P. Hrušovský, podpredseda NR SR: (2002-02-07):
I. Andrejčák, poslanec: Ospravedlňujem sa. Bol zrušený model a to nadväzné by som hovoril o niektorých veciach predtým. Až schválenie ústavného zákona o bezpečnosti štátu nám umožní konkrétne upresniť úlohy v právomoci ústavných orgánov, štátnych orgánov aj samosprávy. Tu chcem povedať, že ak budete študovať napr. zákon o obrane, potom zákon o ozbrojených silách, zistíte, že je tam nesmierne množstvo úloh, ktoré sa nedajú robiť inak než v mieri, a že sú tam štátne orgány alebo dokonca vojenskí predstavitelia – majú vydávať úlohy, kontrolovať plnenie úloh, ktoré chcú od orgánov verejnej správy, teda od samosprávy. Ja som presvedčený, že už v tomto ústavnom zákone musíme k tomu aspoň v obecnej rovine otvoriť cestu. Inak sa stane to, čo je dnes bežné, že keď prídete do obce, tak starosta vojaka, ktorý chce po nich nejaké úlohy na základe uznesenia Rady obrany, posiela preč. Je to veľmi dôležité. Treba, aby v ústavnom zákone sme napr. riešili takú otázku a pre Slovensko veľmi citlivú, a prosím, aby sme to nepoužili ako strašiak pre ľudí, ale ani ju nepodceňovali. Čo bude, aká bude kompetencia ústavných štátnych orgánov, orgánov samosprávy vrátane veľkých územných celkov na rozľahlom území Slovenska, keď sa nám vymkne spod kontroly obyvateľstvo? Máme dve atómky. Máme veľkú časť slovenského územia, ktoré je závislé od práce štátnych orgánov. A pokiaľ ju zanedbajú, vznikne katastrofa s povodňou. Čo v tom prípade? My nemôžeme hovoriť, že tí budúci funkcionári to všetko zvládnu. Čo v negatívnom prípade? Ako bude Slovensko ovplyvňovať túto situáciu? Ja som presvedčený, že napr. poslanci aj samosprávy sú motorizovaní ľudia. A ako prvé budú ratovať svoje rodiny a sami seba. Predstavte si oblasti okolo atómiek alebo celého toho povodia, keď sa nám vysťahujú. Veď to je jedna tretina Slovenska, ktorá utečie na iné územie Slovenska. Kto bude sa starať o energiu, o teplo, o nemocných, o bezvládnych? Kto sa bude starať o zásobovanie? Bude to robiť štát? Bude to robiť civilná organizácia nejaká alebo civilný systém alebo to musia prebrať vojaci? Dáme zákonom, že nesmú pri vyhlásení vyšších stupňov ohrozenia orgány samosprávy napr. v obciach opustiť územie? Inak odídu ako prví, majú autá. Tento zákon ústavný už v tom musí čosi riešiť. Nechcem navrhovať ako to má riešiť, nie je to predmetom tohto rokovania, len ukazujem vážnosť, čo treba riešiť. Som presvedčený, že to sa dá vyriešiť. Máme ľudí, ktorí to iste dobre vymyslia. Sme malá krajina s veľkými a rozsiahlymi priestormi, kde môže vzniknúť veľmi zložitá situácia, ktorej včasné neriešenie, nepredvídanie, ako to vyriešiť, môže znamenať krach štátnej suverenity. V tej dobe stačí poslať niekoľko áut s dobre nahnevanými profesionálnymi vojakmi. A preto upozorňujem dopredu, že túto oblasť podľa môjho názoru treba riešiť. Som presvedčený, že musíme aj v tomto zákone ešte poriešiť inú vec, aby sme napr. uznesením Národnej rady nespôsobili škodu štátu. Vážení, my keby sme teraz schválili model 2010, tak tento model predstavuje zrušenie skoro polovice okresných vojenských správ. To znamená, na jednej polovici územia zrušíme fungovanie mobilizačného systému. Prakticky za niečo vyše roka ideme druhýkrát ich reorganizovať, ale mobilizačný systém, terajší a základnú vojenskú službu chceme rušiť v roku 2006. A ja dodávam, že sa nám to nikdy alebo nijako do roku 2006 ukončiť nepodarí. To znamená, tento mobilizačný systém sa buď bude držať a vyrobí nový a po jeho spohotovení sa môže rušiť alebo sa musí držať až do okamihu, kým bude fungovať nový, či už ešte s vojakmi základnej služby alebo už len keď je mierová armáda profesionálna. Ale nedá sa to robiť dopredu. Vážení, uisťujem vás, že okresné vojenské správy dnešné nie sú na to, aby vybavovali vojakov, nástup vojenskej služby, to je len jedna z úloh, aby riešili odvolanie alebo odklad. Tá ich hlavná úloha je mobilizačná. V tej dobe to nikto nedokáže za ne urobiť. A ony sú schopné a pripravené. Dokonca aj vtedy, keď budú samy zničené, tak ten systém zapracuje, že v tom okrese bude mobilizačná úloha splnená. Ak to rozbijeme, nedá to naša generácia dohromady. Varujem pred tým. Je to veľmi zložitá, náročná oblasť a my ešte máme, bohužiaľ, väčšinou už v civile ľudí, ktorí jej rozumejú a sú schopní, keď ich dáme dohromady, nám otvoriť oči a povedať, čo treba urobiť. Preto musí zrejme ústavný zákon zabrániť, aby vznikol systém, keď rušíme, dokonca aj my sami, to, čo je pre obranu štátu veľmi dôležité, iným zákonom alebo uznesením. Myslím si, že tento ústavný zákon by mal otvoriť cestu k NATO, a nie robiť plot. Vážení, dovoľte, aby som povedal, že naozaj zostávame pred rokom 1989. Aj u nás nie Národná rada rozhoduje, rozhoduje v bežných veciach, o zákonoch koaličná rada alebo teda koaličné rokovania. A my tu hlasujeme, často vás za to kritizujeme, ale, prosím vás, keď ideme robiť zásah do spôsobu, ako ochrániť existenciu štátu, ak ideme definovať na dlhé roky mechaniku a právny systém obrany štátu, nehrajme sa teraz na politické tábory. To musí byť urobené pre Slovensko odborne. A keď už chceme hovoriť, že pôjdeme do NATO, a ideme teraz prijímať zákony, veď jeseň je za chvíľu, tak dokážme tým „naťákom“, že robíme také zákony, ako oni, že náš parlament k ozbrojeným silám robí to, čo oni, a nie to, čo robí socialistický štát. Veď povinnosti prezidenta, práva prezidenta, práva Národnej rady samotnej, pléna, práva výborov, vážení, to je komunizmus hlboký. Výbory parlamentu amerického, nemeckého a ďalších krajín majú úplne iné právomoci voči ozbrojeným silám. Plénum má úplne iné právomoci. Politici sú kontrolovaní parlamentom. Preto im zobrali práva rozhodovať o takých veciach, ktoré my úplne smelo dávame dokonca ministrovi. My zaťažujeme ministra povinnosťami, ktoré má robiť náčelník Generálneho štábu. Je to skutočne ďaleko od NATO. Ak toto neposúdime, a možnože práve tu sa žiadala pomoc tých predstaviteľov NATO, vytvoríme nový model, nový zákon a sme v roku 1989 alebo pred ním. A potom nám môžu povedať, že vážení, vy nejdete do NATO alebo vy sa neblížite k NATO, vy utekáte naspäť. Nie je to dobré. Je to teda oblasť, ktorú som chcel pripomenúť, pretože musí byť riešená. A už len ako perličku poviem. Bol som na ceste v Spojených štátoch a pri jednom rokovaní u veliteľa leteckej základne, generála v priebehu toho dopoludňajšieho zamestnania kapitánovi, ktorý tam bol, inak pobočníkovi tohto generála, veterána z vojny, ktorý bol 11 rokov vo vietnamskom zajatí, prišiel iný dôstojník a mu nalepil na rameno papierové listy, ktoré označujú v amerických ozbrojených silách hodnosť majora. No pretože rokovanie nebolo veľmi vážne a ten vzťah, ktorý za tie dni sa medzi nami vytvoril, bol taký ľahší, tak keď nám pošepkal, že práve ho americký Kongres schválil na majora, tak ja som po chvíli, aby som odľahčil situáciu, povedal, naozaj máme iné zvyky ako vy Američania. My by sme už pili, pretože povýšený u nás musí ostatných pohostiť, to je zvyk. A on hovorí, že on nás nemá za čo pohostiť. Ešte nie je major, on iba je v polovici hodnosti a je schválený v zozname, že, až dôjde nakoniec výsluhy hodnosti, bude majorom a má právo podpísať kontrakt s vládou na ďalšiu vojenskú službu. To robil Kongres. To bol zoznam kongresu. A my robíme, že jediného občianskeho zamestnanca, posledného občianskeho zamestnanca na ministerstve prijíma osobne minister do zamestnania. Ale právomoci o zavedení novej zbrane, o vyhadzovaní tisícok alebo miliónov, alebo miliardy my dávame preč kdesi. Ale to robia parlamenty. Tam sa otvára program, kedy napr. v Amerike príslušný minister musí obhájiť vo výbore pre obranu, že vôbec bude zavedená nejaká zbraň, že vôbec bude zavedených toľko a toľko zbraní. Ak mu výbor dá súhlas, má právo ísť do finančného výboru a tam začne ich presviedčať, že už to treba a že toľko peňazí potrebuje. A bez súhlasu finančného výboru nemá právo pokračovať. A až keď mu finančný výbor dá súhlas, vtedy ide do pléna. A vtedy sa v kongrese rokuje, keď bezpečnostný výbor povie, že áno, toto je najlepší typ, my sme za, aby tento typ v takomto počte išiel. Finančníci povedia, že áno, my súhlasíme, aby išiel tento s cenou, so zahájením platby, s ukončením platby. A kongres to schvaľuje, nie minister, ktorý tam príde, ktorý nepozná kvalitu techniky, musí byť odkázaný len na úradníkov, ktorí mu to povedia, a on má rozhodovaciu právomoc. Koho sa má spýtať, keď jemu štát postavil ľudí, ktorí mu to nesprávne stanovisko trebárs vypracujú. Toto je kontrola armády parlamentom. Toto je kontrola, a nie to, že my pôjdeme na ministerstvo vypiť kávu a zobrať v taške jeden tajný alebo obyčajný papier a nič s ním nerobiť. Ukazujem teda oblasť, prečo tento zákon, a podľa môjho názoru ústavný, musí otvoriť cestu, pretože ide o zmenu takú, ktorá si podľa môjho názoru vyžaduje úpravu v ústavnom zákone. Ak teda chceme naozaj tvrdiť, že sme prijali zákony, ktoré nás vedú do NATO, musia mať charakter zákonov obvyklých v štátoch NATO. Nemôžu nás viesť na inú stranu. Ďalšia oblasť je, ktorá, myslím, bude musieť byť poriešená tu a potom aj v ďalších zákonoch, ale už v tomto zákone niektoré termíny sú používané, je terminológia. A terminológia sa musí upraviť už aj v tomto zákone. Ja chápem pracovníkov ministerstva, že prechádzajú na terminológiu NATO. Nie vždy však treba prebrať anglický termín, keď slovenský existuje, a nech si to prekladajú tlmočníci. Alebo tí, ktorí používajú jazyk, nech hovoria, že musíme ale definovať obsah pojmov, ktoré budeme používať. Uvediem príklad. Keď vám americký seržant niekde na cvičisku, tak ako to mne vysvetľovali a ukazoval mi, ako sa bude rozhodovať, hovorí o doktríne, to vám vysvetľuje, ako to vymýšľa, to je doktrína, doktrinálny princíp. Keď to robí 5-hviezdičkový generál, je to tiež doktrína. A v slovenčine je taktika, potom je operačné umenie, potom je stratégia. Tu sa všade používa termín doktrína. My ho akceptujeme a prestávame mu rozumieť, ale každý z tých návrhov zákonov používa iný. Myslím si, že aj toto je oblasť, ktorú treba upraviť. Dovoľte, aby som už nepokračoval ďalej. A som pripravený pánovi ministrovi potom, pretože očakávam, že bude záujem, aby sa upravil zákon a mohol byť v druhom čítaní potom schválený, povedať ďalšie podrobnosti. Chcem povedať znovu, áno, odporúčam, aby tento zákon išiel do druhého čítania, odporúčam, aby sme o obsahu tohto zákona hovorili. Je možné ho doplniť, upraviť, vylepšiť, pretože ak sme prijali zmenu ústavy s tým nesmiernym množstvom pripomienok, ak sme prijali rozpočet s nesmiernym množstvom pozmeňujúcich návrhov, nevidím dôvod, aby sme takto vážny dokument, ktorý tak silne treba tiež v tomto roku prijať, a ďalšie zákony, ktoré nám vláda predložila, nemohli prijať. Preto si myslím, že pri ochote vyriešiť nedostatky predloženého návrhu ústavného zákona, pri jeho doplnení o oblasti, ktoré snáď len právnici dokážu povedať, že áno, musí to byť v ústavnom zákone alebo nemusí to byť v ústavnom zákone, môže to byť v iných zákonoch, až tieto nedostatky odstránime a dopracujeme, bude zákon pripravený na schválenie a osožný pre Slovensko. Ďakujem za pozornosť.