M. Mamojka, poslanec: (2010-03-04):
Takže len fakty a vecné argumenty. Ja si myslím, že každý uzná, budem stručný, nemusíte sa báť, že Slovensko nemá inú šancu, a to nemá Európa inú šancu, pretože ani Holanďania, Portugalci, Španieli nemajú už kolónie a musia žiť iba z vlastnej kvality a zdrojov. Slovensko nemá inú šancu iba kreovať – nemám to slovo budovať rád –, kreovať znalostnú, vedomostnú spoločnosť. Dovolím si upozorniť, včera pán Barroso vystúpil v médiách a neobjednal som si to ja, samozrejme, aby si niekto nemyslel, že Európa, ak chce udržať konkurencieschopnosť najmä voči Ázii, Číne, Indii, Rusku a voči Spojeným štátom, tak nemá inú šancu a doslova to povedal pán Barroso, vyhnať ľudí na univerzity a do univerzít – neviem, kto to zachytil –, ale proste v kontexte tohto to povedal. Pretože Európa takisto, žiaľ, okrem Ruska, nemá surovinové zdroje, kolónie už padli, našťastie, to znamená, môže sa spoľahnúť iba na mozgy. To Spojené štáty urobili geniálne, keď sa im podarilo kúpiť svetové mozgy z celého sveta. Takže to je jednoducho princíp. Fakty a teraz konkrétne k tomu môjmu návrhu. Mne už je to niekedy trápne aj hovoriť a zdôrazňovať, že dvakrát dva sú štyri a trikrát tri je deväť a podobne. K faktom. Prosím vás, ešte poďme k Európe a Európskej únii. Ja si dovolím zacitovať, aby to zas nebolo povedané, že to je nejaký môj subjektívny názor a že obhajujem nejaký skupinový alebo individuálny záujem. Vyberiem len z kontextu. Všetky európske a svetové organizácie v oblasti ľudských práv, demografie, populačného vývoja venujú nesmierne, nesmierne frekventovanú pozornosť demografickým zmenám a predlžovaniu veku a dožitia občanov. Citujem: „Aj keď Európa starne, ošedivieva a vráskavie, ľudia sa dožívajú stále vyššieho veku a predlžuje sa ich pracovná aktivita, schopnosť podávať vysoké pracovné výkony aj vo vyššom veku.“ Dnes šesťdesiatnik alebo sedemdesiatnik je päťdesiatnik spred 20 rokov, čo sme radi, samozrejme. Dohovor Organizácie spojených národov o právach starších občanov, aj tzv. madridský akčný plán z roku 2002, ktorý organizuje celé štáty a národné stratégie na podporu a ochranu práv starších občanov, a tu myslí starších občanov nad 70 rokov, dokonca a nie do 70 rokov. Všetci vieme, že je to jednoducho svetový trend, ktorý vyplýva z jednej ekonomickej reality, že vek sa predlžuje a nevyhneme sa tomu ani my, a to nie je otázka toho, kto je momentálne vo vláde, že sa zvýši vek odchodu do dôchodku. Teraz to robili Španieli zo 65 na 67 rokov atď., atď., takže nejde o žiadny slovenský subjektívny výmysel, svetový a európsky trend predlžovania fyzického veku, keď to veľmi zjednoduším. Ďalšie fakty konkrétne z akademickej pôdy. Prosím vás pekne, z hľadiska právneho 65 rokov a povinnosť odchodu do dôchodku a hlavne povinnosť nemožnosť garantovať vedný odbor je veková diskriminácia, ako by povedal pán predseda HZDS, ako Brno. Učiteľ základnej školy nemá vekový limit. Učiteľ strednej školy, pedagóg nemá vekový limit, no vysokoškolský pedagóg má. No, kto mi povie logický dôvod, prečo je to tak? V žiadnej duševnej sfére nemáte takéto drastické vekové obmedzenia ako na pôde vysokých škôl. Ja neviem prečo, z akého dôvodu. Áno, do určitej miery pochopím tie argumenty, že po roku 1990 bolo možno treba do určitej miery, prepáčte mi ten výraz, preriediť možno nejaké stavy pedagógov, ktorí vznikali, boli vychovávaní pred rokom 1990. No veď ale je 20 rokov po, prepánaboha, 20 rokov po, nie 2 roky. Tak koho chceme riediť a z akého dôvodu? Nad 65 rokov môže robiť akademický funkcionár rektora, dekana, vedúceho katedry, tam vekový limit nie je. Ale garanta robiť nemôže? Nemôže sa posadiť do fotela a nemôže povedať kolegovi alebo kolegyni, tak, moja zlatá, alebo, môj milý, štruktúra práce musí byť taká a taká, literatúru máte tam a tam. Odporúčam vám takúto metódu vedeckej práce spracovania problematiky. To je čo? Banský výkon? To ten 66-, 67-ročný človek na vrchole síl nemôže robiť? Prosím vás, taká argumentácia, že máme zakonzervovaných profesorov. No dobre, načo sú potom rektori a dekani? Keď tam je niekto, kto skutočne nerobí, nepracuje, nevychováva mladých, sú aj medzi nami takí, ktorí majú filozofiu, „po nás potopa“. No ale tak tých sa treba zbaviť, súhlasím. Ale na to je manažment fakulty a manažment vysokej školy. Ja si dovolím tvrdiť, že 80 %, môj odhad skromný, pedagógov je takých, ktorí vychovávajú mladú generáciu, lebo pochopili, že to je nutnosť. A prečo má tých 80 % doplatiť na tých 20 %, ktorí to možno ignorujú? No nie je to absurdum? Ja by som, ak dovolíte, aj za seba, aj keď to nie je o mne, tu bol jeden taký podpásový úder, na ten reagujem. V rozhlase som naň reagoval. Prečo to ja hovorím, koho som ja vychoval? Prepáčte mi trochu samoľúbosti, dá sa to. Ja mám za sebou troch profesorov, päť docentov a vyše dvadsať doktorandov. Neviem, či je ešte niekto v právnych a humanitných vedách na Slovensku alebo dokonca si dovolím tvrdiť, v strednej Európe. Takže, dá sa to. A ja mám morálne právo to povedať, takže kto ma v tomto kritizuje, môže ma mať akurát rád. Ďalší fakt z hľadiska veku, ešte jedna vec. Ale dobre, myslím, že na margo veku stačilo. Opakujem, keď zhrniem koncentrovane jednoznačne veková diskriminácia, vek sa predlžuje, ide o duševnú prácu, a keď niekto môže ten argument, že ale veď môžu učiť, áno, rok po roku im predlžuje dekan funkciu, ktorá sa rok po roku, čo nie je, opakujem, v duševnej sfére a keď niekto môže učiť, keď môže viesť cvičká, môže prednášať, proste, musí podať istý výkon, ktorý neraz nie je ľahký, no tak nemôže garantovať, čo je pozícia najvýznamnejšia pre výchovu mladých, ale relatívne najľahšia, lebo nemusí podávať priamo fyzický výkon, ale skutočne metodicky vedecky usmerňuje a celoživotné, vedecké skúsenosti a ľudské odovzdáva mladým. Tak ja dosť dobre naozaj neviem pochopiť, komu toto môže prekážať. O to viac, že keď sa aj hovorí, že máme veľa všelijakých profesorov, no veď ale veľa všelijakých a ten tzv. všelijaký profesor, čo je veľmi diskutabilné, asi musel splniť nejaké kritériá inauguračné na inštitúcii, ktorá malo právo menovania, inauguračného konania, habilitačného konania, však my sme ho nezvesili z vešiaka aj toho tzv. všelijakého profesora. On legálne, legitímne získal titul profesora alebo docenta. Tak asi niekto nastavil svojho času, prepáčte mi za výraz, blbé kritériá a asi je chyba niekde inde. Čo sa týka tých dvoch sporných článkov, tak ja som posunul účinnosť na 1. októbra, to len pripomínam, aby argumenty, ale nech, že sa čiastočne menia, kritériá doterajšej akreditácie sa nemenia. Účinnosť navrhujem od 1. októbra, kedy podľa metodiky Akreditačnej komisie aj zákona by mala byť dávno ukončená akreditácia do konca septembra všetkých vysokých škôl i verejných, i súkromných. To znamená, účinnosť je posunutá, takže žiadne kritériá nemodifikujem a nemením. Dokonca som vypustil, z čoho som smutný, ja sa vám priznám, veľmi smutný a možno som nemal podľahnúť, ale dobre, je to istý politický kompromis. Vypúšťam slovo predovšetkým u   odborných škôl, lebo som tam mal predovšetkým bakalársky stupeň štúdia a bol to len priestor, nebola to povinnosť, bola to možnosť, ak by boli spĺňali iné kritériá. Dobre, je to vonku. Ale z titulu veku, opakujem, je to absurdné a verím a priznávam sa aj k tomu druhému, čo som vypustil a pevne verím, že nie je všetkým dňom koniec a že raz to tam bude, pretože to má absolútnu logiku a je to korektné, získavali by školy len čas, nič inšie, len čas a priestor. Záverom, ak dovolíte, domnievam sa, že zákon o vysokých školách a celá vysokoškolská legislatíva je vyslovene zlá. Ja som to povedal pred dvomi, tromi rokmi, keď som mal takú prvú polemiku s pánom ministrom školstva a poviem len jeden prvok, od ktorého sa odvíja -x- subprvkov, štátna správa, samospráva sa decentralizuje a správne, poďme k ľudu – Vox populi, vox dei, Hlas ľudu, hlas boží, decentralizujme, čo je možné a čo sa dá. A riadenie vysokých škôl drsne a tvrdo centralizujeme. Ja chápem, rozumiem tomu, ľahšie sa dá ovplyvniť 30 lektorov ako 150 dekanov, ale celý trend riadenia vysokých škôl podľa môjho skromného názoru je chorý, je zlý. Máme sa zaoberať inými a prepáčte mi tú frázu, nemám ju rád, systémovými a strategickými vecami, ako je kreovanie Akreditačnej komisie, ktorí by mali byť profesionáli, špičkovo platení, a venovať sa len tomu, keď už študujú tisícky strán niekedy hlúpych a balastových akreditačných spisov, aby boli oslobodení od nejakých, nazvime to, pokušení. Mali by sa meniť úplne inak kvalifikačné kritériá pri habilitáciách, inauguráciách, kde často sme pápežskejší ako pápež a potom sa čudujeme, že v Spojených štátoch má profesor 33 rokov a nám to vadí. Ja som mal 49, keď som bol profesor, najmladší zasran, s prepáčením za výraz, 49-ročný, to je dosť veľká hanba, nie moja, ale systému akreditačných kritérií. Takže ja si myslím, že žaba na prameni je úplne inde. A posledná rečnícka otázka, ktorú dávam, tú si neodpustím. Tá miera až hysterického odporu niektorých, ale hovorím, ja sa neznížim, je asi o inom, asi sú tam dôvody v inom a inde, ale nepokladám za potrebné a nutné ich tu rozoberať a jatriť zbytočne rany, možno aj politické. Ale ak sa raz k tomu dostanem, tak to možno všetko poviem. Zatiaľ mi ide len o tieto pragmatické záležitosti, ktoré podľa mňa jednoznačne môžu napomôcť tomu, že mladí dostanú viac priestoru a dostanú minimálne pár rokov navyše, aby inaugurovali, aby habilitovali, aby sa ukončili doktorandské štúdiá. Však mnohí nebudú môcť absolvovať a obhajovať doktorandskú prácu, keď ten limit tam ostane. A tí mladí za to môžu? Takže, toľko z mojej strany a osobne ešte opakujem, ak mi nejaký hlupáčik povie, že to robím kvôli sebe, môže to byť do Nového času a s tou červenou „onou“ na nose, ja som 59-ročný junáčik, ktorý nepotrebuje žiadne predĺženie do 70, ani do 80. Ja v 65 idem pestovať vnúčatá, cvičiť psov a podobne, a idem oddychovať. Takže, možno tí, ktorí ma kritizujú, by mali držať palce, aby tento Mamojkov názor prešiel, lebo tí budú mať problémy. Ďakujem za pozornosť.