Kaliňák, Robert, podpredseda vlády a minister vnútra SR (2013-09-10):
Ďakujem pekne. Asi po druhom zákone by som si to dovolil tak nejako ešte zo širšia, ale len pár takých drobných poznámok. Zaznelo tu, ako ste si stihli všimnúť, v tejto, v tejto sále mnoho názorov, kde sú za podporu niektorých ústavných zákonov a kde sú proti. A je zaujímavé, ale teda nie zaujímavé, ale to som očakával, jednak že sa bude častokrát používať také to plytké politikum o tom, že sme urobili zákon pre seba. Keby sme ho robili pre seba, tak vyzerá naozaj inak. Tento zákon predovšetkým myslí na strany, ktoré nemajú tú stabilitu, by som povedal, takú štandardnú. Pretože ak kritizujete (Smiech v sále.), ak kritizujete, samozrejme, prieskumy alebo moratóriá, tak tie vyplývajú predovšetkým z tých, ktorí majú problémy vôbec, že nevedia ešte dva dni pred voľbami, či sú v parlamente alebo pred parlamentom, alebo pod čiarou, nad čiarou. Čiže v skutočnosti toľko emócií napríklad k moratóriu som nejak veľmi neočakával, i keď to sa týka zákona druhého, takže druhý zákon zatiaľ komentovať nebudem. Z tých posledných vecí, ktoré boli tie podstatnejšie k tomuto zákonu, najviac pripomienok smerovalo ku volebným komisiám. Ja si myslím, že je tu priestor na jednoduché, dva nápady považujem za nápady, ktoré sú reálne. Jeden je paušalizované zníženie odmien, to znamená, všeobecne ostaneme v starom modeli u všetkých členov, kto koľko chce nominovať, toľko nominuje, odmena prináleží každému, ale bola by adekvátne znížená, aby sme tú úsporu zákazu dosiahli. Predsa len milión eur sa nerodí každý deň v takej možnosti. Ale to je, hovorím, na diskusiu. A druhá možnosť je, je 6 000 tisíc okrskov, vydelíme ich tou sumou, ktorá vlastne je, priemerne si vymyslím 300 eur, a ten počet ľudí, ktorý tam príde, si vlastne tú sumu na okrskoch proste rozdelí, všetci rovným dielom, ktorí tam proste budú. Čo je veľmi príbuzné prvému modelu, len je to skôr rozdelené, že tam, kde vlastne príde menej, dostanú viac. Čiže to je teoretické. Tie dve možnosti vidím ako reálne. Asi ten paušál je taký zatiaľ možno všeobecne úzusový. Tuším, že v tejto časti zákona... Aha, ešte sme, bola tá debata o odsúdených. To v zákone nebolo, naozaj, predtým. Dostalo sa to do zákona pri pripomienkovom konaní cestou zásadnej pripomienky Generálnej prokuratúry, ktorá uplatnila výklad toho rozhodnutia Európskeho súdu pre ľudské práva. Ja som prístupný k tomu, ak 150-členný parlament sa v 155-ke rozhodne, že my ten výklad vidíme iba v úmyselných trestných činoch, že to teda nevidíme paušálne, toto obmedzenie, ale vidíme ho len v úmyselných trestných činoch, stanovíme počet rokov, ktorý považujeme za závažný, či to bude 5, 10, alebo akým spôsobom to rozhodneme, najmä násilné, samozrejme, a podvody. V tomto prípade si myslím, že vieme takisto v rámci procesu tridsiatich dní do druhého čítania urobiť úpravu, ktorá bude určite konsenzuálna. To si myslím, že k tomuto. Bolo tu viacej debát o tých obvodoch. Myslím si, že pokiaľ nezavedieme väčšinový systém alebo kombináciu s väčšinovým systémom, tak obvody naozaj riešia málo, skôr naopak, vtedy platia hlasy o tom, že poslanec naozaj zastupuje celé Slovensko. Nakoniec Slovensko nie je také veľké na to, aby každý poslanec mohol byť doma a v každom regióne. Kto už je v politike dlhšie a trošku sa tomu serióznejšie venuje, pozná veľmi podrobne každý región Slovenska, každú cestičku, ktorá tam vedie. Aspoň teda za tie roky naozaj to Slovensko aj mne tá politika umožnila spoznať absolútne. Pretože to, čo by, nerozumiem tomu, že toľko sa tu bazírovalo na geografickom rozdelení, ako keby to znamenalo automatické rovnítko s kvalitou. Že to, keď to bude geograficky rozdelené, takže to bude kvalitné. Ale ani od jedného z vás som nepočul, že poďme sa baviť, koľko právnikov má byť v parlamente, koľko lekárov má byť v parlamente, koľko učiteľov má byť v parlamente, koľko poľnohospodárov má byť v parlamente, koľko lesníkov, poľovníci sú skoro všetci, koľko má byť ktorých profesií, ktoré sú dôležité pre chod štátu, a, a, koľko menšín, teraz zakričal pán poslanec Bugár. Čiže otázka stojí, tu zhodou okolností chcem povedať, že tí, čo presadzujú viacmandátové obvody a častokrát sa na to vyho..., hovorí sa tomu akože „lex Mečiar“, a čo Mečiar, to všetko zlé, no len tu potom je nespochybniteľná vec, že táto strana, alebo väčšia časť tejto strany, tejto snemovne (Vystupujúci sa prihovára opozičným poslancom.) od ´98. roku, desať rokov, čiže z 15-ch dve tretiny, vládla a kedykoľvek mala šancu 76-kou zmeniť jeden obvod na štyri. Prečože sa to nestalo, keď dneska chcete túto časť kritizovať?! Čiže všetci viete na pravicovej časti snemovne, že je to len vaša politická deklarácia, ktorú ste v koalícii nikdy neboli schopní presadiť, a boli ste tam desať rokov. A osobne si myslím, keď ma tak tie úvahy vedú, že v podstate, kto by bol naozaj svojím spôsobom znevýhodnený, a tá téma by sa tu objavila, sú určite tie politické strany, ktoré majú zastúpenie mimoriadne nerovnomerné v jednotlivých regiónoch. SMER to určite nie je. Ale keď sa pozrieš, pán poslanec, na seba hore dozadu, tak presne tá strana, čo sedí nad vašimi ramenami, je tá, ktorá napríklad má nerovnomerné rozloženie v rámci krajov. A takéto niečo si myslím, že by... (Hlasy z pléna.) Hej, hej, pán poslanec Hrušovský, len v Nitre to máte, v Nitre to máte vyvážené (Smiech v sále.). To znamená, že tá diskusia... Potom samozrejme pripojilo sa SaS, čo mimochodom je celkom zaujímavé. Ja si pamätám minulé volebné obdobie, ako mali zakázané ísť na toaletu počas rokovania parlamentu a dneska by ste ich v tých laviciach hľadali márne, ktoréhokoľvek z nich. Čiže tá rezignácia, rezignácia na kvalitu vykonávania toho poslaneckého mandátu je u nich v tomto prípade 100-percentná. V každom prípade to, čo viackrát spomenul aj poslanec Sulík v súvislosti s jedným mandátovým obvodom, má v mnohých oblastiach veľké ratio. A najmä mnohí politici, a to je teraz, to by bolo veľmi zaujímavé, aj keď ste hovorili o tých Bratislavčanoch a nebratislavčanoch, lebo pri Bratislavčanoch treba hovoriť o tých, ktorí sa aj narodili, aj žijú v Bratislave, to sú vlastne originálni Bratislavčania. A mnohí politici, ktorí začali sa venovať politike – a jedným z nich je bezpochyby originálny Bratislavčan (Vystupujúci sa obracia dozadu.) do piateho kolena, jeden z mála, posledný žijúci – no tak aj vy, aj ja, ale teraz bez nadsádzky. Pán podpredseda parlamentu Figeľ je dobrým príkladom na tieto veci. Ak sa dobre pamätám, pochádza z Čaklova, z Vranova nad Topľou, bezpochyby tam väčšinu svojho progresívneho života prežil, aj keď bol ešte v europarlamente, myslím, stále mal trvalý pobyt tam, ale dneska aj vzhľadom na pracovné povinnosti zmenil bydlisko. A je teraz otázka, že či ho budeme teraz obviňovať, že zastupuje záujmy Bratislavy, alebo naďalej proste je verný tomu regiónu, z ktorého pochádza. Lebo to je v tomto parlamente z tých 30-ch percent, o ktorých hovoríte, minimálne dve tretiny majú tento pôvod. Majú iný pôvod. Čiže vieme a všetci viete veľmi dobre, že nevieme dať do zákona princíp trvalého pobytu a volebného obvodu. To nie je možné, to je v rozpore s ústavou, to nefunguje nikde v Európe takýmto spôsobom s výnimkou komunálnych volieb. To znamená, že aj tak umožňujete, aby v rôznych regiónoch kandidovali aj poslanci s bratislavským, a tým pádom by sa vám to isté mohlo stať, že ten počet Bratislavčanom by sa ale vôbec nezmenil, vôbec. Pretože tak ako mne je, samozrejme, osobitne bližší východ Slovenska alebo severovýchod Slovenska, tak samozrejme najčastejšie zo všetkých svojich ciest som pochopiteľne tam, aj keď môj pôvod, aj trvalý pobyt je inde. A v podstate predpokladajme, že pri nejakých tých počtoch a pri nejakej tej možnosti možno kandidovať, tak opätovne by sa niektorí poslanci kandidujúci aj v Prešove, v Košiciach, v Žiline s trvalým pobytom v Bratislave, opäť dostali do parlamentu a by ste nemohli nikto z nich obviňovať, že obhajujú záujmy Bratislavy. Je to také, osobitne pri týchto štyroch obvodoch, ak sa bavíme, bez väčšinového systému, čo je v pomernom systéme, sa z pohľadu skladby parlamentu nezmení vôbec nič, z pohľadu počtu ľudí, ktorí sú z Bratislavy a mimo Bratislavy. Pretože ten naozaj ich pôvod je podstatnejší alebo k regiónu, ku ktorému alebo do ktorého chodia najčastejšie. Čiže to je také veľmi diskutabilné. Osobne si myslím, že malo svoje dôvody, že ste aj vy desať rokov ten jeden obvod nezmenili. Je možné, že, nepamätám si úplne presne, aké boli motivácie HZDS to vtedy meniť, túto informáciu nemám, ale mnohé tie argumenty, ktoré zazneli smerom prečo má ten jeden obvod výhodu, sú samozrejme racionálne. Vtedy by sme mali šancu ísť do nižšieho počtu obvodov, o ktorých hovoril pán poslanec Kadúc, keď to budeme kombinovať s jednomandátovými obvodmi, keď to budeme kombinovať s väčšinovým systémom, samozrejme, ale pri väčšinovom systéme si viem predstaviť, čo by si SMER na adresu prispôsobovania zákona svojím momentálnym postavením v regiónoch vypočul. Faktom však zostáva, že to je jediné riešenie, ktoré považujeme, že zásadne meníme politický systém: 75 poslancov pomerný systém, 75 poslancov jednomandátové obvody. Máme zhruba presne toľko okresov, to nám zhruba sedí, lebo keď odpočítate niektoré bratislavské alebo košické, tak tým pádom vlastne dosiahnete zhruba toto číslo. Ale či toto je presne cesta, ktorú môžme teraz si dovoliť zmeniť, taký radikálny systém po 20-ch rokoch fungovania Slovenskej republiky, neviem si predstaviť, že je na toto priestor. Diskusiu môžme o tom rozpútať, ale mám vážne obavy. To je taká radikálna zmena. A tým pádom sa to musí automaticky presmerovať ku konštituovaniu vlády, akým spôsobom by vlastne bola konštituovaná. Pretože vo väčšine problémov pochopiteľne, vo väčšine krajín, ktoré majú senát, senát nie je ten, ktorý má jednomandátové obvody a je zastúpením regiónov, ktorý kreuje vládu, pochopiteľne. Senáty nekreujú vládu, lebo veľmi ťažko by sa tam niekedy, najmä pri väčšom vplyve nezávislých poslancov v takejto snemovni vôbec urobila vláda. Na druhej strane tu boli až extrémne názory, ktoré smerovali vlastne k deštrukcii vôbec samotného systému politických strán. No, môžem sa mýliť, ale pokiaľ viem, neexistuje štát, kde by fungoval iný systém s výnimkou nedemokratických a diktátorských režimov. Pochopiteľne, ťažko budeme hľadať politické strany v Saudskej Arábii. Ale to je zase kráľovstvo. Takže vedzme, že v absolutistických monarchiách a v nedemokratických režimoch to nejak tak nefunguje. Ale vo všetkých ostatných demokraciách zatiaľ, a naozaj, keď to čítal pán poslanec Viskupič, ten list Karla Čapka, naozaj mi pripadal veľmi súčasný. Veľmi súčasný. A je zjavné, že tieto výroky smerom k partokracii, smerom k zastúpeniu sú tu proste časté. A sú tu sto rokov, absolútne identicky, a v zásade si myslím, že od vyvinutia sa demokracie tieto narážky sú. Nakoniec aj v najstaršej demokracii v zásade strany fungujú a bez nich vlastne politika neexistuje. Je to vlastne medzistupeň v tom zastupovaní. Stopäťdesiat nezávislých poslancov by asi tento štát neuriadilo. Možno by malo strašne dobrej vôle, možno by malo strašne veľa dobrých nápadov, ale všetci, ktorí tu sedia dlhšie ako jedno funkčné obdobie, vedia veľmi dobre, a boli súčasťou niekedy aj vládnej moci, čo to znamená vlastne naozaj prijať rozhodnutia o smerovaní štátu, že to nie je jednoduché. A tam vlastne musia častokrát jednotlivé regionálne pohľady ísť bokom, keďže sa jedná o celé Slovensko. A to je, 150 nezávislých poslancov v parlamente, nevykreovateľná vláda, a už vôbec prijatie nejakého zákona je v podstate absurdné. Čiže to si myslím, že je otázka. Ďalší bod, ktorý bol taký veľmi intenzívny, a to je absolútny preferenčný hlas, alebo absolútne preferenčné hlasy. No, kto by bol vtedy predsedom vlády, kto by bol poverovaný? Ten, čo má najviac preferenčných hlasov? Skúste sa pozrieť do 12-ročnej histórie, kto to je. Myslím si, že sami si na tú otázku odpoviete, že toto opätovne nie je cesta vlastne v rámci tej súťaže, o ktorej sa tu bavíme, pretože tá výmena má nastávať. Niekde sú silné strany, niekde sú strany, ktoré sú menšie, ale je ich viac a majú nejaké spoločné platformy a iné metódy. Jednoducho 150 poslancov na divokej kandidátke z pohľadu takej, ako ju poznáme z vyšších územných celkov, to by bola gigantická plachta. Prosím? (Hlasy z pléna.) No bola tu diskusia o absolútnom preferenčnom hlase, ktorý znamená, že naprieč všetkým kandidátkam. Čiže ja... (Hlasy z pléna.) Prosím? No však to práve! Ja s tým súhlasím, ale hovorím, hovorím o názoroch, ktoré tu zazneli, aj keď ste tu niekedy neboli. Boli tu dva názory, ktoré hovorili o tom, že absolútny preferenčný hlas naprieč politickému spektru, čiže spoločná kandidátka 20-ch strán, presne jak vo VÚC, všetci kandidáti na jednom papieri a občan si vyberie 150 svojich poslancov, ako by chcel vidieť parlament. A tak by vlastne vznikol parlament. A tam som sa pýtal, že kto by bol vlastne poverený zostavením vlády? Či ten, čo má najviac hlasov, to bol ten odkaz, že teda sa pozrime do minulosti. Alebo teda, ako by sa to vlastne kreovalo, kde by tam vlastne vznikal, vlastne vládna moc? Pre mňa je to nepredstaviteľné, lebo bez toho, aby sme upravili ústavu v tejto časti, sa nemôžeme, samozrejme, hýbať. Ako to je asi, to je vec, ktorú som videl ako problémovo. Ale opätovne sme sa dostali do niečoho, čo ten zákon nemal ambíciu meniť. Nemal. Tento zákon nemal ambíciu meniť volebný systém. Nemal. A jeho ľubovoľná zmena by znamenala nedohodu. Ja si, už sme to tu videli, že na mnohé ustanovenia tie názory boli rôzne. K tým dvom, čo som vnímal ako najcitlivejšie a ktoré ste tu viacerí spomínali, si myslím, že máme riešenia, v druhom čítaní ich adekvátne napravíme. V ostatnom tú diskusiu môžme viesť. Nakoniec nemusí to byť jediná novela volebných zákonov v tomto období. Ak naberieme takú odvahu, že poďme zmeniť volebný systém na Slovensku, a myslieť si, že sa to dá, ja si neviem predstaviť, že by mohla byť možná vôbec taká konsenzuálna dohoda, že by zahlasovalo za takýto volebný zákon 150 poslancov. To je asi teda dosť naivné si myslieť, že je to možné urobiť, lebo jediný pán poslanec aj vystúpil v tej súvislosti, že mám tu osobný záujem na tomto zákone, a teda vlastne všetci sme v konflikte záujmov v prípade tohto zákona. Ďakujem pekne za diskusiu. (Potlesk.)