí poisťovňa a vírusový západ pľúc neplatí poisťovňa a platí pacient. Okrem toho v mnohých prípadoch, ako hovoria odborníci, je ťažko rozlíšiť a presne určiť, aký rozdiel je v tých diagnózach. Vraj sa to v zákone zmenilo. Bolo by dobré, aby sme možno aj takéto nuansy, ktoré môžu posúdiť len odborníci, v zákone vyčistili, aby sa nestalo to, čo sme pred nejakým časom, možno si pamätáte a dodnes sa to nezmenilo, keď sme prijímali zdravotnícky zákon, kde explicitne píšeme, že majitelia vodičských preukazov nemajú nárok na platenie zdravotnej starostlivosti. Verím, že v parlamente naozaj neurobíme také hlúpe vyjadrenie alebo že nestanovíme takú diagnózu, ktorá skutočne nemá vecné odôvodnenie. To sú moje, možno malé, ale vecné pripomienky k tomuto zákonu. Ďakujem veľmi pekne.