M. Gibalová, poslankyňa: (2009-09-10):
Podľa § 3 ods . 3 zákona o sociálnych službách poskytovateľom sociálnej služby za podmienok ustanovených týmto zákonom je obec, právnická osoba zriadená obcou alebo založená obcou, právnická osoba zriadená vyšším územným celkom alebo založená vyšším územným celkom, ďalej len verejný poskytovateľ, a iná osoba, ďalej len neverejný poskytovateľ sociálnej služby. Podľa § 6 ods. 1 zákona má fyzická osoba za podmienok ustanovených týmto zákonom právo výberu sociálnej služby a formy jej poskytovania a právo výberu poskytovateľa sociálnej služby v rozsahu ustanovenom v § 8 ods. 2 a 3. Podľa § 6 ods. 2 písm. a) má fyzická osoba právo aj na poskytovanie sociálnej služby, ktorá svojím rozsahom, formou a spôsobom poskytovania umožňuje realizovať jej základné ľudské práva a slobody, zachováva jej ľudskú dôstojnosť, aktivizuje ju posilnením sebestačnosti, zabraňuje jej sociálnemu vylúčeniu a podporuje jej začlenenie do spoločnosti. Podľa § 8 ods. 1 obec a vyšší územný celok v rozsahu svojej pôsobnosti zabezpečuje dostupnosť sociálnej služby pre fyzickú osobu, ktorá je odkázaná na sociálnu službu a právo výberu sociálnej služby za podmienok ustanovených týmto zákonom. Podľa § 8 ods. 2 obec v rozsahu svojej pôsobnosti fyzickej osobe, ktorá je odkázaná na sociálnu službu, po d) zabezpečí poskytovanie sociálnej služby u neverejného poskytovateľa sociálnej služby na základe dohody obce s fyzickou osobou, ktorá žiada o uzatvorenie zmluvy o poskytovaní sociálnej služby, ak obec nemôže poskytnúť alebo zabezpečiť poskytovanie sociálnej služby podľa písm. a) a c). To isté sa vzťahuje na vyšší územný celok, zabezpečí a tak ďalej, ak vyšší územný celok nemôže poskytnúť alebo zabezpečiť poskytovanie služby podľa písm. a) a c). Z relevantných ustanovení právnej úpravy vyplýva, že okrem obcí a obmedzenom rozsahu aj vyšších územných celkov môžu sociálne služby poskytovať aj subjekty súkromného práva, napríklad neziskové organizácie, občianske združenia, obchodné spoločnosti a iné spoločnosti súkromno-právneho charakteru. Zároveň je z tohto prehľadu právnej úpravy zrejmé, že právu fyzickej osoby na výber poskytovateľa a poskytnutie sociálnej služby zodpovedá povinnosť obce a vyššieho územného celku zabezpečiť jednak dostupnosť tejto služby a realizáciu práva  na výber služby. Spôsob, akým obec a vyšší územný celok toto zabezpečujú, je definovaný práve v § 8 ods. 2 a 3 zákona, pričom ide o postup, ktorý obec, resp. vyšší územný celok musia dodržať a nemajú možnosť ani v konkrétnom prípade postupovať inak, ide o ustanovenie nepripúšťajúce odchýlky podľa úvahy orgánu jeho aplikácie. Predmetný postup je v zákone ustanovený ako povinnosť obce alebo vyššieho územného celku poskytnúť službu, zabezpečiť službu prostredníctvom iného poskytovateľa, pričom druhý spôsob zabezpečenia nastupuje až v prípade, ak prvý spôsob nie je možný. A tu je najväčší problém, ktorý chceme touto novelou zákona odstrániť, pretože nemôže to byť podmieňované, ak prvý spôsob nie je možný. Pokiaľ ide práve o tento druhý režim, ak prvý spôsob nie je možný, t. j. zabezpečenie poskytnutia namiesto priameho poskytnutia sociálnej služby, zákon predpisuje obci, resp. vyššiemu územnému celku povinnosť zabezpečiť sociálnu službu najskôr právnickou osobou nimi zriadenou či založenou a ak to nie je možné, iným verejným poskytovateľom a ak ani to nie je možné, neverejným poskytovateľom. Inými slovami, v rámci skupiny potenciálnych poskytovateľov má najskôr prednosť poskytovateľ, ktorým je obec alebo vyšší územný celok, po nich nasledujú iní verejní poskytovatelia a až ak ani jeden z verejných poskytovateľov nie je spôsobilý sociálnu službu poskytnúť, prichádza na rad neverejný poskytovateľ. Zákonodarca tak priamo ako povinnosť ustanovuje prednostný prístup jedného podnikateľa pred iným podnikateľom, jedného poskytovateľa sociálnej služby pred iným poskytovateľom sociálnej služby a to práve a len v závislosti od právnej povahy osoby, ktorá tohto poskytovateľa sociálnej služby založila alebo zriadila. Podľa čl. 12 ods. 2 ústavy sa základné práva a slobody zaručujú na území Slovenskej republiky všetkým bez ohľadu na pohlavie, rasu, farbu pleti, jazyk, vieru, náboženstvo, politické či iné zmýšľanie, národný alebo sociálny pôvod, príslušnosť k národnosti alebo etnickej skupine, majetok, rod alebo iné postavenie. Nikoho nemožno z týchto dôvodov poškodzovať, zvýhodňovať, alebo znevýhodňovať. Článok 12 ods. 2 ústavy zabezpečuje univerzálnosť, rovnosť v základných právach a slobodách všetkých a to bez ohľadu na odlišnosti spočívajúce v ich osobe a postavení. Toto ustanovenie je označované aj ako ustanovenie upravujúce zákaz diskriminácie, na druhej strane zákaz zvýhodňovania v konkrétnom základnom práve a slobode každého, komu toto právo náleží. Ústava teda vo svojom článku 12 ods. 2 zakazuje kohokoľvek znevýhodňovať či zvýhodniť v spojení so základnými právami a slobodami. Zákon 448 v sporných ustanoveniach jednak reguluje obsah sociálnych služieb a podmienky ich poskytovania a jednak reguluje aj podmienky, za ktorých môže v oblasti poskytovania služieb poskytovateľ týchto služieb vstúpiť na „sociálny trh“ a na tomto pôsobiť. Zákon 448 upravuje ako pendant práva fyzickej osoby prijímateľa sociálnej služby na poskytnutie sociálnej služby a na výber tejto služby, vrátane jej formy a osoby povinnosť obci a vyššiemu územnému celku poskytnúť alebo zabezpečiť poskytnutie sociálnej služby. Právo výberu poskytovateľa sociálnej služby je explicitne limitované s odkazom na ustanovenia § 8 ods. 2 a 3 tohto zákona, inými slovami, prijímateľ sociálnej služby realizuje svoje právo na jej poskytnutie a na výber poskytovateľa prostredníctvom obce a vyššieho územného celku, na ktoré sa primárne obracia so svojou žiadosťou o poskytnutie služby obec a vyšší územný celok. Na základe tejto žiadosti buď poskytnú sociálnu službu sami alebo zabezpečia jej poskytnutie spôsobom, resp. postupom podľa § 8 ods. 2 a 3. Keďže obec a vyšší územný celok sú tými orgánmi verejnej moci, ktorí v konečnom dôsledku rozhodujú aj o tom, aj tým, že svojím výberom konkrétneho poskytovateľa realizujú právo na poskytnutie sociálnej služby, je z povahy veci zrejmé, že ich rozhodnutie spočívajúce vo výbere konkrétneho poskytovateľa má okrem prijímateľa sociálnej služby aj dopad na poskytovanie sociálnej služby. Inými slovami, obec a vyšší územný celok sú tými subjektmi, ktorých zákonodarca ustanovil, zveril oprávnenie, ktorého realizácia má v praxi bezprostredný dopad na možnosť poskytovateľa sociálnych služieb vykonávať svoj predmet činnosti. Z týchto ustanovení vyplýva, že obec a vyšší územný celok sú pri výbere konkrétneho poskytovateľa povinní skôr, než by mohli pristúpiť k výberu poskytovateľa, vyčerpať všetky možnosti, zabezpečiť predmetnú službu verejným poskytovateľom. Zvláštne je, minimálne zvláštne, že arbitrom, ktorý rozhoduje o tom, kedy ešte nemôže a kedy už môže znevýhodnená skupina poskytovateľov poskytovať svoje služby ich prijímateľom, je pritom práve a len verejná moc, ktorá pôsobí ako zakladateľ zvýhodnených poskytovateľov sociálnych služieb. Pri prístupe k základnému právu ústavy nesmie byť nikto znevýhodnený z dôvodov podľa článku 12 ods. 2. Aplikujúc uvedené na napadnuté ustanovenia je z dôvodov vyššie uvedených možné konštatovať, že tak, ako sú tieto účinné, nerešpektujú princíp rovnosti podľa uvádzaných článkov Ústavy Slovenskej republiky. Kritérium, ktoré zákonodarca uplatnil, zakladá predmetnú nerovnosť, nie je zrejmé a z povahy veci nie je možné považovať za kritérium legitímne rozlišovanie medzi dvoma skupinami poskytovateľov vykonávajúcich totožný predmet činnosti a majúcich totožný právny status, nemá rozumné opodstatnenie. Okrem porušenia princípu rovnosti predstavujú nápadné ustanovenia také obmedzenie základného práva poskytovať služby, ktoré nie je zlučiteľné s ďalšou požadovanou formuláciou v článku 13 ods. 4 ústavy. V týchto ustanoveniach vytvára táto norma systémové predpoklady pre to, aby určitá skupina subjektov tohto základného práva, zvýhodnení poskytovatelia sociálnych služieb, mohla používať také postavenie, v dôsledku ktorého by v tej istej oblasti činnosti iná skupina, znevýhodnení neverejní poskytovatelia, mohla byť de facto úplne vylúčená z poskytovania služieb v tejto oblasti. Táto zákonná úprava totiž vo svojich dôsledkoch môže znamenať to isté, vo svojich dôsledkoch môže znamenať to isté ako úplný zákaz poskytovania služieb neverejnými poskytovateľmi. V zmysle § 2 ods. 1 zákona 213 o neziskových organizáciách poskytujúcich všeobecne prospešné služby nezisková organizácia, právnická osoba založená podľa tohto zákona, ktorá poskytuje všeobecne prospešné služby za vopred určených a pre všetkých používateľov rovnakých podmienok a ktorej zisk sa nesmie použiť v prospech zakladateľov, členov orgánov, ani jej zamestnancov, ale sa musí použiť v celom rozsahu na zabezpečenie všeobecne prospešných služieb. V zmysle § 5 ods. 1 tohto zákona neziskovú organizáciu môže založiť fyzická osoba, právnická osoba alebo štát, ak to nevylučuje osobitný zákon. Ďalej ustanovuje 213 zákon, v ďalšom neustanovuje, ani nepredpokladá žiadne relevantné rozdiely medzi neziskovou organizáciou založenou obcou a neziskovou organizáciou založenou súkromnou osobou. Na všetky neziskové organizácie sa rovnako vzťahuje totožný právny režim, pokiaľ ide napríklad o obmedzenia pri nakladaní s majetkom, rozpočet, účtovníctvo, zrušenie súdom a tak ďalej. V skratke a v zhrnutí, statusové postavenie neziskových organizácií poskytujúcich služby je rovnaké bez ohľadu na ich zakladateľa. V prístupe k možnosti tieto služby realizovať a za realizáciu týchto služieb získať finančnú náhradu je však podľa zákona 448 jedna skupina neziskových organizácií priamo znevýhodnená, pričom toto znevýhodnenie sa neopiera o žiadny legitímny dôvod naliehavého verejného záujmu. Táto zákonná úprava preto predstavuje nielen rozpor čl. 12 ods. 1, 2 ústavy, a to tak samostatne, ako aj v priamej väzbe na čl. 35 ods. 1 ústavy. Okrem toho tiež odporuje čl. 14 ods. 2 Európskej sociálnej charty vyhlásenej v Zbierke zákonov formou oznámenia ministerstva zahraničných vecí, v zmysle ktorého sa Slovenská republika zaväzuje podporovať účasť jednotlivcov a dobrovoľných alebo iných organizácií pri zriaďovaní alebo udržiavaní sociálnych služieb. Citácia: „Zákonodarca zavedením tzv. neverejných poskytovateľov sociálnych služieb, ktorí sa od jednej skupiny tzv. verejných poskytovateľov nelíšia v žiadnom relevantnom aspekte na samý koniec reťazca prístupu k verejným zdrojom určeným na financovanie základného práva osôb odkázaných na sociálne služby, participáciu neverejných poskytovateľov na poskytovanie sociálnych služieb, nieže podporuje, ale ju bezprostredne ohrozuje. Nakoľko priame znevýhodnenie neverejných poskytovateľov v porovnaní s ich statusovo rovnakými náprotivkami líšiacimi sa len v osobe zakladateľa nie je pri žiadnom výklade možné chápať ako podporu ich účasti na zriaďovaní a udržiavaní sociálnych služieb, zákonodarca touto úpravou porušil záväzok obsiahnutý v predmetnej medzinárodnej zmluve.“ To isté sa konštatuje, to isté konštatovanie sa týka záväzku Slovenskej republiky obsiahnutého v čl. 13 ods. 3, 4 v Európskej sociálnej charte. V zmysle týchto ustanovení sa Slovenská republika zaväzuje ustanoviť, aby každý mohol dostať od príslušných verejných alebo súkromných služieb takú radu alebo osobnú pomoc, ktorú možno požadovať na predchádzanie, odstránenie alebo zmiernenie núdze jeho osoby alebo rodiny, to je odsek 3. A zároveň aplikovať ustanovenia odsekov 1, 2, 3 toho článku na základe rovnosti vlastných štátnych príslušníkov so štátnymi príslušníkmi ostatných zmluvných strán, ktorí sa zdržiavajú na ich území zákonne. Vážené dámy a páni, môj príspevok môžete hodnotiť tentokrát ako veľmi odborný príspevok a, pani poslankyňa Vaľová, môžete sa prihlásiť do rozpravy, môžete mi kľudne oponovať. Týmto, touto novelou zákona chceme odstrániť to, čo som ako predkladateľka zákona uviedla v rozprave a pomenovala veci veľmi jasne. Skúsenosti od januára 2009 sú také, že naozaj sa potvrdilo to, čo sme komentovali pri prijímaní tohto zákona, že zákon je šitý takou ihlou, aby neverejní poskytovatelia zo sociálneho trhu zmizli a aby sa občan nemal právo rozhodnúť, kam chce ísť, do akého zariadenia a touto novelou zákona tieto základné nedostatky zákona 448 chceme odstrániť. Samozrejme, že nehovoríme alebo netvrdíme, že to sú jediné nedostatky, ale toto sú nedostatky, ktoré my pomenúvame ako nedostatky, ktoré sú protiústavné. Ďakujem. (Potlesk.)