Kuffa, Štefan, poslanec NR SR (2014-02-05):
Ďakujem za slovo. Chcem vystúpiť v rámci rozpravy. Ak niekto bude mať iný teda názor ako ja, tak budem rád, ak budú teda reakcie. Chcel som doceniť to, že je tu tento návrh zákona, avšak mám tuná výhradu. Mám tuná výhradu a to je hneď v tom prvom bode. To je tak, navrhovateľka veľmi pekne to tuná odprezentovala a urobila aj takú poznámku, že návšteva v domácom prostredí toho lekára, že lekári to urobia veľmi radi. (Reakcia z pléna.) No ak to budú mať zaplatené. (Povedané so smiechom.) Ja si myslím, že lekár bez ohľadu aj na to, že či teda by to mal alebo nemal zaplatené, tak má hľadieť prioritne na to zdravie toho dieťaťa a toho pacienta. Samozrejme, aby to nerobil, hej, zadarmo. Ono zadarmo nie je nič, takže patrí mu aj tá odmena. Ale to nemôže byť prioritou. Ale nie o tom som chcel hovoriť. Ale ja si dovolím povedať, že v našom regióne východného Slovenska to nebudú robiť lekári pediatri radi. Dôvod obyčajný, prozaický. Obávam sa jednej veci – a to teraz, aby ste ma nepovažovali za človeka, ktorý bude teraz niekoho diskriminovať – ale my máme veľmi silné populácie Rómov v spádových obciach. A kým Rómovia doposiaľ RZP-čky využívali ako taxíky, do spádového mesta okresného mali jednosmerný lístok, teraz budú mať obojsmerný lístok, hej? Jednoducho, ten lekár bude takpovediac akoby na roztrhanie a bude sa zneužívať táto služba. Neviem si predstaviť tiež lekára, ako by strávil možno ten večer alebo tú noc, keď mu skončí denná zmena, a jednoducho mal by potom nejaký ten telefonát, že jednoducho je nejaký problém ako s týmto dieťaťom, či už by to bola teplota alebo proste nejaké tieto veci. Veľakrát rodičia sa správajú dosť nezodpovedne, ja by som povedal, nie všetci, ale mnohé prípady sú také, kedy v podstate sa obávam, že budú zneužívať túto službu a budú zneužívať týchto lekárov, ktorí budú musieť behať, takpovediac byť k dispozícii takmer nonstop pre tieto rodiny. Musím povedať aj takú osobnú skúsenosť, kedy lekári vykonávajúci služby, sú to pediatri, veľakrát tie služby, ktoré sú celodenné, či v sobotu, alebo v nedeľu, tak mnoho rodičov prichádza do týchto ambulancií a veľakrát naozaj s triviálnymi vecami, ktoré by mohli poriešiť samotní rodičia aj doma. Aj samotná horúčka, ktorá tu bola ako spomínaná, dá sa eliminovať a dá sa riešiť aj doma, či už podaním protizápalových, protihorúčkových liekov, alebo zábalmi, studenými zábalmi, a túto horúčku znížiť. Keď lekár sa opýta takej matky, že či toto urobila, tie základné ako úkony, no tak pozerá veľakrát veľmi udivene na toho lekára, že čo asi tak ten lekár od nej chce a čo sa pýta. Ja sa obávam tuná jednej veci, ku ktorej môže dôjsť práve v tejto oblasti, kedy ten lekár v podstate naozaj nebude mať odpočinok a bude musieť takpovediac byť stále k dispozícii v tom svojom obvode tým samotným pacientom. Myslím si, že naša spoločnosť ešte stále nie je na to zrelá, aby sme takúto službu zaviedli ako povinnosť. Ak by navrhovatelia tento prvý bod vyňali a dali ho mimo, tak ja podporím tento návrh zákona, ale ináč nebudem môcť práve kvôli tomuto bodu, ktorý je v tomto návrhu, a on znie, ten § 3: „Na základe verejného zdravotného poistenia sa plne uhrádza aj ambulantná zdravotná starostlivosť v domácom prostredí pre dieťa do dovŕšenia 11. roku veku vrátane úhrady dopravy pre lekára do a z domácnosti dieťaťa.“ Ono to znie veľmi pekne, veľmi krásne, že tam v podstate aj tá úhrada aj dopravy, aj samotných tých úkonov. A potom tá ďalšia vec, to je, vynechám jednu vetu: „O nutnosti poskytovania zdravotnej starostlivosti v domácom prostredí rozhoduje všeobecný lekár pre deti a dorast na základe posúdenia príznakov ochorenia dieťaťa, pričom o rozhodnutí aj príznakov chorého dieťaťa vykoná záznam do zdravotnej dokumentácie.“ Ak by to bolo na telefón, neviem si to dostatočne predstaviť, ako by tento všeobecný lekár pre deti a dorast rozhodol a posúdil a posúdil. Tie príznaky predovšetkým ten lekár musí osobne ako posúdiť, nie na základe nejakého telefonického rozhovoru a môže to byť veľmi mylné a veľmi zavádzajúce. A potom ak by sa naozaj aj čosi stalo a došlo k nejakej tej udalosti a teraz ten lekár by nekonal na základe možno takéhoto podnetu, tak mohol by sa ten lekár pediater alebo lekár pre deti a dorast dostať do veľkých problémov. Potom ďalšia vec je taká, vykonať záznam do tej zdravotnej dokumentácie. No tak ten lekár, keď už je doma po celodennej službe, teda práci, nie službe, ale práci, ktorú má ako bežne ako cez týždeň, tak zdravotnú dokumentáciu žiaden z lekárov nemá doma, pokiaľ nie je tá ambulancia zároveň aj v sídle jeho alebo v mieste jeho trvalého pobytu. Môže to byť, hej, že trebárs ten lekár býva kdesi na poschodí, tie zdravotnícke zariadenia boli také, že bolo aj to zdravotnícke zariadenie a zároveň ten lekár tam býval. Ale neviem si to v praxi predstaviť, že by to, ten záznam vykonával do zdravotnej dokumentácie, resp. ak ten lekár býva mimo svojho pracoviska, musel by sa zastaviť vo svojej ambulancii, zobrať túto zdravotnú dokumentáciu a v podstate ísť, hej, a vykonať tie úkony na základe toho podnetu, ktorý rodič by dával. „Výšku minimálnej úhrady za poskytnutie ambulantnej zdravotnej starostlivosti v domácom prostredí a výšku úhrady za dopravu lekára ustanoví všeobecne záväzný právny predpis, ktorý vydá Ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky.“ No, to by bolo v poriadku, ale tuná sa, myslím si, že vo veľkej miere prenáša zodpovednosť zo zodpovednosti rodičov na... teda... áno, zo zodpovednosti rodičov na zodpovednosť lekára. Na prvom mieste, dovolím si povedať, vždy je rodič. V zodpovednosti. Aj za zdravotný stav svojho lekára, ale rovnako aj to očkovanie. Aj za to nesie zodpovednosť rodič. Rodičia sú na prvom mieste. To nie je len, že rodičia majú práva, ale aj majú povinnosti. A túto povinnosť majú aj voči zdraviu a zdravotnému stavu samotného dieťaťa. Ešte raz zdôrazňujem, že pre našu, pre náš región návrh tohto zákona je takmer neprijateľný, a ja keď som mal možnosť rozprávať s lekármi o tejto problematike, práve s lekármi pre deti a dorast, pediatrami, tak sú proti tomu a ja som si poznačil pána docenta MUDr. Tibora Hlavatého, ktorý spolupracoval pri návrhu tohto zákona. Odpustite mi takúto poznámku, ale v Bratislave je úplne iný, iný postoj ako k tomu a iná aj tá samotná starostlivosť, ktorá sa, aby som povedal, aj iná intelektuálna výška, aj chápanie ako mnohých vecí, ako to je veľakrát na perifériách našej krajiny, Slovenska. Musím povedať, že ja som tiež bol sám ako účastník toho a bol som v doprovode pediatra, lekára v rómskej osade, neviem, že či pán docent bol v takej rómskej osade alebo nebol, možnože bol, ja som bol viackrát a viem, že táto služba je veľmi náročná. Veľakrát tí pediatri robia vo veľmi, veľmi ťažkých ako podmienkach a neviem si tuná predstaviť pediatra alebo pediatričku, prepáčte mi, dámy, s namaľovanými, nalakovanými dlhými nechtami, a teraz žeby ambulovala takáto lekárka z Bratislavy v rómskej kolónii a v primitívnych podmienkach, v chatrči, v chatrčiach. Veľakrát naozaj títo pediatri v teréne a v tej priamej službe pracujú v takýchto ťažkých podmienkach ešte aj v tejto súčasnej dobe. Ja nehovorím o minulosti spred nejakých 40 rokov, ale o aktuálnom čase. Ešte aj teraz títo lekári na východe Slovenska naozaj pracujú vo veľmi takýchto ťažkých podmienkach. Ak by nechodili do týchto rómskych osád, dovolím si povedať, že mnohé deti v podstate by zomreli a v podstate aj na základe zníženej tej starostlivosti. Tak ja len toľko k návrhu zákona. Inak by som si ho dokázal vedieť aj predstaviť, že by som ho podporil, ale voči tomu prvému bodu mám naozaj veľmi, veľmi vážne výhrady. Ďakujem za pozornosť.