E. Vestenický, poslanec: (2009-02-10):
Dámy a páni, nebudem polemizovať s nikým o škodlivosti zrušenia vojenských súdov, chcem len upriamiť vašu pozornosť na potrebu ich zachovania. A ponúkam možnosť realizovateľnej a neškodiacej voľby, a to aj preto, že následky ich zrušenia nie sú až také významné pre súdy samotné, ani pre sudcov, ako by sa mohlo zdať, ako budú škodlivé pre spôsobilosť ozbrojených síl plniť svoju zákonom stanovenú funkciu. Moje dôvody, ktoré vyústili do podania návrhu zachovať vojenské súdy, sú v stručnosti nasledovné, aj keď tá stručnosť bude dosť dlhá. Vojenské súdy nikde na svete nevznikali preto, že by bol býval nedostatok pracovných príležitostí, alebo nadbytok civilných sudcov. Prečo by teda mali zanikať z bizarného dôvodu, že dnes je v spoločnosti taký stav, keď štátna moc je zahrnutá nadbytkom prípadov vyžadujúcich si súdne rozhodnutia civilných súdov a sudcovia v civile, Boh ich ochraňuj, nestačia plniť na nich kladené požiadavky? Konštatujem, že takto vyvinutú taktickú situáciu, stvorenú nespôsobilosťou civilných súdov zvládať množstvo im patriacich súdnych prípadov, ideme, dámy a páni, riešiť strategickým rozhodnutím v podobe rušenia osvedčených vojenských systémových štruktúr, a to bez komplexného zváženia hroziacich následkov, hovorím, bez komplexného zváženia, pretože argumentovať jednostrannou, dočasnou výhodou komplexné rozhodne nie je. Myslím, že by sa tu žiadala obsažnejšia analýza existujúceho stavu, príčin vzniku takého stavu, ako aj taký návrh rozhodnutí, ktoré nie sú iba domnelé, ale so zárukou povedú v stanovenom časovom horizonte k jeho zlepšeniu, teda k odstráneniu časových prieťahov na súdoch a všade tam, kde sa zatiaľ ešte naši občania obracajú na štátnu moc s dôverou, hoci podľa mojej mienky v početných prípadoch rozhodne spokojní nie sú. Kto z čestných, povestne tolerantných, zákon ctiacich občanov našej republiky by tiež bol spokojný s nezmyselnými prieťahmi a zákonom vytváranými výhodnými podmienkami na kľučkovanie pre očividného páchateľa, ktoré mu platný zákon pod rúškom demokratickosti spoločnosti umožňuje, kto okrem tých, ktorí majú z celého stavu zištný prospech? Tu je potrebné súhlasiť s návrhmi ministerstva spravodlivosti, tu je potrebné súhlasiť s poukazovaním na nedostatky zo strany všetkých, ktorí majú dočinenia nielen s ochranou práv obžalovaného, dámy a páni, ale hlavne s ochranou práv poškodeného, ktorý je dnes v značnej nevýhode. Ale mylná je predstava, že žiadaný cieľ, žiadaný cieľový stav dosiahneme zrušením vojenských súdov. Myslím si, že práve opak bude pravdou. Takýto krok poslúži iba na odstránenie tej časti súdnictva, ktorá mala rešpekt a veľký preventívny účinok v ozbrojených silách, ale aj vo verejnosti a spôsobí, bohužiaľ, škody na obranyschopnosti Slovenskej republiky. Vojenské súdy vznikli preto, aby držali ozbrojenú silu štátu v podriadenosti jeho politickej moci, v medziach platných zákonov a vládnucej politickej vôle, v podmienkach pre civilný život neštandardných. Táto sila má nezvyčajné pracovné nástroje a nezvyčajné postupy v procese ich používania. Nositelia tejto sily sú tlakom diktovaných pracovných podmienok psychologicky tak silno ovplyvňovaní, že ak prevládne benevolencia a aj štátnický romantizmus, tak sa môžu vymknúť z procesu rešpektovania bežných ľudských hodnôt. A to všetko sa udeje pod ochranou zákona a zdanlivo v záujme presadzovania platnej, ale aj budúcej politickej vôle. V čom sa teda líši vojak a príslušník ozbrojených síl od iného občana republiky. Poviem to aspoň v náznakoch. Jeho samozrejmým pracovným nástrojom je zbraň, moderná zbraň, spôsobilá kedykoľvek v záujme dosiahnutia stanoveného cieľa kývnutím prsta ničiť, ublížiť, zabíjať. Zabíjanie, podotýkam zabíjanie, nie vraždenie je v bojovej operácii síce kontrolovaný, ale bežný pracovný postup a štandardný operačný proces. Ak táto veta znie pre niekoho neprijateľne, tak si neuvedomuje zodpovednosť politika podpisujúceho dokument prikazujúci, povoľujúci alebo umožňujúci bojové nasadenie vojska. Aby vojaci v kritických momentoch nezlyhali, musia byť výcvikom pripravení znášať obrovský, pre mnohých nezúčastnených nepredstaviteľný a dlhotrvajúci stres, a to nielen z vlastného bytostného ohrozenia. Ako s bežnou, takmer nevyhnutnou nutnosťou musia rátať s nedostatkom materiálneho, ale aj iného zabezpečenia každého druhu a vedieť sa rýchlo, so samozrejmosťou v prospech stanovenej úlohy bez sťažností rozhodovať a konať v situáciách pre bežný život občana nemožných. Títo ľudia sú denne vystavovaní postupom, v ktorých je omeškanie sa s činnosťou, vinou obyčajnej všeobecnej, bežnej nerozhodnosti a vinou do krajnosti nedovedenej potreby rešpektovať im síce neznámu, ale prebiehajúcu akciu suseda či zabezpečovaného, pravidelnou príčinou neúspechu s následkom zranení všetkých stupňov a trvalých následkov po nich, vrátane smrti a tiež nenapraviteľných strát aj škôd, mnoho razy až historického významu, za čo sú, samozrejme, braní na zodpovednosť. Denne sú títo ľudia cvičení a vystavovaní tlaku potreby pripraviť a vydať rozhodnutia, ktoré musia byť jednoznačné a nezvratné. A nesmú sa nerozhodnúť, ak nemá vzniknúť hrozba z omeškania pre iných. A keď rozhodnutie spustia, už niet žiadnej cesty späť. Už, a to mi nedá pripomenúť, nie je prípustné ani mysliteľné nejaké „prepáčte“, už nie je mysliteľné konštatovať: „Ja som sa pomýlil alebo urobil som chybu a je mi to ľúto, nehnevajte sa, prosím, zmažme to a začnime od znova.“ V tomto duchu a s takými cieľmi sú vojaci denne podrobovaní nátlakovému, viac-menej účinnému výcviku. To vplýva na ich hodnotovú orientáciu i tvorbu schém reflexného konania. A rozhodne ich to nenechá bez zmeny. Vykonávatelia si to uvedomovať nepotrebujú, ale zákonodarcovia by si to uvedomovať mali. Vždy je lepšie zlu predchádzať, ako neskôr riešiť jeho následky. Taký je myšlienkový základ akejkoľvek prevencie. Potreba stotožnenia sa spoločnosti s bežne neprípustnými hodnotami sprevádzajúcimi však ako samozrejmosť bojovú akciu či operáciu je teda u vojaka podstatne, podstatne vyššia než u iného občana. Týka sa to, samozrejme, i prípadných vojnových zajatcov. Tento jav, vznikajúci následkom špecifickosti úloh kladených na ozbrojené sily spoločnosťou, má pre spoločnosť aj svoje nepríjemné dôsledky. Nepríjemnosť spočíva v tom, že ospravedlňovanie aj nezmyselného ničenia čohokoľvek vojakmi a uplatňovanie surovej svojvôle sa môže veľmi ľahko dosahovať účelovými zámienkami, s poukazovaním na nevyhnutnosť takého postupu, podmieneného plnením rozkazu alebo povelu, ak mal byť dosiahnutý stanovený cieľ. V takej veci potom môže rýchlo, pravdivo a spravodlivo rozhodnúť len podstaty a spôsobov dobre znalý odborník. Nedostatok času a potreba rýchlo konať pri nastoľovaní spravodlivosti je v ozbrojených zložkách mimoriadne dôležitá, napr. aj z dôvodu zachovania bojaschopnosti, ktorej čo i len chvíľkovú absenciu môže protivník, pri rozmeroch nášho štátu, využiť bez možnosti osudu poskytnúť nešťastníkom, a tými budeme my, nejakú ďalšiu šancu. Hodnotím, že podnety a príčiny, ktoré viedli ku vzniku vojenských súdov, ani v podmienkach našej republiky ešte nezanikli. Práve naopak, ostatnou dobou sa rozširujú a prehlbujú. Preto tvrdím, že odhodlať sa na ich zrušenie povedie ku škodám na možnosti brániť suverenitu, zvrchovanosť, nezávislosť a nedotknuteľnosť hraníc Slovenskej republiky a slobodu jej občanov. Podotýkam však, že obsah slov „zrušiť alebo nezrušiť“ nie je ekvivalentný obsahu slov „meniť či nemeniť“ organizačné štruktúry, hoci aj spôsobom, ktorý má už v armádnych podmienkach príchuť zlomyseľnosti a volá sa reorganizácia. To vo svojom návrhu prednesenom 20. januára rešpektujem, a preto z neho vyplýva pokles počtu z troch vojenských obvodových súdov na jeden, tak, aby aj redukcia celkových početných stavov ozbrojených síl bola súbežne sledovaná. Viem veľmi dobre, že vojenské súdy nie sú všemocné, tak ako v prirovnaní nie sú všemocné v medicíne antibiotiká. Preto im neprikladám bezpodmienečný všeriešiaci význam. Som ale presvedčený, že štát bude fungovať lepšie s nimi ako bez nich. Myslím si, že ich netreba rušiť, skôr by bolo užitočnejšie rozšíriť ich pôsobnosť. Preto ponúkam všetkým hlasujúcim, podporte, prosím, návrh schválených Výborom Národnej rady Slovenskej republiky pre obranu a bezpečnosť. Aby sa tak mohlo stať, je potrebné realizovať tento procedurálny návrh. Pani spravodajkyňa ja ho prečítam. V tej súvislosti odporúčam zmeniť poradie hlasovania navrhnutého gestorským výborom v spoločnej správe, a to z poradia a), b), c), d), tak ako je uvedené ku koncu správy, na poradie a), b), c), d), e), f) s týmto obsahom jednotlivých častí, budem citovať, hlasovať v bode a) o bodoch 1, 2, 3, 4, 6, 8, 9, 11, 13, 14, 15, 16, 17, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 37, 40, 42, 43, 45, 46, 47, 48, 52, 53, 54, 57, 58, 59, 62 spoločne, b) osobitne o bode 36, c) osobitne o bode 60, d) spoločne o bodoch 5, 7, 10, 12, 38, 44, 51, e) spoločne o bodoch 18, 27, 39, 49, 55, 61, f) spoločne o bodoch 19, 28, 41, 50, 56, 63. Spýtate sa ma, prečo to navrhujem. No je to preto, že účinok skutku by nemal predbiehať skutok sám. Tým skutkom je rozhodovanie o schválení alebo neschválení zrušenia vojenských súdov. Prosím, rozhodnime najprv o ich zrušení alebo nezrušení a až potom rozhodujme o následkoch, ktoré z toho plynú. Obrazne povedané, ak niekto stanoví, že poprava odsúdeného bude vykonaná zastrelením, tak už vopred rozhodol, že súd musí vyniesť rozsudok smrti. A zo stanoveného poradia v spoločnej správe je táto moja logika naprosto oprávnená. Nechcem byť ironický, ale zvážme, kto všetko sa nám potom bude posmievať. Po druhé. Ak aj, dámy a páni, podľahnete pôsobivému čaru následkov zrušenia vojenských súdov, bude pre nerušený chod zákonom stanovených následných činov užitočné vybrať na osobitné hlasovanie bod 36. Tento bod je síce v spoločnej správe hodnotený ako legislatívnotechnická úprava, ale nie je to celkom pravda. Je to totiž norma podmieňujúca možnosť vypočítať výsluhové a odchodové náležitosti sudcom vojenských súdov, ak táto norma zanikne, v ten istý deň ako ich služobný pomer, nebude možné bez uplatnenia mimoriadnych právomocí vypočítať pre nich, a teda im ani dať to, čo im podľa platného práva patrí. Ďalej, dámy a páni, ak schválime mnou navrhovanú časť bodov a), tak potom po častiach b), d), e), f), ktoré sa od nej priamo odvíjajú, nebude vôbec potrebné hlasovať. Alebo ak ju neschválime, nič nám nebráni slobodne hlasovať o ďalších bodoch, pretože tie z pôvodného schválenia vyplývajú. Dámy a páni, pán minister, nechcem byť zlým prorokom, a preto mi dovoľte obrátiť sa k slovám básnika, k veršíku, ktorý mi utkvel v pamäti ešte v časoch, keď som začínal nosiť uniformu. Je to síce v českom preklade, ale ak to nevadí mne, tak predpokladám, že nikomu v sále to vadiť nebude. A za nekvalitu prednesu sa vopred ospravedlňujem, keby tu bol pán Jarjabek, požiadal by som ho o pomoc. Takže básnik hovorí: „Na tento svět, jenž zdá se lidem malý, se každým dnem vždy nové davy valí, jen aby pohrdnuvše zkušeností věků, zas dávné omyly nanovo prožívaly.“ Dámy a páni, ďakujem za pozornosť.