B. Bugár, podpredseda NR SR: (2004-12-15):
Otváram rozpravu a pýtam sa, či sa hlási niekto ústne do rozpravy. Štyria páni poslanci. Končím možnosť sa prihlásiť ústne do rozpravy. Pán poslanec Maxon, nech sa páči, ako prvý. Potom pán poslanec Ivan Šimko. M. Maxon, poslanec: Vážený pán podpredseda Národnej rady, vážený pán predkladateľ, vážené panie poslankyne, vážení páni poslanci, asi celkom na úvod treba povedať, že my všetci nesieme spoločnú zodpovednosť za to, že takáto predloha návrhu zákona v parlamentných laviciach dnes je. Nepochybne však, samozrejme, najväčšiu zodpovednosť za to nesú predkladatelia. A ja naozaj musím na niektoré veci zareagovať, pretože aj keď nie dlho, ale bol som alebo som zahrnutý medzi tými, ktorí by mali byť odsúdení za to, že boli v kapitalistickej alebo mali by byť nejakým spôsobom morálne postihnutí za to, že boli v kapitalistickej vláde a že všetko robili pre to, aby sa v tejto krajine ľudia mali zle. Dokonca vy v záverečnom paragrafe uvádzate, že „zodpovednosť a spoluzodpovednosť za nezákonnosti a nespravodlivosti je založená na zásade individuálnej zodpovednosti tých, ktorí sa jej dopustili“. Chcel by som vás veľmi pekne požiadať, aby ste tu v pléne Národnej rady povedali, čoho som sa dopustil, aká bude moja individuálna zodpovednosť. A rovnako by som vás chcel požiadať, aby ste aspoň v hrubých črtách načrtli ten zákon, na ktorý sa odvolávate v § 5, kde hovoríte: „Zmiernenie niektorých krívd spáchaných kapitalistickým systémoch na občanoch a odporcoch kapitalistického režimu a na osobách, ktoré boli postihnuté jeho nespravodlivosťou, upraví osobitný zákon.“ Naozaj by ma zaujímalo, aká filozofia toho zákona by mala byť. Keď som hovoril, že všetci nesieme za to spoluzodpovednosť, tak na druhej strane musím skonštatovať, že áno, je veľká skupina ľudí v tejto krajine, ktorí sa nemajú dobre. Je veľká skupina, ktorá naozaj zápasí s osobnými problémami, nemyslím si však, že prostredníctvom takéhoto zákona sa tieto veci dajú riešiť. Toto nie je návrh na riešenie problémov pre občanov Slovenskej republiky, ale to je ideologický zásah do atmosféry vnímania spoločnosti, ktorú sme zásadným spôsobom v roku 1989 odmietli. A dovoľte mi ešte niečo povedať na margo predkladateľov. Chcel by som zdôrazniť, že v mojom živote som stretol množstvo vynikajúcich ľudí, vynikajúcich odborne, vynikajúcich ľudsky, ktorí nosili stranícku legitimáciu, a nikdy som nemal problém s týmito ľuďmi spolupracovať a pracovať. Vysoko si ich vážim aj si ich vždy budem vážiť, ale nemôžem sa stotožniť, dáma a páni, s takýmto niečím, čo ste tu napísali. Nemôžem sa s tým stotožniť jednoducho preto, že vy nemáte morálne právo, aby ste na tieto veci poukazovali. (Potlesk.) Veľmi ma to mrzí, že to jednoducho musím povedať, ale môj život, život mojich predkov je popretkávaný vašimi demokratickými rozhodnutiami. Dovoľte mi povedať niektoré skutočnosti. Určite si mnohí z nás, ktorí tu sedíme, pamätáme na 50. roky. Jeden taký dokument. Slovenský úrad dôchodkového zabezpečenia, dávkový odbor, Bratislava, Bezručova 3: „Rada Okresného národného výboru v Trenčíne sa uzniesla, aby Váš invalidný dôchodok, ktorý Vám bol doposiaľ vyplácaný v čiastke 7 960,- korún mesačne, bol podľa § 2 vládneho nariadenia č. 22/1953 Zb. znížený na čiastku 1 400,- korún. Dôvody: Boli ste riaditeľom Tatra banky v Trenčíne a v tejto funkcii ste horlivo prisluhovali kapitalistickému zriadeniu a prejavujete nepriateľský postoj k ľudovodemokratickému zriadeniu.“ Vážení predkladatelia, vy v dôvodovej časti celkom na úvod konštatujete: „Slovensko bolo do roku 1989 spoločnosťou s relatívne vysokou morálkou a kultúrou.“ Ja naozaj nechcem zdržiavať poslancov v tejto rokovacej miestnosti, ale v tomto fascikli sú dokumenty o tej hlbokej kultúre a o tej hlbokej morálke. Hovoríte v paragrafovej časti vášho zákona aj niečo o majetku štátu alebo majetku občanov tejto krajiny. Nuž ten majetok, o ktorom hovoríte, ten kedysi naozaj reálne patril občanom tejto krajiny. Mal svojich vlastníkov, boli to živnostníci, boli to podnikatelia. Ak hovorím o osobných skúsenostiach, áno, aj moja rodina bola majetná. Môj starý otec vo svojom vlastnom dome, vážení, platil nájom. Každý mesiac tam chodili vymeriavať. A jeden mesiac tam mal byť obchod, druhý mesiac tam mala byť krčma. Takže takto sa nadobudol ten majetok, ktorý tým ľuďom, ktorí ho poctivým a legitímnym spôsobom získali, ten majetok bol jednoducho odobratý. A ak som už tu v rokovacej sále povedal, že ak niekto nesie zodpovednosť za privatizáciu, tak je to predovšetkým Komunistická strana Slovenska. Môžeme sa o tom baviť, či tá privatizácia bola spravodlivá alebo nespravodlivá, ale keby nebolo roku 1948, keby nebolo 50. rokov, tak na Slovensku privatizácia neexistuje a nemusíme sa baviť (potlesk), nemusíme sa baviť o tom, či bola spravodlivá, alebo spravodlivá nebola. Možno cítite, že sa mi trošku trasie hlas, trasie sa mi predovšetkým preto, že – a to chcem zdôrazniť – vážim si veľké množstvo ľudí, s ktorými som spolupracoval a boli straníci, ale vy týmto zákonom ste vlastne tým ľuďom, ktorí možno niekedy vlastnili stranícku legitimáciu, aby mohli tvoriť, aby mohli budovať, vy týmto zákonom tým ľuďom ubližujete. Ja by som vás veľmi pekne chcel poprosiť, aby ste zvážili a stiahli tento návrh zákona z rokovania Národnej rady Slovenskej republiky. A keby sme mali byť dôslední, tak do istej miery by ste sa, vážení predkladatelia, aj mali ospravedlniť, že takýto zákon predkladáte. Ďakujem pekne. (Potlesk.)