Zimenová, Zuzana, poslankyňa NR SR (2018-05-09):
Ďakujem za slovo. Vážený pán minister, vážené dámy, vážení páni. Dovoľte mi na úvod zarámcovať môj príspevok do trochu širšieho kontextu. Je dôležitý pre pochopenie filozofie návrhu tohto zákona a ja sa ju pokúsim osvetliť. Pán poslanec Robert Fico ako predseda strany SMER – sociálna demokracia predstavil v marci tohto roka veľký sociálny balíček s nasledovnými slovami: „Ideme veľmi rázne ďalej. Po Veľkej noci sa stretneme s ministrom financií a ideme hovoriť o obrovskom sociálnom balíku pre slovenskú verejnosť. Budú to veci, ktoré budú vyplývať z faktu, že tejto krajine sa darí.“ Toto rozdávanie v duchu hesla „ľudia si zaslúžia“ zdôvodnil predseda strany SMER – sociálna demokracia tým, že jeho strana chce do vládnej koalície vnášať silný sociálny rozmer. Zároveň sme od neho na tej istej tlačovej konferencii počuli, že koaličná vláda bude naďalej znižovať deficit verejných financií, citujem: „Sme na ceste ďalšieho poklesu deficitu.“ – povedal vtedy predseda strany SMER – sociálna demokracia, aby súčasne vzbudil v ľuďoch dojem veľkej zodpovednosti. Už na prvý pohľad ide o dva ťažko zlučiteľné sľuby. Najmä pod taktovkou SMER – SD, keďže máme dlhoročnú skúsenosť s tým, ako v skutočnosti smeráci s verejnými financiami hospodária a ako vyzerajú ich sociálne balíčky. Peniaze lejú zásadne len tam, kde je to či už v strane ako celku alebo jej jednotlivcom na prospech a skutočné potreby ľudí v mnohých oblastiach ignorujú. Doteraz každá vláda pod vedením SMER – SD škrtila prísun peňazí z verejných zdrojov tam, kde zúfalo chýbajú na zabezpečenie aspoň ako tak dôstojného života ľudí a rozhadzovala v oblastiach, ktoré sú ďaleko za čiarou napĺňania základných potrieb obyvateľov Slovenska, najmä ľudí odkázaných na sociálne dávky. Predkladaná novela je dobrým príkladom toho, že aj táto vláda na čele so SMER-om – SD uvažuje presne takto a nie je ochotná sa z tohto pokriveného mentálneho nastavenia vymaniť. Najnovší takzvaný sociálny balíček sľubuje rozdať v objeme 600 miliónov eur. Ľuďom sľubuje napríklad dovolenkové šeky v sume 500 eur či štátnu podporu štartovacích pôžičiek pre mladé rodiny. Na toto peniaze má. Poďme sa teraz pozrieť, na čo vraj táto akože sociálna vláda peniaze nemá. Pred sebou máme návrh vládneho zákona o peňažných príspevkoch na kompenzáciu ťažkého zdravotného postihnutia a tak sa poďme pozrieť na to, ako vláda napĺňa potreby ľudí v tejto oblasti. Alebo lepšie povedané, pozrime sa na to, na čo peniaze opäť nenašla, hoci opakuje, že sa krajine darí a preto si ľudia zaslúžia prilepšenie. V medzirezortnom pripomienkovom konaní k navrhovanej novele bolo vznesených veľmi veľa pripomienok, konkrétne 371, z toho 257 zásadných. Pripomienky prišli najmä od organizácií, v ktorých sú združení ľudia so zdravotným postihnutím. Zdôvodnili ich kompetentne, opisujúc podrobne svoje každodenné problémy. Preto sa mi veľmi zle čítali odôvodnenia, ktorými ste, pán minister, zamietali tieto pripomienky jednu po druhej. Dôvodom boli zväčša financie. Práve preto som začala svoj príspevok tak zoširoka. Na jednej strane SMER sľubuje ľuďom ohromné sociálne balíčky, aby získali dojem, že sa o nich dokáže vo vláde postarať, na druhej strane smerácky minister financií v medzirezortnom pripomienkovom konaní upozorňuje smeráckeho ministra sociálnych vecí, aby v sociálnej oblasti príliš nerozhadzoval. Nieže by ste boli, pán minister, nejaký veľký ľudomil, ale ešte aj z toho mála, o ktoré ste pôvodne plánovali ľuďom s ťažkým zdravotným postihnutím navýšiť kompenzácie, ste si nechali ministrom Kažimírom odkrojiť poriadny kus. Takto vyzerá vami toľko ospevovaná súčinnosť ministrov vraj prosociálnej vlády? Jeden citát za všetky. Takto sa vyjadrilo ministerstvo financií k predkladanej novele ako celku: „V analýze vplyvov na rozpočet verejnej správy na zamestnanosť vo verejnej správe a financovanie návrhu je kvantifikovaný vplyv na výdavky kapitoly ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny v roku 2018 v sume 34,6 milióna eur, v roku 2019 v sume 92,7 milióna eur, v roku 2020 v sume 116,8 milióna eur a v roku 2021 v sume 139 miliónov eur. Upozorňujeme, že z realizácie navrhovaných zmien vyplýva rozpočtovo nekrytý vplyv v roku 2019 v sume 7 miliónov, v roku 2020 v sume 27 miliónov a v roku 2021 v sume 49 miliónov eur.“ Takže 600 miliónov na rozhadzovanie v rámci populistických sociálnych balíčkov vláda má, ale necelých 84 miliónov pre ľudí, ktorí sú na sociálne dávky odkázaní, nemá? Pozrime sa teraz, do čoho v prípade ľudí odkázaných na kompenzácie ťažkého zdravotného postihnutia vláda odmietala investovať. Odmietla navýšiť odmenu za osobnú asistenciu na 140 % sumy hodinovej minimálnej mzdy. Pripomienkujúce subjekty navrhovali vychádzať zo 70 % priemernej hodinovej mzdy, čo zodpovedá úrovni 1,4-násobku minimálnej hodinovej mzdy. Odôvodnili to tým, že peňažný príspevok na osobnú asistenciu je de facto mzdou pre osobného asistenta a táto práca je mimoriadne náročná. Argumentácia ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny znela: „Navrhované predstavuje zvýšený dopad na štátny rozpočet.“ Po druhé. Vláda odmietla poskytovať peňažný príspevok na opatrovanie vo výške, ktorou štát prispieva poskytovateľom sociálnych služieb v kamenných zariadeniach. Navrhovatelia argumentovali nasledovne: „Považujeme za spravodlivé, aby štát pristupoval k opatrovateľom v domácom prostredí a v zariadeniach porovnateľne. Opatrovatelia v domácom prostredí zabezpečujú nielen pomoc pri úkonoch sebaobsluhy, ale aj pomoc pri starostlivosti o domácnosť a pri vykonávaní sociálnych aktivít. Na toto v zariadeniach sociálnych služieb často nie sú peniaze. Ak budú terénni opatrovatelia lepšie zaplatení, prispeje to k naplneniu cieľov deklarovaných štátom v oblasti deinštitucionalizácie, k dlhšiemu zotrvaniu osoby odkázanej na pomoc v domácom prostredí a tým v konečnom dôsledku aj k úsporám verejných prostriedkov vynakladaných na inštitucionálnu starostlivosť.“ Odpoveď ministerstva: „Navrhované predstavuje výrazný vplyv na štátny rozpočet.“ Po tretie. Vláda ďalej odmietla požiadavku poskytovať peňažný príspevok na opatrovanie bez ohľadu na to, v akom sociálnom postavení sa nachádza fyzická osoba, ktorá zabezpečuje opatrovanie. To znamená, či ide o osobu v produktívnom veku alebo o poberateľa dôchodkovej alebo výsluhovej dávky. Navrhovatelia zdôvodnili túto požiadavku tým, že dôchodková dávka nie je štátna sociálna dávka v pravom slova zmysle, keďže na jej výplatu si dotyčná osoba prispievala formou sociálneho poistenia, preto niet dôvodu, aby sa z tohto dôvodu poberania riadneho dôchodku krátil peňažný príspevok na opatrovanie. A zdôvodnenie ministerstva, prečo aj túto požiadavku zamietlo, je úplný cukríček. Počúvajme: „Peňažný príspevok na opatrovanie je nástroj sociálnej pomoci plne hradený zo štátneho rozpočtu a z tohto dôvodu si štát môže určiť podmienky na jeho priznanie.“ Samozrejme, že k tomu bolo pripojené, že to predstavuje výrazný vplyv na štátny rozpočet. A teraz prejdem k deťom so zdravotným postihnutím, teda k tej najzraniteľnejšej skupine. V navrhovanej novele vláda odmietla vyriešiť nezmyselné krátenie príspevku na opatrovanie v prípade, že dieťa so zdravotným postihnutím navštevuje školu alebo ambulantné zariadenie viac ako 20 hodín týždenne. Na tento nezmysel upozornila aj komisárka pre osoby so zdravotným znevýhodnením Zuzana Stavrovská a to nielen v medzirezortnom pripomienkovom, ale aj pri prezentácii správy o činnosti jej úradu na ľudsko-právnom výbore a verím, že tak urobí ešte aj v pléne na tejto schôdzi. Stotožňujem sa s názorom pani komisárky, ako aj s názorom stoviek rodičov detí so zdravotným znevýhodnením, že podpora vzdelávania týchto detí by mala byť jednou z priorít nášho štátu a som rovnakého názoru, že krátením príspevku na opatrovanie dochádza k umelému a nežiaducemu skracovaniu hodín vzdelávania detí v školách. Ak si totiž napríklad rodič, ktorý vykonáva opatrovanie svojho dieťaťa s postihnutím, nevie nájsť prácu iba na pár hodín denne, čo je na Slovensku, pán minister, stále veľký problém, stojí pred ťažkou voľbou. Buď znížiť počet hodín, ktoré trávi jeho dieťaťa vo vzdelávaní, alebo nemať z čoho žiť. A aká bola odpoveď ministra Richtera na túto požiadavku? Krátenie peňažného príspevku považujeme v tomto prípade za správne. Bodka. Ministerstvo ďalej v odpovedi pokračovalo vysvetlením v tom zmysle, že predsa nebude platiť niekomu za službu, ktorú v zariadení či už v škole alebo v DSS-ke za neho vykonáva niekto iný. No tak sa poďme pozrieť na to, ako sa táto služba poskytuje deťom so zdravotným postihnutím v školskom prostredí. V súčasnosti nijako. To, že v školách nemôžu pôsobiť osobní asistenti, na to som upozorňovala už v tomto pléne dvakrát, keď som predkladala návrhy, aby mohla byť osobná asistencia vykonávaná aj v školách, pretože dnes tam nie je nikto, kto by deťom so zdravotným postihnutím pomáhal, doma, pomáhal so sebaobslužnými činnosťami, s presunom po chodbách či s aktivitami popoludní v školskom klube. A to sa týka, žiaľbohu, a to stále pripomínam a budem to pripomínať, aj špeciálnych škôl. Odpoveď ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny, ako aj koaličných poslancov vtedy na môj návrh znela, že veď všetko toto má deťom zabezpečiť asistent učiteľa. A čuduj sa svete, rovnaká požiadavka aj argumentácia týkajúca sa umožnenia osobnej asistencie v školách zaznela teraz v medzirezortnom pripomienkovom konaní od samotného rezortu školstva. Citujem: „Osobný asistent dieťaťa s ťažkým zdravotným postihnutím nemôže poskytovať osobnú asistenciu v materskej, základnej a strednej škole.“. Dieťa však potrebuje pomoc pri úkonoch aj v čase strávenom v škole a na tento typ asistencie nemajú pedagogickí zamestnanci alebo odborní zamestnanci kompetenciu ani kapacitu. Ide o sebaobslužné úkony, ako napríklad vstávanie, obliekanie, podávanie jedla, podávanie liekov, dorozumievanie, dohľad, preprava a premiestňovanie pri vzdelávacích aktivitách a voľnočasových aktivitách. Cieľom pripomienky je docieliť, aby bola osobná asistencia umožnená dieťaťu aj v škole a aby sa do nej započítavali aj hodiny vykonané v škole. Týmto sa naplní zámer dohovoru OSN o právach osôb so zdravotným postihnutím, zvýšiť ich prístup k vzdelávaniu. Túto pripomienku považovalo ministerstvo školstva za zásadnú. Váš rezort, pán minister, odmietol aj v tejto veci vyhovieť. Dámy a páni, v tejto vraj sociálnej vláde sa totiž jednotlivé rezorty nevedia dohodnúť na tom, kto z nich túto službu zaplatí. Minister Richter tvrdí, že na tieto činnosti je v škole asistent učiteľa a preto by mala táto služba byť zaplatená zo zdrojov ministerstva školstva. Ministerka školstva Lubyová dôvodí, že pracovná náplň kvalifikovaných asistentov učiteľa je iná, ako pracovná náplň osobných asistentov a preto chce otvoriť dvere škôl osobným asistentom s tým, že by ich mal platiť rezort sociálnych vecí. A kým sa handrkujú, deti aj učitelia v školách si nevedia rady. Absurdná situácia, ktorú nechce riešiť nielen táto vláda, ale ktorú dodnes nevedela rozťať žiadna doterajšia vláda na čele so SMER-om – sociálnou demokraciou. Výsledok takéhoto doslova antisociálneho prístupu vlády je ten, že školy v praxi odmietajú prijímať deti so zdravotným postihnutím na vzdelávanie, lebo im pri práci s nimi chýbajú nielen osobní asistenti, ale ako vieme, ešte aj tých asistentov učiteľa odmieta smerácky minister financií zaplatiť v potrebnom počte. V tejto súvislosti mi nedá nespomenúť ešte jeden širší kontext. Pán poslanec Andrej Danko, predseda koaličnej Slovenskej národnej strany rád baví novinárov svojimi predstavami o obsadení vládnych postov opozíciou. Mne sa vtipné nezdajú, preto ich nebudem komentovať. Som však presvedčená, že toto divadlo, kedy sa jednotliví ministri vo vláde nevedia dohodnúť ani len na riešení pre tie najbezbrannejšie deti, je oveľa trápnejšie. Verte, že keď bude na vašom mieste, pán minister, sedieť v ďalšej vláde buď opätovne Jozef Mihál zo SPOLU alebo Soňa Gaborčáková z OĽANO, alebo Silvia Shahzad alebo Natália Blahová zo SaS, tak nájdeme v rezorte školstva spoločné riešenie. My tu totiž na potrebných riešeniach už teraz hľadáme konsenzus. Na záver chcem zopakovať už len toľko, že na príklade tejto novely vidno, ako táto vláda nieže nevie, ale nechce hospodáriť tak, aby verejné zdroje, ktoré má v rukách, nasmerovala k ľuďom, ktorí ich nutne potrebujú. Predkladaná novela z dielne rezortu, ktorý v súčasnej koalícii, ako jej predstavitelia tak radi vravia, patrí SMER-u – sociálnej demokracii, je praktickou ukážkou, s akou ľahkosťou na jednej strane smeráci sľubujú naliať peniaze tam, kde je to ľúbivé a kde to môže z hľadiska marketingu osloviť veľkú masu ľudí, ale ako im je zaťažko pustiť chlp do opatrení pre tých najzraniteľnejších, ktorí nie sú v spoločnosti až tak početní a preto je ich hlas slabo počuť. Takéto počty s verejnými zdrojmi sú neľudské a nechutné. Preto nemôžem podporiť túto novelu, ale navrhujem, aby ju rezort práce, sociálnych vecí a rodiny stiahol a urýchlene dopracoval tak, aby boli akceptované spomínané pripomienky a aby boli uspokojené nároky ľudí, ktoré vláda v procese pripomienkového konania odignorovala. Peniaze na to evidentne sú. Ďakujem. (Potlesk.)