P. Kresák, poslanec: (2001-10-30):
Každé generalizovanie z úst nás, reprezentantov zákonodarnej moci bez konkrétnych dôkazov a bez konkrétnych prípadov pokladám za veľmi, veľmi nešťastné. Preto si myslím, že áno, môžeme sa vyjadrovať k administratíve súdnej moci, môžeme kritizovať koncepciu, môžeme kritizovať stav, ktorý je v súdnictve, ale generálne konštatovať, že naši sudcovia rozhodujú protiústavne a protiprávne, dokonca pokladám za  nielen nesprávne, ale aj za veľmi nešťastné. Ďakujem pekne. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Pán podpredseda Andel bude reagovať. Zapnite mikrofón. M. Andel, podpredseda NR SR: Ďakujem za slovo. Pán Mikloško, škoda, že si mi nezatlieskal, keď sa ti to páčilo. Ja som pridupľovával, že si vážim prácu pána ministra, ale si nevážim tých jeho byrokratov, preto som ich posielal aj do školy, aby si kúpili skriptá,  aby niečo naštudovali, a pánu poslancovi kolegovi Kresákovi, ja som vystupoval laicky, ja som povedal a hovoril som názor verejnosti. A nielen názor verejnosti, ale veľmi často aj v médiách sa píše, že skutočne sudcovia, ja som nepovedal všeobecne, ale sú i sudcovia, ktorí rozhodujú protizákonne, protiústavne. Tento názor našej verejnosti teda je a skutočne myslím si, ak by sa na to zameralo úsilie, určite by sme týchto sudcov, nehovorím všetkých. Vy ste to generalizovali. Ja som povedal, že sú aj sudcovia, ktorí  sú korupčníci a vieme veľmi dobre, že takých by sme našli a dokonca sudcovia, ktorí rozhodujú protiústavne. Nie jeden spor riešil aj Ústavný súd. To je všetko. I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem. Do rozpravy sa písomne prihlásil za klub HZDS pán poslanec Peter Brňák, ďalej do rozpravy sa písomne prihlásili písomne pán poslanec Sopko, pán poslanec Cuper a pán poslanec Orosz. Keď ukončia svoje vystúpenia títo poslanci, dám možnosť prihlásiť sa do rozpravy ústne. Prvý má slovo v rozprave za klub HZDS pán poslanec Peter Brňák. P. Brňák, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážený pán predseda Najvyššieho súdu, ctená snemovňa. To, čo ma mrzí asi najviac pri predložených materiáloch, ktoré by sa mali pokúsiť dať odpoveď na otázku, ako ďalej všeobecné súdnictvo v Slovenskej republike, je cieľavedomý, odborný nezáujem pána ministra spravodlivosti a jeho ministerského zázemia, ktorý vo vzťahu k predloženému materiálu hraničí s akousi odovzdanosťou či osudovos-ťou, či dokonca až s cynizmom. Možno sú to silné slová, ale  trvám na nich a pokúsim sa ich faktograficky doložiť. V minulých voľbách politický subjekt SDK skladajúci sa s Kresťanskodemokratického hnutia, Demokratickej únie, Demokratickej strany a Strany zelených na Slovensku a Sociálnodemokratickej strany predložil občanom grandiózny program, ktorý utkvel v pamäti ako dvojnásobne lepší život. V tomto programe sa SDK, teda aj Kresťanskodemokratické hnutie, ktorého predsedom bol pán minister Čarnogurský, zaviazala plniť aj záväzok v oblasti súdnictvo a legislatíva. Istým zovšeobecnením a abstrakciou bola táto časť volebného programu pretavená do programového vyhlásenia tejto vlády, ako aj do ďalších, nazvime  ich  zásadných dokumentov vypracovaných rezortom spravodlivosti. Od volebného programu SDK cez programové vyhlásenie vlády, ďalej cez niektoré nesúrodé, nekonzistentné a vzájomne neprepojené materiály rezortu spravodlivosti vzťahujúce sa k súdnictvu až po súčasnosť chcem začať preto, aby som poukázal na fakt, že v oblasti súdnictva nielen volebný záväzok občanovi, ale aj realita  a, samozrejme, tiež vízia je Achillovou  pätou tohto vládneho zoskupenia, predovšetkým jej ministra spravodlivosti a jeho rezortu. Hlavné pramene, z ktorých som vychádzal pri príprave tohto príspevku, sú oficiálna internetová stránka ministerstva spravodlivosti, rezortný materiál stav a perspektívy súdnictva z marca 2000, teraz prerokovaný materiál Návrh koncepcie stabilizácie súdnictva z februára 2001, vládny materiál Správa o stave súdnictva zo septembra 2001, ako aj iné podporné materiály. Budem teraz citovať zo sľubov či záväzkov SDK občanovi vo voľbách, aj vášho záväzku pán minister, ďalej z programového vyhlásenia vlády, ako aj z predchádzajúceho rezortného materiálu Stav a perspektívy súdnictva z marca 2000, ktoré dodnes podľa môjho názoru neboli uvedené do života. V politickom programe sa píše. Citujem. „Chceme zvýšiť sebavedomie sudcov, ale aj ich zodpovednosť. Je potrebné vytvoriť stav, keď im nebudú ľahostajné prehrešky ich niektorých kolegov a vážnosť i lukratívnosť ich povolania im umožní odmietnuť všetky nezákonné pokusy o ich ovplyvňovanie. Chceme rozšíriť možnosti odhaľovania takýchto pokusov a sprísniť postihy sudcov, ktorí preukázateľne takémuto tlaku podľahli.“ Koniec citátu.  Pán minister, sme na konci tretieho roku vlády premiéra Dzurindu. Moja otázka znie, aký stav medzi sudcami ste vytvorili v zmysle citovaného záväzku, aby možné ovplyvňovanie a korupcia medzi sudcami boli efektívne riešené? Pokiaľ si spomínam, jediná revolúcia v tomto smere sa uskutočnila na Okresnom súde v Banskej Bystrici a teraz aj na Okresnom súde vo Veľkom Krtíši, kde na základe ankety sudcovia, respektíve občania priznali korupciu v rámci súdneho stavu. Myslím si, že tento krok, ktorý narušil justičným prostredím pestované tabu, je potrebné skutočne oceniť, ale to je všetko. Ak by ste pán minister chceli za naplnenie tejto úlohy považovať váš ľúty boj ako navrhovateľa disciplinárnych konaní proti sudcom, tak ste podľa môjho názoru šliapli vedľa. Nedoložené a nevyargumentované tvrdenia, ktoré ste snáď v návale spravodlivého hnevu uviedli vo svojich kárnych návrhoch, disciplinárny orgán nemohol akceptovať, aj keby chcel, v dôsledku ktorej   skutočnosti ste paradoxne posilnili tých, ktorých chcete postihovať. To je nezodpovedná a navyše aj naivná justičná politika, pán minister. Podávanie disciplinárnych návrhov či trestných oznámení z hľadiska práva dôkazne nepodložených korupciu a protiprávnosť neobnaží, ale skôr zakryje. S troškou tragikomického humoru možno povedať, že úspešným pri svojich nedoložených disciplinárnych návrhoch by ste mohli byť pán minister iba vtedy, ak by na tieto veci dozerali nezávislý generál Ivor či jeho zástupca Šátek, ale tí sa našťastie samo pohltili, respektíve sa tak chystajú urobiť. Stavať veci tak, pán minister Čarnogurský, že neustále pri každej príležitosti hovoríte napríklad o tom, že vami odvolaný predseda Okresného súdu v Žiline má luxusný dom, a teda je gauner, je možno politicky účelné, ale potom poďme na základe tejto primitívnej fabulácie spolu bez ďalšieho sa pýtať. Nie je gauner, povedzme, aj váš brat, keď má pekný a drahý dom? Sú gauneri všetci predsedovia súdov či sudcovia, ktorí majú drahé domy? Nie je gauner každý druhý člen vlády Slovenskej republiky či každý tretí poslanec parlamentu? Toto má byť, pán minister spravodlivosti, rétorika pravicového politika? Ak chcete skutočne nastoliť v tomto smere revolučnú spravodlivosť, prečo váš klub nepodporil návrh poslanca Fica, ktorý revolučnú predstavu formuloval vo svojom návrhu zákona. Ak sa nemýlim, ani jeden poslanec KDH nehlasoval za tento návrh. To, že pri každej kritike vašej práce ako ministra spravodlivosti reagujete tak, že neustále opakujete tri - štyri naučené a nepreukázané politické argumenty, svedčí  o jednom. Systém súdnictva, väzenstva a ďalšie sféry vplyvu rezortu ministerstva spravodlivosti sú pre vás pán minister španielskou dedinou. Váš systémový prístup k súdnictvu doteraz spočíval v tom, že ako kliešť sa upnete na dve - tri kompetencie, o ktoré sa handluje medzi štátom a súdnou samosprávou v tom,  aby ostali ministrovi spravodlivosti. Mám na mysli napríklad novelu ústavy a zákona o sudcoch a prísediacich. Váš systémový prístup spočíva ďalej v tom, že tunelujete  rekodifikačné práce iných a prezentujete ich ako návrhy vlastnej strany, ďalej v tom, že si vylepšujete pracovné prostredie, uskutočňujete personálne rošády medzi súdnymi funkcionármi, dohliadate nad vládou a politickými stranami vládnej koalície viac sledované súdne kauzy, bojujete s niektorými sudcovskými funkcionármi, ale tiež napríklad s celým Ústavnoprávnym výborom Národnej rady Slovenskej republiky a všetkému ostatnému naozaj podstatnému ponechávate voľný priebeh. Toto je podľa môjho názoru váš doterajší ministersko-funkčný životopis. Iba na dokreslenie a potvrdenie skutočného stavu ani nie tak pre vás pán minister ako skôr pre poslancov a verejnosť chcem poukázať  na v poradí posledný, dovolím si povedať hrubý prešľap, ktorého ste sa dopustili voči ústavnoprávnemu výboru tohto parlamentu. Potom, ako sme na základe uznesenia nášho výboru uskutočnili poslanecký prieskum na Okresnom súde v Žiline, zvýrazňuje, že vo veci administratívnosprávneho postupu predsedu tohto súdu, sme svojím uznesením požiadali pána ministra o jeho písomnú reakciu. Písomná odpoveď pána ministra predčila všetky očakávania. Dominantná časť písomnej odpovede pána ministra spravodlivosti sa niesla v duchu kritiky ústavnoprávneho výboru v tom smere, že ako si vôbec tento výbor mohol dovoliť vykonať tento poslanecký prieskum, keď  predseda tohto okresného súdu je podriadený nie parlamentu, ale iba ministrovi spravodlivosti. Logickú absurdnosť tohto tvrdenia reprezentanta exekutívy voči parlamentnému výboru navyše v republike s parla-mentnou formou vlády ponechávam na posúdenie nie právnikom, poslancom či študentom práv, ale skôr maturantom strednej školy. Aj preto ústavnoprávny výbor unisono prijal uznesenie, ktorým výslovne neschválil túto odpoveď pána ministra, čím vlastne futbalovou terminológiou ukázal pánovi ministrovi žltú kartu. Ale poďme ďalej k vašim ďalším záväzkom v tejto oblasti. V programe SDK, teda aj vo vašom programe sa ďalej píše,  citujem: „Vytvoríme inštitút vyšších súdnych úradníkov pridelených každému konkrétnemu sudcovi. Ich úlohou bude zabezpečovať technickú prípravu vecí na pojednávanie, vybavovanie jednoduchších úkonov a podobne.“ Koniec citátu. Pán minister, sme na konci tretieho roku tejto vlády, kde sú vyšší súdni úradníci? Asi poviete, čakali sme na schválenie novely ústavy. Takéto ospravedlnenie by nebolo hodné rozumného človeka. Veľmi dobre viete, pán minister, že novela ústavy, ktorá od začiatku obsahovala úpravu o súdnych úradníkoch, bola tomuto parlamentu doručená 25. mája 2000, teda pred viac ako sedemnástimi mesiacmi. Minimálne od toho času ste mohli pracovať na tomto návrhu zákona, hoci podľa správnosti a tiež požiadavky legislatívnych pravidiel mal byť návrh tohto zákona spracovaný a predložený spolu s textom novely Ústavy Slovenskej republiky, na ktorú skutočnosť sme upozorňovali už počas rokovania o novele Ústavy Slovenskej republiky. Tento návrh zákona stále nemáme na pôde parlamentu. Nakoniec zrejme v časovom chvate a s mladými a neskúsenými rezortnými legislatívcami opíšete model českej úpravy, ktorá sa v Českej republike dnes už v praxi napĺňa, pričom v Českej republike už dlhodobejšie tiež pôsobí špeciálna škola zabezpečujúca potrebnú kvalifikáciu takýchto úradníkov, čo je nevyhnut-ná podmienka na to, aby niekto mohol byť niečím viac ako iba formálnym sudcovským pomocníkom. Vyšší súdni úradníci sú pre spoločnosť lacnejším a efektívnejším riešením ako napríklad navyšovanie počtu sudcov. V tomto smere existujú relevantné názory, ktoré tvrdia, že efektivita, kvalita a rýchlosť sudcovskej práce je viac závislá od kvalitných sudcovských pomocníkov ako od mechanického navyšovania sudcovského stavu. Neverím tomu, že do budúcich volieb budú vyšší súdni úradníci fungovať na súdoch, tak ako ste to sľúbili. Neverím tomu, že na pôde ministerstva existuje nejaký relevantný materiál, ktorý hovorí o časovej, vecnej, materiálnej, výchovnej a personálnej príprave súdov na pôsobenie vyšších súdnych úradníkov. Váš volebný sľub, váš záväzok voči požiadavke Európskej únie, vaše ďalšie verbálne a písomné proklamácie o vytvorení inštitútu vyšších súdnych úradníkov počas tejto vlády sú ďalším klamstvom tejto vlády nielen na voličoch, ale tiež voči reprezentantom súdnej moci. Vo vašom programe sa ďalej píše, citujem. „Skvalitníme pracovné podmienky a vzdelávanie sudcov i všetkých súdnych úradníkov a umožníme im aktívnu účasť na vzniku nových zákonov.“ Koniec citátu. Doprial by som cteným kolegyniam a kolegom vypočuť si teraz v parlamente komentár sudcov na Slovensku k tomu, ako bol naplnený tento cieľ, ktorý si stanovila vláda, ako aj samotné ministerstvo spravodlivosti. Dovolím si teraz odcitovať záväzok či skôr úlohu pre ministra spravodlivosti  v oficiálnom rezortnom doku-mente pod názvom Stav a perspektívy súdnictva z marca roku 2000, ktorý bol vypracovaný na základe požiadavky vlády Slovenskej republiky na jej 58. schôdzi 29. septembra 1999 bod číslo 35. Citujem. „Cieľom modernizácie súdnictva v oblasti informačných systémov je masové využívanie výpočtovej techniky sudcami a celou súdnou administratívou pri rozhodovacej a evidenčnej činnosti. Ďalej zjednotenie používaných informačných systémov v rámci rezortu spravodlivosti. Ďalej elektronické spracovanie všetkých súdnych agend. Ďalej vytvorenie centrálnych informačných systémov JASPI, Obchodný register a tak ďalej na základe elektronického prepojenia v rámci sústavy súdov.  Ďalej poskytovanie informácií súdom v rámci elektronickej súdnej siete z iných rezortov, respektíve štátnych inštitúcií urýchľujúcich rozhodovací proces a na koniec poskytovanie informácií ostatným rezortom a obyvateľstvu v rezortných informačných systémoch na centrálnej úrovni. Materiál ďalej hovorí: Postup zavádzania informačných systémov v rezorte spravod-livosti a masové využitie výpočtovej techniky je rozdelené do nasledujúcich etáp. Prvá etapa - vytvorenie lokálnej infraštruktúry. V tejto etape budú vytvorené lokálne počítačové siete v budovách všetkých okresných a krajských súdov. Inštalovaná počítačová sieť bude vytvorená systémom štruktúrovanej kabeláže s použitím moderných aktívnych sieťových prvkov. Ukončenie tejto etapy je naplánované v prvom polroku roku 2000 a jej financovanie je zabezpečené z prostriedkov PHARE 98. Druhá etapa - dodávka výpočtovej techniky pre sudcov, nákup databázových a vývojových prostriedkov, odborné školenia. Súčasťou etapy bude dodávka osobných počítačov a tlačiarní pre sudcov okresných a krajských súdov, nákup licencií databázovej technológie a moderných vývojových prostriedkov, základné školenia sudcov a odborné školenia rezortných informatikov. Realizácia tejto etapy bude na prelome rokov 2000 a 2001 a jej financovanie je zabezpečené z prostriedkov PHARE 99. Školenia sudcov bude zabezpečovať rezort. Ešte raz, pán minister, zopakujem. Realizácia tejto etapy bude na prelome rokov 2000 a 2001 a jej financovanie je zabezpečené z prostriedkov PHARE 99. Školenia sudcov bude zabezpečovať rezort. Tretia etapa - vytvorenie rozľahlej počítačovej siete. V rámci tejto etapy sa vybuduje elektronické prepojenie všetkých okresných a krajských súdov a ministerstvá. Bude dodaná potrebná komunikačná a výpočtová technika, ako aj softvér zabezpečujúci ochranu údajov v počítačových sieťach. Realizácia tejto etapy bude v priebehu roku 2001 a jej financovanie je zabezpečené z prostriedkov PHARE 99. Štvrtá etapa - vytvorenie Centra justičných informácií. Vytvorenie Centra justičných informácií bude znamenať nákup aplikačných a komunikačných serverov a ostatných potrebných zariadení na prevádzkovanie centrálnych informačných systémov. Budú zanalyzované a vyvinuté aplikácie pre jednotlivé agendy súdov a bude vytvorené údajové rozhranie na informačné systémy z ostatných rezortov, ako aj prístupy k informáciám rezortu spravodlivosti. Začiatok tejto etapy je plánovaný koncom roku 2001. Koniec etapy bude závislý od možnosti financovania z rozpočtu, respektíve podporných zahraničných fondov. Materiál ďalej hovorí, citujem: „V súvislosti s rozvojom informačných technológií v rezorte ministerstva spravodlivosti zabezpečených hlavne z prostriedkov PHARE 98, 99 a 2000, ktoré budú realizované v rokoch 2000 až 2002, je potrebné personálne posilniť pracoviská informatiky na súdoch Slovenskej republiky a zároveň vytvoriť ich novú organizačnú štruktúru, ktorá by odzrkadľovala reálny stupeň rozvoja používania informačných technológií v rezorte. Realizácia spomenutých projektov prinesie nasledujúce zmeny. Zdvojnásobenie počtu personálnych počítačov používaných v rezorte z doterajších 1 300 na cca 2 600 v priebehu roku 2000. Dvaapolnásobný počet lokálnych a sieťových tlačiarní v rezorte z doterajšieho počtu 800 na 2 000 v priebehu roku 2000. Nutnosť zaškolenia cca 1 500 až 2 000 pracovníkov rezortu vrátane všetkých sudcov v priebehu roku 2000. Vytvorenie rozľahlej počítačovej siete spájajúcej všetky súdy Slovenskej republiky, nevyhnutnosť jej administrácie na prelome rokov 2000, 2001. Vytvorenie a nasadenie nových druhov databázových aplikácií použí-vaných celoplošne, nevyhnutnosť ich administrácie v roku 2000 JASPI, Obchodný register v roku 2001 až 2002 všetky ostatné registre.“ Koniec citátu z dokumentu nielen o sľuboch pána ministra, ale predovšetkým o vládou schválených úloh pre vás pán minister spravodlivosti v presne stanovených termínoch, ktoré mnohé, ak nie väčšina už uplynuli bez toho, aby ste tieto úlohy splnili. Inými slovami povedané, pán minister spravodlivosti vo vláde, na verejnosti tiež na pôde ústavnoprávneho výboru už druhý rok hovorí ako o hotovej veci, že každý sudca bude mať počítač. Keď som sa ho viackrát pýtal, že kedy, najskôr uviedol, že do konca októbra minulého roka,  potom povedal, že do konca minulého roku. V tomto roku som sa ho už na termín splnenia tohto vládou potvrdeného záväzku nepýtal. Isteže počítač je pre každého sudcu, t. j. vcelku, grandiózny projekt, ale potom pán minister svojimi unáhlenými vyhláseniami a termínovanými úlohami nemal vzbudiť stav všeobecného očakávania. Rádio Jerevan by dnes na otázku, či sudcovia na Slovensku majú zabezpečené počítače, odpovedal asi takto. Áno, je to pravda, majú, ale iba piati, aj to za svoje. Pri mojej poslaneckej návšteve napríklad na Okresnom súde v Komárne alebo v Žiline som sa aj medzi sudcami iba utvrdil, že aj oni vnímajú tento prísľub podobne ako Rádio Jerevan. V tejto súvislosti vás pán minister žiadam, aby ste ozrejmili spôsob financovania tohto počítačového projektu. V poslednej televíznej debate ste uviedli, že na tento projekt je vyčlenených 130 mil. Sk. Sám ste ale viackrát hovorili o tom, že má ísť o financovanie z prostriedkov PHARE, pričom podľa informácií o vypísaných tendroch na vašej internetovej stránke má ísť o čiastku 150 tis. Euro, čo je v prepočte niečo viac  ako 6 mil. Sk. Mám teda rozumieť tomu tak, že od roku 1998  hovoríte o zabezpečení všetkých súdov počítačmi, ďalším hardvérom a softvérom z prostriedkov PHARE za 6 mil. Sk? Je toto skutočne tá suma, o ktorej tri roky snívate a ktorá má vyriešiť problém okolo 1 300 sudcov? Ak som zle pochopil finančné memorandum z roku 1999 o prostriedkoch PHARE, tak ma opravte, ale ak nie, znamená to, že na jedného sudcu na Slovensku vychádza počítač s príslušenstvom za 4 615 Sk. Pevne dúfam, že máte v talóne iný finančný projekt na krytie počítačového vybavenia sudcov, pretože inak by som považoval vaše slová a sľuby limitované 6 mil. Sk za robenie si žartu zo sudcov, vlády a parlamentu. Váš záväzok, pán minister, v tejto oblasti neplynie iba z materiálu Stav a perspektívy súdnictva, ale najmä a predovšetkým zo zákona. Iste vám niečo hovorí zákon č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich a predovšetkým jeho nové ustanovenia § 35 a § 52. Podľa § 35 ods. 1 platného a účinného zákona sudca má právo na zabezpečenie podmienok systematického a bezplatného vzdelávania po celý čas výkonu svojej funkcie, na bezplatné poskytovanie právnych predpisov, odbornej literatúry a informácií nevyhnutných na riadny výkon funkcie sudcu. Podľa § 52 s názvom  Ďalšie podmienky na výkon funkcie sudcu v ods. 1 je uvedené. Sudca má právo na poskytovanie základnej odbornej literatúry a na zabezpečenie riadnych pracovných podmienok tak, aby pri svojej práci mohol využívať činnosť zamestnancov súdu a vhodné technické vybavenie, osobitné kancelárske pomôcky a prostriedky informatiky z dôvodu účinného rozhodovania bez neodôvodnených prieťahov v pridelených veciach. Tak § 35, ako aj § 52 nadobudnú účinnosť od 1. januára roku 2002. Po tomto termíne v prípade nesplnenia uvedených podmienok k výkonu funkcie sudcu, čo určite nastane, sa budú môcť sudcovia súdnymi žalobami domáhať vytvorenia predpokladaných pracovných podmienok. Budú môcť od vás žiadať zabezpečenie odbornej literatúry, Zbierky zákonov, zabezpečenie vzdelávania, ako aj počítače s príslušným softvérom. Uvedomujete si, pán minister spravodlivosti, že v priebehu krátkeho času s najväčšou pravdepodobnosťou nesplníte nielen volebné, vládnoprogramové a priebežné úlohy v oblasti súdnictva, ale zrejme tiež priamo porušíte zákon, keď nenaplníte požiadavku § 35 a § 52 zákona č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich. Hovoriť v tejto súvislosti ešte o inom skvalitnení pracovných podmienok sudcov už radšej nebudem, pretože nie je vlastne o čom. Ale predsa o dvoch prípadoch skvalitnenia pracovných podmienok viem. Kancelária  a čakacia miestnosť pána ministra spravodlivosti za niekoľko miliónov korún a pracovné zabezpečenie sa funkcionárov Združenia sudcov Slovenska na ich sudcovských pôsobiskách. Pán minister, sme na konci tretieho roku tejto vlády. Myslím si, že pri hodnotení danej úlohy sa môžeme obaja zhodnúť. Umelecký dojem desať, realizácia nula. V politickom programe, ale tiež v oficiálnom rezortnom dokumente pod názvom Stav a perspektívy súdnictva z marca roku 2000, ktorý bol vypracovaný na základe požiadavky vlády  Slovenskej republiky na jej 58. schôdzi v septembri 1999 sa ďalej píše, citujem: „Chceme skvalitniť vzdelávanie a prípravu justičných čakateľov, zvýšiť ich finančné ohodnotenie a presne stanoviť kritériá ich prijímania a ustanovovania za sudcov.“ Koniec citátu. Pán minister, sme na konci tretieho roku tejto vlády, uveďte, prosím, ako ste skvalitnili vzdelávanie a prípravu justičných čakateľov a ako ste zvýšili ich finančné ohodnotenie? Ak sa nemýlim, tak nijak. Budem rád, pán minister, ak ma opravíte. Chcem vás iba poprosiť, aby ste už nehovorili o tom, čo ešte chcete v tomto smere dosiahnuť, stačí aspoň pár príkladov z praxe. Vo vašom programe sa ďalej píše, citujem: „Zavedieme zákonnú ochranu sudcov, každý sudca musí mať právo na ochranu seba i rodinných príslušníkov. Boj s organizovaným zločinom je bez efektívnej ochrany sudcov nemysliteľný.“ Koniec citátu. Pán minister, sme na konci tretieho roku tejto vlády, uveďte, prosím, ako je dnes normatívne a predovšetkým efektívne zabezpečená ochrana sudcov a ich rodín, napríklad v prejednávaných trestných veciach osobitného zreteľa, ale tiež iných. Myslím si, že asi by bolo opätovne najúčelnejšie vypočuť si konkrétnych sudcov o ich osobnej a rodinnej istote pri niektorých súdnych kauzách. Podľa môjho názoru, pán minister, aj s prižmúrením oka nič moc. Vo vašom programe sa ďalej píše, citujem: „Chceme vytvoriť čo najúčinnejšie podmienky na realizáciu základného práva každého občana na to, aby sa mohol domáhať svojich oprávnení na nezávislých a nestranných súdoch. Chceme každému občanovi zaručiť, že sa jeho vec verejne prerokuje bez zbytočných prieťahov a v jeho prítomnosti a že sa dočká spravodlivého rozhodnutia.“ Koniec citátu. Táto úloha vyjadruje podľa  môjho názoru najpodstatnejší zmysel existencie súdnej moci chápanej ako služby občanovi. A takto k tejto úlohe treba aj pristupovať. Pán minister, ak by sme rok 1989 zobrali ako rok nula, tak od počiatku nebol v rámci všeobecného súdnictva tak katastrofálny stav pri naplnení ústavného princípu súdnej ochrany práv fyzických a právnických osôb tak ako za tejto vlády. Mám na mysli porušenie najmä čl. 46 a 48 Ústavy Slovenskej republiky. Je neodškriepiteľné, že počas tejto vlády došlo k výraznému predĺženiu súdneho konania, a teda tiež k výraznému nárastu súdom neskončených vecí. Nárast je daný tiež pri veciach reštančných, to znamená vecí starších ako jeden rok. K značnému nárastu došlo aj v podaniach na Medzinárodný súd pre ľudské práva, kde vzniknú pre Slovenskú republiku značné finančné a iné škody aj pre neprimeranú dĺžku súdneho konania. Efektivita výkonu súdnictva nie je dominujúca iba v politickom programe, ale tiež v rezortnom dokumente, ktorý bol iniciovaný a odobrený vládou Slovenskej republiky. Ide o už citovaný materiál ministerstva Stav a perspektívy súdnictva z marca roku 2000. A aký je dnes skutočný stav na súdoch v Slovenskej republike? Navštívili sme napríklad Okresný súd v Žiline, kde terajší predseda súdu podľa môjho názoru protiprávne presunul nie bezvýznamnú časť súdnej agendy civilného úseku tak, aby nebola vykazovaná v agende C, čím nesporne vo viacerých prípadoch bol pre občana porušený čl. 48 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky a, samozrejme, bol porušený aj princíp zákonného sudcu. Predseda tohto súdu vo svojom liste zdôvodnil tento krok doslova katastrofálnou situáciou na tomto súde a svojím krokom chcel, ako uvádza, vyprovokovať zainteresovaných k nejakej akcii. Už teraz počujem falošné alibi pána ministra, ktorý akoby v orchestri ho nebude zase opakovať, že na súde v Žiline to bola vina predchádzajúceho predsedu, čo, samozrejme, nie je pravda a za katastrofálny stav v počte na súdoch nevybavených vecí môže Mečiarova územná reorganizácia okresných a krajských súdov. Tento nezmysel pánovi ministrovi už vyvrátila aj terajšia vláda pána Dzurindu, ktorá predposledný augustový týždeň aj pre tento argument, ktorý pán minister spravodlivosti používa ako svoje mimikry už dlhší čas, vrátila v poradí ďalší materiál o stave súdnictva jeho ministerstvu na prepracovanie. Mimochodom, pán minister, viete o tom, že v programovom vyhlásení tejto vlády je uvedené, citujem: „Sprístupneniu súdnictva budú slúžiť tiež ďalšie etapy postupného prispôsobovania sídiel okresných súdov novozriadeným okresom?“ Koniec citátu. Inými slovami povedané, celá vaša energia venovaná zrušeniu viacerých okresných a krajských súdov, ktorá bola nakoniec ohrdnutá aj koaličnou radou, bola vlastne od začiatku v priamom rozpore s programom tejto vlády. To by sa v normálnej krajine nemohlo stať, aby príslušný minister nie že neplnil, ale šiel priamo proti programu svojej vlády a aby navyše nenaplnenie tohto svojvoľného kroku použil ako svoje alibi za katastrofálny stav na slovenských súdoch. Je zarážajúce, že nikto z vládnej koalície nepostrehol, že snahy pána ministra spravodlivosti o zrušenie niektorých okresných a krajských súdov sú v priamom rozpore s programovým vyhlásením tejto vlády. Tieto snahy pán minister verejne prezentoval možno rok či ešte dlhší čas. K týmto snahám sa na základe požiadavky pána ministra vyjadrovali stavovské a samosprávne orgány sudcov, ak sa nemýlim tiež samotná vláda, ako aj koaličná rada vládnej koalície, ktorá túto iniciatívu nakoniec zarazila. Akú úroveň kvality môže mať vláda premiéra Dzurindu, keď ani nepostrehla, že člen vlády dlhší čas verejne vystupoval a dokonca aj uskutočňoval praktické kroky smerujúce k zrušeniu niektorých okresných a krajských súdov, hoci v záväznom dokumente programovom vyhlásení vlády je výslovne uvedené, že sprístupneniu súdnictva budú slúžiť tiež ďalšie etapy postupného prispôsobovania sídiel okresných súdov novozriadeným okresom, teda  že povinnosťou pána ministra nebolo rušiť, ale naopak rozširovať zriaďovanie nových okresných súdov v súlade s novozriadenými okresmi? Pán minister spravodlivosti, aj keby bola pravda, že za súčasný veľmi zlý stav v zabezpečení súdnej ochrany práv fyzických a právnických osôb univerzálne môže minulá, predminulá alebo ešte prednovembrová vláda, nič to nemení na tom, že od konca roku 1998 nesiete plnú politickú zodpovednosť za tento stav vy ako ústavne kompetentná osoba a za tri roky vašej ústavnopolitickej zodpovednosti sa tento stav nezlepšili, ale naopak zhoršil. Túto konštrukciu, pán minister, nemôže jednoducho odbiť tým, že sa budete správať na svojom ministerskom poste ako opozičný politik, ktorý nenesie zodpovednosť a ešte aj kritizuje. Moje výhrady voči vašej práci, pán minister, nie sú kritikou pre kritiku, ale sú vedené snahou obhajovať predovšetkým radového občana a podnikateľské subjekty, ktorí všetci na súdoch ťahajú za kratší koniec a sú na chvoste dnešných deformovaných reformátorských úvah. Principiálna súdna reforma nie je iba o sudcovskej nezávislosti a samospráve. Bohužiaľ, práve prehlbovanie súdnej nezávislosti a samosprávy je touto vládou, ministerstvom spravodlivosti reprezentantmi súdnej moci a viacerou odbornou verejnosťou vnímané ako principiálny a primárny krok súdnej reformy. Nepodceňujem význam a potrebnosť tohto kroku, ale treba už konečne veľmi jasne povedať, že prehlbovanie súdnej nezávislosti a samosprávy nie je a nikdy ani nebude cieľom súdnej reformy. Je to iba prostriedok k naplneniu cieľa, ktorým musí byť jediná priorita a tou je chápanie súdnej moci ako služby občanovi. Pravda je taká, že aj v minulom období, teda aj počas našej vlády, politické a záujmové elity nastolili otázku súdnej reformy iba z pohľadu záujmu sudcovského stavu. Išlo predovšetkým o potvrdenie sudcov ako ústavných činiteľov, zlepšenie ich finančného ohodnotenia, zriadenie kvázi samosprávy počas našej vlády v minulosti a najmä zrušenie čakacej lehoty sudcov, zriadenie Ústavnej súdnej rady Slovenskej republiky, posilnenie sociálnych a pracovných výhod sudcov počas tejto vlády. Toto boli kroky vnímané ako reformné a určujúce. Som presvedčený o tom, že spätosť tejto inštitucionálnej reformy súdnej moci so znížením podaní na súd a so zabezpečením spravodlivého súdneho procesu nie je až tak významná. Ak hovorím o spravodlivom súdnom procese, tento treba chápať predovšetkým v zmysle efektívnejšieho, účelnejšieho, rýchlejšieho a hospodárnejšieho súdneho konania a rozhodovania. Myslím si, že ak chceme skutočne a zásadným spôsobom pristúpiť k téme reforma súdnictva, je už najvyšší čas, aby sme sa prestali pohodlne skrývať za akousi kulisou osudovosti, nech už ten osud stelesňuje záujem sudcovských elít alebo záujem Európskej únie. Úlohou reprezentantov štátnej moci v zastupiteľskej demokracii je obhajovať záujem občanov, a nie záujmových lobistických skupín či jednotlivých stavov. Ústavnoprávne a ústavnopoliticky základným poslaním parlamentu a vlády, ale tiež súdov ako orgánov štátnej moci je dbať na záujem občana a obhajovať ho. Toto je alfa a omega všetkých relevantných snáh o hľadanie optimálneho modelu súdnictva. Mantinelizmus prezentovaný na jednej strane exkluzivitou sudcovského stavu a na strane druhej nekvalitou a úplatnosťou sudcov nemá reálny, ale skôr politický základ. Taktiež nie všetko, čo sa objaví v hodnotiacich správach Európskej únie, je súčasťou právneho poriadku a právnej kultúry Európskej únie. Uvediem jeden príklad. Jednou z neustále omieľaných doslova pilierových vecí, pre ktoré bola potrebná posledná novela Ústavy Slovenskej republiky, bola skutočnosť, že dovtedajšia ústava obsahovala štvorročnú čakaciu dobu pre mladých sudcov, ktorí najskôr museli prejsť touto čakacou dobou štyroch rokov, aby mohli byť zvolení v rámci sudcovskej definitívy. Túto čakaciu dobu namietala sudcovská obec, časť odbornej verejnosti a postupne sa stala agendou politických strán vládnej koalície a hodnotiacich správ Európskej únie v tom smere, že je to nedemokratické a rozporné s princípmi sudcovskej nezávislosti. Aká je skutočne pravda? Judikatúra Medzinárodného súdu pre ľudské práva veľmi jasne hovorí, že za zásah do sudcovskej nezávislosti nemožno považovať zavedenie takejto skúšobnej doby do právnych poriadkov jednotlivých štátov. Napríklad Maďarsko má pre svojich sudcov zavedenú nie jednu, ale dve takéto skúšobné doby pre sudcov. Maďarom to Európska únia nevyčítala, nám áno? Európska únia nám to vyčítala preto, lebo to takto chcel sudcovský stav na Slovensku, a nie preto, že má ísť o proces harmonizácie nášho práva s právom Európskej únie. Úzky záujem sa stal takto medzinárodným imperatívom. Pokiaľ ide o predložený materiál, bolo by naivné a nepravdivé tvrdiť, že ak by ste pán minister predložili dnes absolútne dokonalý materiál o stave súdnictve a jeho zlepšení, že sa v najbližšej budúcnosti niečo zásadne zmení v tejto oblasti. Problémy, ktoré znehodnocujú efektívnu súdnu ochranu práv fyzických a právnických osôb, súvisia prevažne so stavom spoločnosti, menej s neexistenciou písomného koncepčného materiálu. To ale neznamená, že umocňovanie kvality a efektivity súdnej moci máme ponechať na plynutie času alebo osud. Z toho pohľadu nie je možné ospravedlniť správanie sa ministerstva spravodlivosti a celej vlády v ich zbavovaní sa predovšetkým politickej zodpovednosti za dnešný stav súdnej moci na Slovensku. Je príznačné a potvrdzuje to povrchnosť a šlendriánstvo pri vypracovaní tohto koncepčného materiálu, že tento materiál spracovaný ministerstvom spravodlivosti na základe požiadavky parlamentu bol ministerstvom vypracovaný nie na základe prirodzenej potreby ministerstva spra-vodlivosti, nie na základe plnenia programového vyhlásenia vlády, nie na základe zmysluplného pôsobenia rezortu ministerstva spravodlivosti, ale na základe pomerne tvrdých a opakovaných požiadaviek niektorých poslancov ústavnoprávneho výboru voči pánovi ministrovi. Koľko sa pán minister Čarnogurský navykrúcal vo výbore, aby unikol povinnosti vypracovania tohto materiálu, ako sa nám všetkým snažil nahovoriť, že takýto koncepčný materiál nemôže vypracovať, pretože on a ministerstvo má na reformu súdnictva iný názor ako sudcovský stav, a teda by sa na ňom nemohli zhodnúť. Nakoniec keď vyčerpal už všetky ostatné spôsoby a nemal inú možnosť, dal doslova za noc vypracovať materiál, ktorý predložil na rokovanie ústavnoprávneho výboru a ja dodávam, ktorý materiál je z hľadiska formy aj obsahu hanbou ministerstva spravodlivosti, a teda aj hanbou samotnej vlády. Už povrchný pohľad na text tohto materiálu jasne preukazuje, že celá „koncepcia“ je doslova pozliepaná z rôznych už existujúcich správ či dokonca dôvodových správ k zákonom. Svedčí o tom napríklad rôzny typ a druh písma, ktoré je používané v tomto materiáli, svedčí o tom absolútne neprirodzené, dokonca až násilné spájanie nových viet, odsekov či väčších ucelených celkov. Domnievam sa, že skutočný spracovateľ tejto koncepcie postupoval tak, že mechanicky alebo cez počítač doslova vystrihoval časti z už existujúcich materiálov a dôvodových správ k zákonom, ktoré potom pospájal, a tak vznikla koncepcia súdnictva. Ak by pán minister predložil parlamentu aktualizovaný rezortný materiál Stav a perspektívy súdnictva z marca roku 2000, urobil by oveľa lepšie. Navyše tiež z formálneho označenia jednotlivých častí predmetnej koncepcie vyplýva, že materiál vlastne neobsahuje žiadnu takúto koncepciu. Koncepcia znamená predloženie spôsobu nazerania na súdnictvo a spôsob riešenia aktuálnych problémov s náčrtom postupov de lege ferenda. Predložený materiál absolútne nemá atribúty uceleného a systematického pohľadu na súdnictvo a prakticky sa orientuje iba na už skoro dvojročné opakovanie potrebnosti legislatívnych úprav v oblasti civilného a trestného súdnictva a organizačných zmien v oblasti administratívneho aparátu. Zamerať koncepciu iba na tieto aktivity poukazuje na neznalosť problémov a výslovnú nekvalifikovanosť predstaviteľov tejto vlády vo všeobecnosti a ministra spravodlivosti zvlášť. Vláda, bohužiaľ, tento nepodarok schválila. Neporiadok, chaos a nesystémové riešenia rezortu ministerstva spravodlivosti majú a najmä budú mať závažné dôsledky aj v procese integrácie Slovenska do Európskej únie. Samotný prístupový proces sa dnes, zajtra už nezameriava výlučne na proces implementácie nášho právneho poriadku s Európskou úniou, ale viac a výraznejšie na schopnosť realizácie našich orgánov a inštitúcií postupovať podľa nových právnych podmienok. Predovšetkým spravodlivosť, vnútro, prokuratúra, ale tiež už aj štátna správa sú a budú predmetom kvalifikovaného záujmu z Európskej únie. Tu sú a budú ťažiskové oblasti - počítače, jazyková zdatnosť a systém vzdelávania. Ak v minulosti bolo veľmi obťažné získať finančné prostriedky z Európskej únie práve pre túto oblasť, dnes napríklad v Česku získavajú od Európskej únie doslova miliardy práve pre túto činnosť. U nás na Slovensku sa v tejto oblasti spí. Ctená snemovňa, vážený pán minister, bolo by možné pokračovať o ďalších, bohužiaľ, iba proklamáciách o zásadných zmenách v rámci napríklad prokuratúry, väzenstva, ktoré sú tiež rozpracované vo volebných, programových či rezortných dokumentoch tejto vlády a ktoré ste nenaplnili, ale to by už presahovalo rámec súdnej moci. Mohli by sme hovoriť napríklad o tom, ako sa občan tohto štátu môže cítiť bezpečne, keď napríklad počet odsúdených, ktorí nenastúpili z celej republiky do výkonu trestu k 1. 12. 2000, je 1 588. Vo všeobecnosti cítim za potrebné ešte uviesť, že kredibilite ministerstva spravodlivosti, ale najmä jeho ministrovi, nepomohli ani, bohužiaľ, pred verejnosťou vedené politické aféry, ktorých priamym účastníkom bol sám pán minister. Mám na mysli predovšetkým vystupovanie pána ministra na verejnosti v jeho osobných sporoch s podpredsedom a predsedom Najvyššieho súdu Slovenskej republiky. Myslím si, že tieto politické aféry, ktoré boli zavŕšené odvolávaním predsedu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky v parlamente v očiach predovšetkým laickej verejnosti, ešte väčšmi vo všeobecnosti nihilizovali orgány štátnej moci, teda vládu a sudcovský stav, ale tiež politickú kultúru. V poslednom čase počuť z ministerstva spravodlivosti veľa slov o boji proti korupcii. Dovolím si v tejto súvislosti polemizovať o úprimnosti týchto snáh. Niekedy veľmi dávno na materskom území dnešnej Veľkej Británie pôsobili veľmi krutí suchozemskí piráti, ktorí opakovane zneužívali majestát svetla majáka. Falošným svetlom v búrke vábili lode na pobrežné skaly, kde sa ich veľmi krutým, naturálnym spôsobom zmocnili. Pán minister Čarnogurský, ako možno brať vážne vaše slová o neľútostnom boji proti korupcii na súdoch a v celom rezorte ministerstva spravodlivosti, keď na verejnosť aj z prostredia ministerstva spravodlivosti či samotných súdov presakujú informácie o tom, že vysokí úradníci vášho ministerstva, možno by bolo lepšie povedať vysoké úradníčky vášho ministerstva, predovšetkým prostredníctvom súdnych funkcionárov priamo ovplyvňujú rozhodovanie sudcov, teda ústavne garantovanú sudcovskú nezávislosť, a to buď urýchľovaním, či spomaľovaním súdneho konania, to je ten lepší prípad, alebo priamo účelovým výberom vhodného sudcu či priamou intervenciou k podobe samotného súdneho rozhodnutia, čo je oveľa závažnejšie. Ponechávam teraz bokom otázku, či sa tak má diať na základe dobrého, alebo zlého úmyslu. Ak je toto pravda, a ja si myslím, že áno, tak nemôžete či už vy, alebo vaše ministerstvo plniť úlohu majáka, ale skôr priameho subjektu korupcie, pretože v širšom ohľade korupcia nie je iba o peniazoch, ale tiež o trafikách, o garantovanom pokoji, o kariére či politickom vydieraní. Ako chcete, pán minister, hovoriť o boji proti korupcii a bezpráviu, keď práve z vášho ministerstva vyšlo oficiálne právne odobrenie niektorých reprivatizácií, čo predtým vo viacerých posudkoch odmietli aj viacerí renomovaní právnici. Mám na mysli tých právnikov, ktorí sú politicky orientovaní na vládnu koalíciu. Pri takýchto základoch sú vaše proklamované snaženia bojovať proti korupcii iba politickou fraškou. Celkom na záver si dovolím uviesť jednu prognózu. Ak by ste, pán minister, s celým ministerstvom doterajšie tri roky neexistovali, nikto by si nič nevšimol. Nič by to nezmenilo na tých pár pozitívach, ktoré na súdoch počas troch rokov nastali. Mám na mysli novelu Ústavy Slovenskej republiky, hľadanie kritérií ohodnotenia kvality a kvantity práce sudcu, izolovaný pokus o kritickú sebareflexiu sudcov, a to je tak asi všetko. Štátny rozpočet by ušetril pomerne slušný finančnú čiastku  a občan či sudca by si ani nevšimli, že ministerstvo spravodlivosti a jeho minister na Slovensku vlastne neexistujú. Ctená snemovňa, predložený materiál  Návrh koncepcie stabilizá-cie súdnictva z februára 2001, ktorý si svojím uznesením vyžiadal ústavnoprávny výbor od ministra spravodlivosti, ale tiež samotná Národná rada Slovenskej republiky od vlády Slovenskej republiky, jednoznačne nespĺňa charakter koncepčného materiálu. Primárne poslanie súdnej moci v oblasti realizácie základného práva každého občana na to, aby sa mohol efektívnym spôsobom domáhať svojich oprávnení na nezávislých a nestranných súdoch, sa neúmerným spôsobom zhoršuje. Z týchto vecných dôvodov navrhujem prijať aj toto uznesenie. Národná rada Slovenskej republiky vedená snahou predovšetkým zabezpečiť primárne poslanie súdnej moci v oblasti realizácie základného práva každého občana na to, aby sa mohol efektívnym spôsobom domáhať svojich oprávnení na nezávislých a nestranných súdoch vedená snahou zlepšiť vymáhateľnosť práva v Slovenskej republike po a) konštatuje, že predložený vládny materiál Návrh koncepcie stabilizácie súdnictva nespĺňa charakter koncepčného materiálu, po b) žiada vládu Slovenskej republiky, aby v lehote do konca februára 2002 predložila Národnej rade Slovenskej republiky súhrnný materiál, ktorý sa bude zaoberať doteraz nesplnenými úlohami pre rezort ministerstva spravodlivosti, najmä návrhmi na skvalitnenie a zefek-tívnenie vymáhateľnosti práva, stavom a perspektívami rekodifikácií súkromného a trestného práva, naplnením povinností vyplývajúcich z ustanovení § 35 ods. 1 a 52 zákona č. 385/2000 Z. z. o sudcoch a prísediacich s dôrazom na plánované zabezpečenie sudcov počítačmi, časovou, vecnou, materiálnou, výchovnou a personálnou prípravou súdov na pôsobenie vyšších súdnych úradníkov, skvalitnením prípravy a vzdelávania justičných čakateľov a ďalším vzdelávaním sudcov, záväzným stanovením nových foriem a spôsobov hodnotenia práce sudcov a nakoniec postavením a zmyslom rezortu ministerstva spravodlivosti o sfunkčnení Súdnej rady Slovenskej republiky. Prosím všetkých tých poslancov, ktorým záleží na zlepšení situácie v súdnictve, ale aj na zlepšení princípu spravodlivosti pre občanov tohto štátu, aby podporili navrhované uznesenie. Ďakujem za vašu pozornosť. (Potlesk.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Na vaše vystúpenie sú dve faktické poznámky. Končím možnosť uplatniť ďalšie faktické poznámky. Ako prvý pán poslanec Brocka.