E. Angyalová, poslankyňa: (2005-02-04):
Takže najprv tých pár myšlienok. Tento návrh zákona podľa toho, čo evidujem medzi svojimi kolegami, sa do veľkej miery nepáči právnikom a legislatívcom, a zdôvodňujú to tým, že je neštandardný, pretože obsahuje iba sedem vlastných paragrafov, ale otvára až sedem ďalších zákonov a v poznámkach sa odvoláva na ešte väčší počet. Treba povedať, že z hľadiska legislatívnych pravidiel to naozaj nie je úplne štandardné a že ja sama som vyjadrila v tomto zmysle isté výhrady aj na zasadnutí sociálneho výboru. Viem si predstaviť, že tento zákon by mal viac paragrafov, je, samozrejme, dobré, že sa snaží túto vec naozaj ošetriť samostatný zákon, ale viem si predstaviť, že by to mohlo byť naozaj návrh, ktorý by bol istým spôsobom rekodifikačný a naozaj by niektoré kompetencie a niektoré odvolávky na iné zákony riešil iným spôsobom. Práve preto, naozaj aj v zmysle toho, že som hovorila so svojimi kolegami z klubu, dovolím si predložiť procedurálny návrh vrátiť tento návrh zákona na dopracovanie a vravím, robím to najmä preto, lebo považujem tieto výhrady za opodstatnené, ale keďže viem, že aká je vôľa tohto parlamentu, tak by som súčasne, pretože predpokladám, že je možné, že tento návrh prejde aj druhým čítaním, úplne, a tretím čítaním, chcela by som prispieť aj niekoľkými myšlienkami a aj pozmeňujúcim návrhom. Možno by som vám otvorila jednu analýzu, ktorá je podľa môjho názoru najčerstvejšia z hľadiska toho, čo som hľadala o tom, ako sa vyvíja situácia okolo nelegálneho zamestnávania v krajinách európskej dvadsaťpäťky, je to analýza, ktorú pre Európsku komisiu pripravili poradenské firmy, v júni 2004 bola prezentovaná a oni mapovali vo všetkých krajinách Európskej únie, vrátane teda nových desiatich, situáciu, podľa tejto analýzy najviac nelegálneho zamestnávania z hľadiska objemu je v krajinách Lotyšsko, Taliansko, Slovinsko, Litva, Maďarsko a Grécko. Najúspešnejší v boji s nelegálnym zamestnávaním sú Rakúsko, Holandsko, Veľká Británia, Švédsko, Belgicko a na poslednom mieste Fínsko a Cyprus z hľadiska posledného medzi najlepšími. Slovensko sa nachádza v tej skupine, ktorá s tým má väčšie problémy, ale nie je úplne na špici tých najhorších, ale priblížila sa tá situácia napríklad situácii v Maďarsku. Tak som teda skúšala ďalej čítať túto analýzu a hľadať aj nejaké možnosti, ako sa v krajinách, kde je tento boj úspešnejší povedzme ako u nás, aké nástroje používajú, a našla som mnoho vecí, ktoré by som na záver rada prečítala ako inšpiráciu, pretože si myslím, že tento zákon, tak ako je nový, bude musieť potom, ako bude aplikovaný, doznať ďalších zmien a možno aj nových nejakých iniciatívnych návrhov, ako by sa dalo ďalej bojovať s nelegálnou prácou. Podľa tejto analýzy práce bez riadnych odvodov, bez riadneho aj širšieho legislatívneho rámca, nie je to len otázka odvodov, sa dejú najmä v stavebníctve, v poľnohospodárstve, v službách ako reštaurácie a hotely a v službách, ako je napríklad upratovanie domácností, a „je to krížom“ úniou, týka sa to tak vyspelých krajín ako menej vyspelých a podľa tejto správy pritom v bohatých štátoch pracujú nelegálne hlavne prisťahovalci, zatiaľ čo v krajinách, ktoré sa, kam sa zaraďujeme napríklad aj my, v nových členských krajinách sú to väčšinou normálni občania, ktorých buď k tomu tlačí zamestnávateľ, čo má širšie pozadie, málo pružný trh práce alebo vysoká nezamestnanosť, alebo snaha toho konkrétneho jedinca vyhnúť sa najmä plateniu daní a odvodov prostredníctvom toho, že si založia živnosť, ale chcem povedať, pretože som už spomínala, že sa to netýka len odvodov, že tá nelegálna práca je v krajinách, naozaj, ktoré som spomínala v tom pozitívnom rebríčku, chápaná oveľa širšie, ako je napríklad vymedzená u nás, zatiaľ, aj v tomto návrhu zákona, napríklad vo Francúzsku úprava nelegálneho zamestnania sleduje tri ciele: vyhovovať podmienkam riadnej hospodárskej súťaže, zaisťovať ochranu základných ľudských práv pracovníkov a zabraňovať akejkoľvek diskriminácii a súčasne garantovať financovanie systému sociálnej ochrany a finančnú rovnováhu príslušných správ sociálneho zabezpečenia. Toto sú formulácie, z ktorých v pozadí sa dá čítať, že naozaj to nelegálne zamestnanie sa chápe oveľa širšie a obdobne široko to vníma napríklad Nemecko, Rakúsko, ale krajiny aj ako Belgicko, Švédsko, Veľká Británia a Európska únia vôbec vo všeobecnosti venuje nelegálnemu zamestnávaniu značnú pozornosť, chápe to ako akúsi integrálnu súčasť celkového riešenia problémov emigrácie, sociálnej kohézie, trhu práce a v konečnom dôsledku aj celkovej konkurencieschopnosti únie. Takže som sa naozaj vynasnažila vytiahnuť z opatrení tých krajín, ktoré sú úspešné v boji, najúspešnejšie v únii, niekoľko bodov, ktoré si, myslím, stoja minimálne za úvahu, pretože by mohli byť inšpiratívne. Čo sa týka pobytov cudzincov, sú to, budem najmä hovoriť o opatreniach, ktoré sú v Rakúsku, vo Švédsku, v Belgicku, jedno, myslím, je z Veľkej Británie, približne takto. Čo sa týka pobytov cudzincov, v jednej z týchto krajín alebo možno vo viacerých, je určený ako dôvod vyhostenia cudzinca nielen to, že je nelegálne zamestnaný a že je pri tom pristihnutý, ale aj to, keď vykonáva zamestnanie v rozpore s vydaným povolením v akomkoľvek meradle, v akomkoľvek bode. Potom je v jednej krajine, myslím, dokonca, že vo viacerých, je naozaj odoprené cudzincovi vycestovať v prípade, že si nesplní záväzky voči štátu akéhokoľvek druhu. Tretia vec, čo sa týka pobytov cudzincov, tak pobyt na území republiky je vlastne umožňovaný iba za jedným účelom, s tým, že zákon taxatívne vymedzuje možnosti, kedy sa dajú zlučovať účely, a týka sa to najmä povoľovania pobytov v prípade, že sa tieto pobyty predlžujú, teda sú dlhšie ako 90 dní, a poslednú vec, ktorú som našla, ktorá je tiež podľa mňa zaujímavá, je, že u cudzincov sa žiada, teda musia žiadosť podať, podať žiadosť o povolenie pracovnej činnosti aj vtedy, keď nebudú vykonávať štandardný pracovný pomer, ale budú spoločníkmi. Napríklad v Česku sa ukazuje, že sa niektorí stavebníci (So smiechom.) snažia riešiť situáciu už tak, že zakladajú fiktívne obchodné spoločnosti, kde sa títo ľudia stávajú kvázi spoločníkmi, spoločníkov je X a v skutočnosti sú naozaj ako nelegálne zamestnaní ľudia. Takže to je to, čo sa týka pobytov cudzincov. To, čo som našla v súvislosti s tým, ako fungujú zamestnávateľské zväzy a vôbec jednotlivé odvetvia vzájomne, smerom firmy k sebe, tak myslím, že to bolo v Belgicku, zamestnávateľ je povinný viesť evidenciu všetkých cudzincov, ktorých zamestnáva, ale aj tých, ktorí k nemu boli vyslaní od zahraničného zamestnávateľa, a myslím, že to aj pravidelne nejakou formou predkladajú inšpektorátu práce. Ďalej, medzi sebou v cechu, hlavne išlo o stavebníkov a o cestárov, sa dohodli, že si vzájomne budú vydávať, teda, že budú sa uchádzať o takzvaný certifikát o dodržiavaní pracovných podmienok, o zaplatení daní a odvodov a deje sa to vlastne stále v rámci cechu a komory, to znamená, že keď má raz firma takýto certifikát, tak vedia tí ostatní partneri, že je korektné, že je to korektný partner, že sa s ním oplatí spolupracovať, a v Belgicku dokonca zaviedli, pretože v stavebníctve mali najväčší problém s tým, že sa tam objavili nelegálni zamestnanci, investovali spoločne do toho, že zaviedli jednotný systém čipových kariet, to znamená, že sú úplne, ten systém rovnaký a v tej chvíli sa naozaj ten človek môže nachádzať iba na jednom mieste, lebo oni si ich vzájomne zapožičiavajú, keďže tá práca je toho druhu. Okrem toho, to čo my máme nakoniec v Zákonníku práce, ale nemyslím si, že je to úplne kvalitne vymedzené, je, sa nachádza v mnohých zákonníkoch práce týchto krajín, že minimálne 50 % práce musí byť vykonávaných pracovníkmi v riadnom pomere a teda nielenže vedľajšími pomermi by to nemalo byť, ale je to tam definované presne, že to nesmie byť ani dočasným pridelením a ani zneužitím alebo použitím mechanizmov pracovnej cesty, takže keď je to presne vymedzené, potom sa to lepšie kontroluje, no a plus sú tam zavedené veľmi tvrdé sadzby, ak sa nepreukáže ten zamestnávateľ odpracovaným fondom, z ktorého je jasne viditeľné, akú časť vlastne práce vykonávajú tí zamestnanci v riadnom pomere. No a súčasne zákony, myslím v dvoch krajinách definujú povinnosť zabezpečiť rovnaké pracovné podmienky pre dočasne pridelených zamestnancov ako pre ostatných zamestnancov, sú tam dokonca taxatívne vymedzené, myslím, že to je tiež istá forma ako spresniť, ako sa pozerať na to, či ten zamestnávateľ to využíva, najmä pracovníkov v riadnom pomere. No a čo sa týka opatrení, ktoré sa dajú z legislatívneho hľadiska urobiť, alebo z hľadiska toho čo, by mohol urobiť štát alebo vláda, tak to, čo mne sa zdá, že bolo v návrhu tohto zákona, a keď sme diskutovali s kolegyňou zo sociálneho výboru pani Navrátilovou, prišli sme na to, že to možno vypadlo, je dramatické zvyšovanie pokút v momente, ako je násobné nelegálne zamestnávanie, to znamená nielen prvýkrát, až na druhýkrát je vlastne zvýšená pokuta, ale aj vtedy ak, povedzme, sa nájdu dvaja alebo traja. Takže myslím, že o tomto by sme ešte mohli hovoriť a naozaj urobiť tvrdé sankcie, lebo sa zdá, že to môže byť účinné. V Čechách inak, kde je väčšia kúpna sila a naozaj tie podmienky sú trošku iné ako na Slovensku, je tá najvyššia pokuta, hranica určená na 2 milióny korún, u nás sa to určuje na milión zatiaľ, možno aj tadeto vedie cesta, aj keď stále je lepšia prevencia ako represia. Ďalšie opatrenie zo strany vlády, ktoré sa dajú urobiť, sú, boli naznačené na viacerých miestach, znižovanie takzvaných neplatených pracovných nákladov, alebo ja som to preložila, ono je to „non payment“, čiže vlastne ide najmä o tie veci, ktoré sa týkajú úradných povolení, styku s úradmi, skrátka zjednodušovanie celej tej administratívnej záťaže, čo sa týka správy vlastných zamestnancov, potom, samozrejme, cesta vedie aj tým, že sa budú sprísňovať kritériá pre zakladanie právnických osôb všetkých typov a mám na mysli najmä tú situáciu, ktorú som spomínala, že spoločníkom sa môže stať aj takto nelegálny zamestnanec. No. Osobitná vec, ktorá bola tiež na začiatku v návrhu otvorená, potom sa stiahla, lebo, žiaľ, zdá sa mi, že nebola celkom mediálne dobre „predaná“, sú pracovné karty. A to som sa chcela aj pána ministra spýtať, aby, možno sa ešte k tomu spätne vyjadrím, lebo chvíľku to rezonovalo v médiách, že by to malo byť, zdá sa, že to nebolo verejnosťou úplne korektne prijaté, možno aj odbornou verejnosťou, ale ja si myslím a naozaj aj táto analýza ukazuje, ktorá je z júna 2004, že naozaj, krajiny, ktoré kvalitne bojujú s nelegálnou prácou, majú zavedený systém pracovných kariet, chcela som sa spýtať, keďže som tu dokonca stretla, som to našla aj v pripomienkovom konaní, že prečo vlastne sa ustúpilo od toho, aby pracovná karta bola zlúčená s európskou kartou poistenca, že tu máme povinnosť z hľadiska regúl prijať, teda aj adoptovať a myslím, že aj keď sa tam nachádzajú všetky dôležité osobné údaje plus zdravotný stav, tak už veľmi málo treba dodať k tomu, aby tam mohli byť aj údaje pracovné. V tom momente by bolo možno aj jednoduchšie to „predať“ aj médiám, lebo, samozrejme, ten systém stojí dosť veľa peňazí, ale ak budeme sa snažiť nachádzať lepšiu cestu na ušetrenie prostriedkov tým, že vlastne na jednej karte bude to množstvo údajov, tak si myslím, že by to mohlo byť dobré, takže bola by som rada, keby sa pán minister k tomu vyjadril. Ďalšie zaujímavé opatrenie, „ktoré som stretla“ vo Švédsku a aj vo Francúzsku, zaviedli, keďže sa snažia jednou cestou ako vyriešiť istú časť nelegálneho zamestnávania, je zlegálňovať tie práce, ktoré väčšinou si robia ľudia, ja neviem, v malých komunitách medzi sebou, takzvané susedské a trošku viac ako len susedské výpomoci, a predávajú na miestnych úradoch takzvané „voucher“ sa to volá, neviem, ako to presne preložiť, ale sú to skrátka poukážky, ktoré sú dotované štátom a do nejakej miery si ich treba, samozrejme, zakúpiť a slúžia na to, aby mohli byť použité v prípade, že chcete využiť niekoho pre prácu v domácnosti, na doučovanie, na upratovanie, skrátka tie veci, ktoré sú naozaj tou susedskou výpomocou a takto sa vlastne dostanú k pracovníkovi, ktorý ako v sume stojí viac, ale ich to stojí menej, pretože zaplatia len tú časť, ktorá nie je dotovaná a je to výhodné aj preto, lebo tým pádom je jasné, že štát registruje týchto ľudí a platia sa dane, platia sa dlhy, je to korektné. Zlegálňujeme, a nie kriminalizujeme ekonomiku. No a, samozrejme, si myslím, že je veľmi dôležitá v neposlednom rade aj cielená informačná činnosť zo strany štátu a pozitíva zdanenia a o pozitívach odvodových povinností, lebo to že je také, musím to povedať, klišé, v ostatnom čase tvrdiť, že dane sú zlé, odvody sú zlé. Vždy je veľký tlak na to, aby sa znižovali a, samozrejme, je to dobre, lebo to podporuje ekonomiku, ale proste tie dane a odvody majú vždy tú druhú stránku. Sú príjmom toho konkrétneho miesta, kde potom sa využívajú a možno by bolo dobré, keby, už keď je taký veľmi silný tlak z jednej strany, aby existoval aj akýsi protitlak, aby ľudia začali chápať. Tak ako napríklad roky priniesli v Amerike, že dnes, keď niekto v Amerike neplatí dane, tak nemá žiadnu, ako naozaj je niekto, kto je považovaný za nemorálneho „od ostatných občanov“. A myslím, že cesta k tomu je veľmi dlhá, ale bolo by dobré, keby ľudia chápali, že platiť dane je čosi, čo proste má aj tú pozitívnu stránku. Ale to naozaj sa nedá inak ako cielenou činnosťou, propagačnou, zo strany vlády. Takže toto som ja považovala za zaujímavé, akési inšpirácie a chcela som teda takýmto spôsobom dať o nich vedieť. Verím, že sa budeme môcť o tom ešte rozprávať v sociálnom výbore a že možno aj pán minister prijme niektoré z nich. A dovoľte mi teda predložiť pozmeňujúci návrh, ktorý sa týka článku III, v článku III návrhu zákona sa otvára zákon o inšpekcii práce. Tento návrh má ukladať Národnému inšpektorátu práce viesť centrálnu a verejne dostupnú evidenciu fyzických a právnických osôb, ktorým už bola udelená pokuta za nelegálne zamestnávanie, v praxi ide o akúsi, poviem to, verejnú tabuľu, ktorá by možno do nejakej miery bránila, alebo by minimálne bola takým zdvihnutým prstom pre zamestnávateľov, ktorí už len uvažujú ísť takýmto smerom. Musím povedať, že tento návrh, tak, ako tu sú podpísaní poslanci, našiel podporu u všetkých klubov, takže verím, že má šancu prejsť. Samozrejme, musí byť vykonateľný, v súlade, teda pri rešpektovaní príslušných ustanovení zákona o ochrane osobných údajov, lebo verím, že toto je možné dosiahnuť, a navyše, je to vykonateľné bez vážnejších zásahov do úradu, do práce inšpektorátu, pretože on už takúto internú evidenciu vedie a bude viesť. Takže prečítam ten návrh. V článku III sa dopĺňa nový bod 3, ktorý znie: 3. V § 5 ods. 3 písm. s) sa bodka na konci odseku nahrádza čiarkou a dopĺňa sa písmeno t), ktoré znie: t) vedie centrálnu, verejne prístupnú evidenciu fyzických a právnických osôb, ktorým bola uložená pokuta za porušenie zákazu nelegálneho zamestnávania. Doterajšie body 3 až 7 sa označujú ako body 4 až 8. Toľko môj pozmeňujúci návrh, ďakujem pekne, že ste si ma vypočuli.