Blahová, Natália, poslankyňa NR SR (2018-02-01):
Ďakujem pekne. Vážené dámy, vážení páni, možno by som si kusla do jazyka, ak by v tejto rozprave nevystúpil pán Blaha a jeho stranícka kolegyňa pani Vaľová, preto si dovolím krátku rekapituláciu pomerne nedávnej histórie. Nadväzujem na ich poznámky týkajúce sa sociálnych podnikov. Budem citovať z článku, ktorý má nadpis Sociálne podniky firmy SMER, s. r. o. Sú to zistenia nadácie Zastavme korupciu, ktoré vo svojom príspevku pre časopis Týždeň stručne spracoval Marián Leško. Prvá vláda Roberta Fica už v roku 2007 na jednom z výjazdových zasadnutí ohlásila, že hodlá nezamestnanosť znižovať aj tak, že z Európskeho sociálneho fondu podporí zakladanie pilotných sociálnych podnikov. Malo ísť o firmy, ktoré dajú prácu znevýhodneným nezamestnaným v takom počte, že budú tvoriť najmenej, prinajmenšom 30 % všetkého personálu firmy. V prípade, že sociálny podnik dosiahne zisk, tak 30 % z neho mal každoročne použiť na vytváranie nových pracovných miest alebo na zlepšovanie pracovných podmienok. Podľa zákona, ktorý bol platný od mája 2008, mal sociálny podnik fungovať aspoň päť rokov a mohol za to od štátu dostávať podporu 28 mesiacov. Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny, ktoré vtedy viedla Viera Tomanová, prevzalo nad zriaďovaním pilotných sociálnych podnikov gesciu. Prvé podniky vznikli v lete 2008, vtedy ministerka Tomanová podpísala zmluvy s ôsmimi zakladateľmi podnikov tohto druhu. Financované boli z eurofondov, pričom Európsky sociálny fond im mal preplatiť až 95 % nákladov. Celkovo na pilotné projekty vláda a ministerstvo vyčlenili viac ako 23,5 milióna euro. Namiesto toho, aby sa na verejnosť dostávali správy o úspešnom pokračovaní projektu, od samého začiatku boli sociálne podniky späté s informáciami o pochybnom postupe úradov, prešľapoch zodpovedných funkcionárov a straníckom klientelizme. Ako prvá prenikla na verejnosť správa, že ministerstvo práce poskytne 400 miliónov slovenských korún štyrom sociálnym podnikom, za ktorými bol podnikateľ Juraj Thomka, priateľ poslankyne SMER-u Jany Laššákovej. Išlo o Veľkokrtíšsky, Horehronský, Revúcky a Gemerský sociálny podnik. Na otázku, či je v poriadku, keď sa v takej veci angažuje osoba blízka poslankyni SMER-u, ministerka Tomanová odpovedala: „V žiadnom prípade ja nebudem hodnotiť, kto sa za projektami skrýva.“ Ministerka naozaj nebola povinná hodnotiť, kto sa za projektmi skrýva, ale mala povinnosť zabezpečiť, aby sa za nimi nikto skrývať nemohol. Svoju povinnosť si nesplnila, lebo jej ministerstvo pridelilo stovky miliónov korún neziskovým organizáciám, ktorých pôvod a charakter bol neznámy. Novinári potom zistili, že členmi správnych rád neziskoviek, ktoré založil Juraj Thomka, boli starostovia a poslanci strany SMER. Jeden z nich, Ján Fiľo, člen správnej rady Gemerského sociálneho podniku, dokonca povedal: „Do neziskovej organizácie ma nominovala okresná organizácia SMER-u.“ Neskôr tiež vyšlo najavo, že odporúčanie, aby ministerstvo projekty Juraja Thomku schválilo, podpísal syn poslankyne Laššákovej Vladimír Laššák, ktorý vtedy pracoval ako riaditeľ regionálneho odboru Banskobystrického samosprávneho kraja. Najsilnejšia vládna strana, ktorá na republikovej úrovni dostala do funkcie Vieru Tomanovú, nominovala na nižšej úrovni svojich starostov a poslancov do správnych rád týchto neziskoviek, ktoré dostali od ministerstva milióny eur zo zdrojov Európskej únie. Keďže ministerstvo práce vedené nominantkou SMER-u podporilo organizácie podporené straníckymi štruktúrami SMER-u, išlo o klasický prípad straníckeho klientelizmu. Ďalej sa zistilo, že za rožňavským sociálnym podnikom boli dvaja regionálni reprezentanti SMER-u – SD a za humenským sociálnym podnikom bola poslankyňa Vaľová. Šéfovia sociálnych podnikov míňali veľké sumy na predražené nákupy pochybných zariadení a nepotrebných služieb, na drahé školenia, na konzultácie či propagáciu, a to cez spriaznené firmy vybrané účelovo nastaveným výberovým konaním. S reportážou, ktorá odhaľovala fungovanie sociálneho podniku, prišla reportérka Kubániová, ktorá vtedy pracovala v Slovenskej televízii. Jej reportáž ukázala, ako v Bardejove funguje Arvik – Rozvojové združenie, ktorému ministerstvo práce poskytlo 100 miliónov slovenských korún. Za milióny zverených zdrojov združenie Arvik v mesačných kurzoch vyškolilo 161 nezamestnaných, z ktorých sa dlhodobo na trhu práce uplatnilo len niekoľko ľudí. Pokiaľ išlo o nezamestnaných, efekty sociálneho podniku boli minimálne, zato iné efekty boli oveľa výraznejšie. Z dotácie, ktorú dostal Arvik – Rozvojové združenie, profitoval najmä jeho memorandový partner, súkromná firma Selmani. Šéfovia oboch spoločností boli starí známi a mali kontakty na ministerstve práce. Výkonný riaditeľ spoločnosti Selmani bol bratom riaditeľa odboru komunikácie sociálnej implementačnej agentúry. Vo vedení firmy Selmani pôsobila majiteľka spoločnosti Management Solutions, ktorá vyhrala podprahovú zákazku pre Arvik, poskytovala mu poradenstvo za 205-tisíc euro. Blízko k podniku mal aj podnikateľ Balog, jedna jeho firma prenajímala Arviku motorové vozidlá, druhá mu zabezpečovala publicitu za 140-tisíc eur. Ako sa zhodli experti, pri projekte takejto veľkosti a obsahu minúť 4,2 milióna slovenských korún na jeho propagáciu je mrhanie verejnými prostriedkami. Sociálny podnik teda plytval verejnými prostriedkami tak, aby z toho profitovali súkromné firmy a osoby späté s vládnou stranou, čo malo pre reláciu Reportéri a samotnú redaktorku Kubániovú neblahé následky. Vysielanie relácie bolo pozastavené a Slovenská televízia nepredĺžila pracovnú zmluvu reportérke. Európska komisia situáciu sledovala a pomery v dvoch pilotných projektoch prišli preveriť audítori komisie. Výsledky ich kontroly potvrdili podozrenie a v decembri 2009 to muselo uznať aj ministerstvo práce, ktoré projekt Arvik zrušilo. Pod tlakom situácie ministerstvo financií, ktoré vtedy viedol Ján Počiatek, požiadalo Brusel len o preplatenie 356-tisíc eur z 11,3 milióna eur, ktoré už sociálnym podnikom poskytlo. Ministerstvo viac nežiadalo, lebo mu bolo známe, že Brusel by viac ani nezaplatil, keďže jeho audítori neskôr zistili, že v kontrolovaných podnikoch neboli rešpektované podmienky zákonnosti a vhodnosti použitia fondov, a preto odporučili, aby bolo financovanie sociálnych podnikov zrušené a akékoľvek zálohy a refundácie nákladov vymáhané. Pretože audit Európskej únie odhalil indikátory vážneho podvodu, viac ako 11 miliónov eur, ktoré sa vynaložili na pseudozamestnávanie pre 300 ľudí, sa muselo uhradiť zo štátneho rozpočtu. Po nástupe vlády Ivety Radičovej minister Mihál a jeho vtedajšia štátna tajomníčka Lucia Nicholsonová podali viaceré trestné oznámenia na osoby zodpovedné za zriadenie a celkové fungovanie sociálnych podnikov. Na konci roku 2011 bola zverejnená informácia, že protikorupčný úrad preveruje financovanie štyroch podnikov. To bola posledná zverejnená správa o sociálnych podnikoch z čias prvej vlády Roberta Fica. Tak ako všetky takéto a podobné kauzy, aj sociálne podniky zapadli prachom zabudnutia a žiadna z osôb, ktoré sa vďaka nim nezákonne obohatili z verejných zdrojov, neniesla za to žiadnu trestnoprávnu a ani inú zodpovednosť. Koniec citátu. Vážené kolegyne, kolegovia, chcela by som vás upozorniť najmä na to, že aj pôvodná myšlienka sociálnych podnikov sa javila na papieri výborne. To by sa jej ale nesmel chopiť SMER so svojimi korupčnými chápadlami chobotnice. Nech je nám teda to, čo sa stalo pred pár rokmi, mementom. Rezort riadi tá istá strana, pri moci sú tí istí ľudia. Neradi by sme boli svedkami opakovania sa histórie. Ďakujem za pozornosť.