Fico, Robert, predseda vlády SR (2015-05-07):
Vážené panie poslankyne, páni poslanci, dovoľte mi, aby som vo svojom vystúpení spojil odpovede na otázky pánov poslancov Petra Šucu a Pavla Gogu, obe sa týkajú 70. výročia ukončenia druhej svetovej vojny. Pán poslanec Šuca sa pýta na to, či politici venujú dostatočnú pozornosť členom Slovenského zväzu protifašistických bojovníkov a pán poslanec Goga na môj postoj k významu oslobodenia pre budúce generácie a možnému prijatiu uznesenia Národnej rady k ukončeniu druhej svetovej vojny. Dámy a páni, 70 rokov je už čas meraný dĺžkou ľudského života. Kolotoč udalostí, ktorý prežívame, už zajtra prekryjú nové skutočnosti a o pár rokov sa dnešok stane témou v učebniciach histórie. Tá má odovzdať prežitú skúsenosť ďalším generáciám, aby neopakovali chyby minulosti a preto, aby poznali súvislosti a význam udalostí, ktoré prežili ich predkovia. Poznanie histórie má ešte jeden význam. Malo by nás učiť k pokore, s ktorou prijímame život v mieri a k úcte k tým, ktorí stáli na strane pokroku a humanity aj za cenu vlastného života. Keď sa pred 70 rokmi skončila druhá svetová vojna, ľudstvo bolo presvedčené, že takúto apokalypsu už nikdy nemôže zopakovať. Malo za sebou najstrašnejšiu vojnu vo svojich dejinách, na ktorej sa zúčastnilo 50 štátov a bojovalo v nej 110 mil. vojakov. Na všetkých stranách sa viedla s obrovskou brutalitou a civilné obyvateľstvo v nej trpelo oveľa viac než kedykoľvek predtým. Priniesla koncentračné tábory, v ktorých zomierali denne tisíce ľudí. Plánovalo sa vyvraždenie celých národov a židovský holokaust bol len začiatkom týchto plánov. Najničivejšie zbrane boli použité proti civilnému obyvateľstvu v Japonsku, rozbombardované Drážďany, masakre civilného obyvateľstva, vypálenie dedín Ostrý Grúň, Kľak a Lidice, to sú obrázky, ktoré videl každý stredoškolák. Počet tých, čo sa konca vojny nedožili, presiahol 50 mil. To je nespochybniteľná realita dôsledkov druhej svetovej vojny bez akýchkoľvek politických výkladov. Realita druhej svetovej vojny poznačila aj Slovensko. Malo režim, ktorý dovolil vyviezť svojich občanov do nacistických koncentračných táborov, ktorý poslal slovenských vojakov do útoku na Poľsko. Vyslal svoje divízie na východný front. Ale bol to aj občiansky a vojenský podzemný odboj, ktorý vyvrcholil Slovenským národným povstaním proti pokusu Wehrmachtu o okupáciu Slovenska. A potom dlhých osem mesiacov prechodu frontu. Ťažké boje o Duklu v Dargovskom priesmyku, pri Liptovskom Mikuláši či na brehoch Hrona skropili krvou túto krajinu. Po celom Slovensku máme, dámy a páni, vojenské cintoríny. Hroby Slovákov, Rusov, Ukrajincov, Rusínov, Rumunov, Poliakov, Francúzov, Nemcov, ale aj príslušníkov iných národov. S úctou sa skláňame pred tými, ktorí obetovali svoje životy, a žiadne oslavné slová ani pamätníky nemôže zmierniť smútok. Vyjadrenie úcty je však vyjadrením toho, že nezabúdame a vážime si každého, čo prispel k záchrane našej budúcnosti. Preto sme v roku 2013 prijali zákon o protifašistickom odboji, postavení a pôsobnosti Slovenského zväzu protifašistických bojovníkov. Zákon definuje, že protifašistický odboj ako národný boj za oslobodenie, ktorý sa začal formovať v roku 1939 a skončil po porážke nacistického Nemecka a oslobodením posledných častí Československa v roku 1945, má nezastupiteľné miesto v histórii Slovenskej republiky. Zákon je vyjadrením vôle vzdať úctu osobám, ktoré s nasadením vlastného života, osobnej slobody vystupovali v protifašistickom a protinacistickom odboji v Slovenskom národnom povstaní, v partizánskom hnutí, v zahraničnom odboji a ktoré sa stali obeťami fašizmu a nacizmu, perzekúcie, väznenia a núteného výkonu vojnových prác. Rovnako v tomto duchu sme prijali v minulom roku zákon o poskytnutí jednorazového finančného príspevku vojnovým sirotám, ktorým rodičia alebo jeden z rodičov zahynuli ako príslušníci československých zahraničných a spojeneckých armád alebo ako účastníci domáceho protifašistického a protinacistického odboja v rokoch 1939 až 1945. Chceli sme tak reagovať na mimoriadne zložité a náročné podmienky, v ktorých vyrastali vojnové siroty, ale predovšetkým sme tým chceli ukázať, že táto spoločnosť nezabúda na činy ich rodičov aj po rokoch. Slovenský zväz protifašistických bojovníkov združuje ľudí, ktorí budú nasledujúce dni pripomenutia konca druhej svetovej vojny prežívať oveľa intenzívnejšie ako tí, čo históriu vojny spoznali cez učebnicu alebo učebnice dejepisu. Mnohým zdravotný stav už nedovolí zúčastniť sa oficiálnych osláv a v tichosti domova si spomenú na roky mladosti, ktoré im zobrala vojna. O to väčšia úcta týmto ľuďom patrí. Vážené dámy a páni, dnes je Slovenská republika takmer štvrťstoročný štát, ktorý uznáva trvalé morálne hodnoty ako piliere svojej štátnosti. Naše postoje reflektujú dávnejšie i nedávne historické udalosti a práve cez postoje k nim deklarujeme základné ľudské hodnoty, ku ktorým sa v rámci svetového spoločenstva otvorene hlásime. Koniec druhej svetovej vojny bezpochyby privítal celý svet, aj občania tých štátov, ktoré boli porazené. Aj keď sa v hodnotení výsledku poslednej svetovej vojnovej katastrofy vzácne zhodujeme, spôsoby pripomenutia si tejto udalosti sú odlišné. Na tom nie je nič podivuhodné, ale ani pre nás akokoľvek určujúce. Vďaka Slovenskému národnému povstaniu sme sa mohli postaviť na stranu víťazov a nepatrili sme medzi porazené štáty, čo neplatí napríklad o našich južných susedoch. Nešlo len o povinnosti vojnového odškodnenia, ale predovšetkým išlo o významný morálny kapitál v podobe postoja väčšiny obyvateľov nášho národa. Oslobodzovacie boje na Slovensku, dámy a páni, trvali celkom 226 dní. Bojových operácií sa zúčastnilo takmer 2,5 mil. vojakov Červenej armády, takmer 60-tisíc príslušníkov 1. československého armádneho zboru, skoro 250-tisíc Rumunov. Boje v ťažkých terénnych a poveternostných podmienkach si vyžiadali vyše 60-tisíc sovietskych a vyše 10-tisíc rumunských vojakov. Zahynulo tiež viac ako 1 700 príslušníkov 1. československého armádneho zboru. To bola nemalá cena za slobodu Slovenska. A je legitímna otázka, či túto cenu môžeme prehliadnuť. Aký význam má výročie oslobodenia a porážky fašizmu pre mladú generáciu, ktorá vojnu nezažila? Ako som povedal v úvode, znalosť histórie a jej súvislosti nás vedie k poznaniu, ktoré by nás malo ochrániť pred opakovaním chýb z minulosti. Na Slovensku žije už tretia generácia, ktorá nezažila vojnu. Mier u nás sa stal na desaťročia realitou, ktorú prijímame ako samozrejmosť. 8. máj 1945 nadobro skoncoval s časmi, keď fašizmus vstupoval do európskej politiky. Vojenskou silou spojencov bola definitívne porazená ideológia, ktorá sa snažila o ovládnutie sveta a nehanebne určovala, kto je nadčlovek a kto podradná rasa, i to, kto nemá právo na život. Aj preto sa dnes staviame na odpor každej ideológii, v duchu ktorej sa jej predstavitelia neštítia ničiť všetko, k čomu pociťujú nenávisť. Slovensko nemá koloniálnu minulosť. Môžeme sa pochváliť, že jedným z atribútov našej politickej kultúry je výrazný antimilitarizmus. Táto prednosť sa na začiatku 21. storočia môže ľahko zmeniť na nevýhodu, pretože nemáme dobyvačnú minulosť. Nemáme ani tradície intelektuálnych sporov o vojne. Nielen americkí či ruskí, nemeckí alebo francúzski historici objektívnejšie skúmajú vojnové udalosti v širších súvislostiach a nachádzajú niekedy aj veľmi prekvapujúce skutočnosti. Čierno-biele videnie minulosti nahrádza objektívnejšie skúmanie vojnových udalostí. Ale základný odkaz je jednoznačný, porážka fašistickej ideológie. A je jedno, či bola v Nemecku, v Taliansku, v Maďarsku, ale aj na Slovensku, lebo aj tu boli jej výhonky. Je však paradoxom doby, že takýto plastickejší a objektívnejší obraz o minulosti je zložitejší a bez hlbšieho poznania a záujmu aj ľahšie manipulovateľný. Aj preto sa stretávame s extrémnymi prípadmi neonacizmu a rasovej nenávisti, a preto má aj význam hovoriť o vojne. Dámy a páni, tohtoročné 70. výročie ukončenia druhej svetovej vojny oslávim počas trojdňového spomienkového programu, v rámci ktorého si uctím pamiatku padlých vojakov na Slovensku, v Poľsku a v Ruskej federácii. Konkrétne vo štvrtok 7. mája sa v poľskom Gdansku pokloním pamiatke obetí vojny pri pamätníku Westerplatte. O deň neskôr, v piatok 8. mája, si udalosti spred 70 rokov pripomeniem na slovenských celonárodných oslavách v Liptovskom Mikuláši. A trojdňový program ukončím v sobotu 9. mája v Moskve. Spoločne s prezidentom Českej republiky sa pokloním pamiatke obetí pri pamätníku neznámeho vojaka v Alexandrovskej záhrade. Sledoval som diskusiu na túto tému v médiách. Jednoznačne a ľahko identifikovateľne orientované médiá začali spochybňovať a začali porovnávať, no najmä pokúsiť sa presvedčiť občanov, že Fico robí chybu. Odkazujem všetkým jednoznačne, urobil by som chybu, keby som sa tej pamätnice nezúčastnil. Tá chyba by sa totiž prirátala k našej republike, nie k mojej osobe. Pretože by spochybnila jednu vzácnu a mravnú zásadu, ktorá tvorí pilier našej štátnosti, a tou je postoj k fašizmu, protifašistickému boju a úcta k jeho obetiam. (Potlesk.) Krajiny Európskej únie sa dohodli, že na vojenskej prehliadke budú prítomní veľvyslanci členských krajín Únie, ktorí sú v Moskve akreditovaní za dané krajiny. A pokiaľ ide o ľudí, ktorí sa majú zúčastniť kladenia vencov v Moskve, objavujú sa ďalšie a ďalšie mimoriadne zaujímavé mená. Spomína sa Organizácia Spojených národov a ďalšie významné inštitúcie, ktoré by mali byť zastúpené. Cítil by som sa veľmi zahanbene, ak by sme podľahli tlaku len preto, lebo sa história znovu politizuje a účelovo zneužíva. Slovensko si musí a chce pamätať obete, ktoré si vyžiadala druhá svetová vojna. Slováci si musia a chcú pamätať zverstvá, ktoré napáchal fašizmus. Pripadá mi zvlášť nedôstojné, že sa z témy osláv 70. výročia konca druhej svetovej vojny stala politická téma. Nemiešajme účelovo minulosť a súčasnosť a nevytvárajme nezmyselné konštrukcie, pretože nemôžu obstáť vo svetle historických faktov. Nikdy sme nespochybňovali podiel, ktorý na víťazstve nad fašizmom mali západné mocnosti, najmä po tom, keď otvorili v roku 1944 druhý front. Ale nikto nemôže spochybniť skutočnosť, že najväčší podiel na páde fašizmu a na víťazstve v druhej svetovej vojne mala vtedajšia Červená armáda a národy Sovietskeho zväzu. (Potlesk.) Nerobme teraz umelé kroky, aby sme za každú cenu vytĺkali ľuďom z hlavy to, čo je historicky nespochybniteľné. Neurážajme odkaz tých, vďaka ktorým môžeme žiť v mieri a slobodne. V súvislosti s prijatím uznesenia Národnej rady k 70. výročiu ukončenia druhej svetovej vojny a víťazstva nad fašizmom vítam iniciatívu poslancov, pretože ňou vyjadrujete svoj postoj k najvýznamnejšej udalosti v dejinách 20. storočia. Vyhlásenie je vyjadrením úprimnej vďačnosti všetkým príslušníkom národov, ktorí prispeli k porážke fašizmu a nacizmu. Zároveň je aj apelom na zodpovedné a mierové riešenie súčasných vojnových konfliktov. Dámy a páni, vojnový cintorín v Liptovskom Mikuláši sa stane už zajtra centrom pripomenutia si konca druhej svetovej vojny tu u nás na Slovensku. Oficiálny pietny akt za účasti prezidenta, členov vlády a vás, poslancov Národnej rady, doplní sprievodný program osláv mierového života v meste. Bude to dôstojná spomienka. Dovoľte mi na záver vysloviť želanie, aby sme si krátkou spomienkou uctili obete druhej svetovej vojny aj v súkromí našich domácností a viac si uvedomili, že mier naozaj nie je žiadna samozrejmosť. Ďakujem za vašu pozornosť. (Potlesk.)