R. Rafaj, poslanec: (2009-06-25):
Bohužiaľ, prvá poslankyňa, ktorá vystúpila v rozprave, udala ako dirigent falošný tón, falošný tón tejto diskusie a snaží sa posunúť diskusiu nie o európskych trendoch, štandardoch ochrany a úpravy v používaní integrujúcich štátnych alebo úradných jazykoch, pretože celý svet sa integruje nielen navzájom, ale aj v rámci svojich národných území. Je mi ľúto, že dochádza rovnako k posunom výkladu medzinárodných dokumentov, ktoré majú buď relevantný alebo len odporúčajúci charakter, napríklad spomínanej charty, kde sa jednoznačne hovorí, že používanie iných jazykov okrem oficiálnych, v našom prípade štátneho, sa nesmie diať na úkor jazyka štátneho. Je mi ľúto, ale aj to, čo povedal pán minister pred chvíľou a vysvetľoval pozmeňujúce návrhy, ktoré, bohužiaľ, prešli do spoločnej správy nášho výboru, znamená porušenie tohto, znamená nielen ústupok, ale aj istú výnimku nepotrebnosti buď používania alebo osvojenia si štátneho jazyka, keďže štátny jazyk by mal nasledovať, povedzme, až na druhom mieste. Dokonca sme tu počuli, že na čo rovnakou veľkosťou písma a podobné odstavovanie štátneho jazyka na vedľajšiu koľaj. S tým rozhodne, kategoricky nemôžem súhlasiť, pretože by išlo o porušenie spomínaného odseku 2 § 1 – štátny jazyk má prednosť pred ostatnými jazykmi používanými na území Slovenskej republiky. Pravdepodobne, ak by prešiel tento pozmeňujúci návrh, bolo by to v kolízii s ústavnosťou a norma by musela ísť na Ústavný súd. Je úplne štandardné, že až na malú výnimku z roku 2007 po desiatich rokoch spoločenskej praxe táto snemovňa opäť otvára zákon o štátnom jazyku. Ako vyspelá demokracia, aj Slovenská republika nepochybne má svoju jazykovú politiku a krédom tejto politiky alebo istým programovým dokumentom je dokument, ktorý sa schválil v roku 2001 s názvom Koncepcia ochrany štátneho jazyka v praxi. Takže štát má právo dohľadu, výkladu aj kontroly v rámci jazykovej politiky. Štátny jazyk je nepochybne tým najdôležitejším integrujúcim jazykom. Už na začiatku pán minister citoval zo švédskej praxe, kde sa jednoznačne zdôrazňuje a hovorí o švédčine ako o hlavnom jazyku, ostatné sú vedľajšie. Takže, pokiaľ niekto uvažuje v kontexte, na čo štátny jazyk, vraj je potrebná bilingválnosť alebo viacjazyčnosť, pravdepodobne by chcel meniť aj fyzikálne zákony. Napadla mi gravitácia Zeme a gravitácia Mesiaca a teraz príde niekto z menšinového Mesiaca a on povie, že on sa nebude podriaďovať gravitácii Zeme, pretože on má vlastné zákony v tejto slnečnej sústave. No asi by tu bolo veľa karambolov, keby si každý jazdil po vlastnej dráhe. Čiže základom spoločnosti je vždy poriadok, je vždy priorita, ale je súčasne aj súhra a tá v právnom poriadku Slovenskej republiky je, pretože máme prijatý aj zákon o používaní jazykov menšín. Chcel by som zdôrazniť, že toľko citovaná charta nekoncipuje vzťah medzi štátnymi jazykmi a regionálnymi alebo menšinovými jazykmi v oblasti kompetencií, alebo tam, kde dochádza k vzájomnému antagonizmu. Predstavuje interkultúrny a multilingválny prístup, v ktorom má každá kategória jazykov svoje správne miesto. My dnes hovoríme o tom najdôležitejšom, integrujúcom jazyku, ktorým je štátny jazyk Slovenskej republiky a ním je slovenčina. Ak sa tu zdôrazňovalo, či je slovenčina v ohrození, rovnako môžem položiť otázku, ktorý menšinový jazyk na území Slovenskej republiky je v ohrození alebo má kategóriu takzvaných vymierajúcich jazykov? Podľa mňa ani jeden. Chcem tiež zdôrazniť, že nález Ústavného súdu z 18. 10. 2005 odmietol takzvanú pozitívnu diskrimináciu s tým, že ak je v právnom predpise zakotvené odlišné zaobchádzanie s odlišnými jednotlivcami, musí existovať legitímny dôvod pre takúto diskrimináciu. Nevidím dôvod, aby boli udeľované výnimky v používaní slovenčiny ako štátneho jazyka na celom území Slovenskej republiky tak, že by muselo dôjsť k jeho obmedzeniu, k obmedzeniu používania alebo k zmene priority tak, ako o tom hovorí § 1 ods. 2. Chcem tiež povedať, že ochrana štátneho jazyka je konformná aj z pohľadu medzinárodných dokumentov a je legitímnym dôvodom na zásah do slobody prejavu a dokonca práva na súkromie. Štát podľa odporúčaní OBSE, myslím tým odporúčanie z Oslo, môže vyžadovať, aby sa štátny jazyk používal v tých sektoroch ekonomickej aktivity, ktoré sa dotýkajú práv ostatných alebo vyžadujú výmenu a komunikáciu s verejnými orgánmi. Podstatné pre nás je, že je garantované špecifické postavenie štátneho jazyka a že medzinárodnoprávne dokumenty takéto výnimočné postavenie aj rešpektujú a dokonca aj riešia jeho prednostné používanie. Väčšinou je to ponechané v kompetencii jednotlivých štátov. Čiže táto novela štátneho jazyka, o používaní štátneho jazyka vlastne upravuje jednotný dorozumievací prostriedok aj v tej sfére, ktorú obsahuje každá právna norma a to je dohľad a súčasne aj rešpekt alebo vynutiteľnosť právnej normy. Aby sme nezostali osamotení v diskusii, v Bulharsku je učenie sa bulharského jazyka a jeho používanie právom, ale aj povinnosťou bulharského občana. My tu vôbec nehovoríme o nejakých povinnostiach. To je zvláštne. A tam, kde bola povinnosť, tak ju, povinnosť v rovine všeobecnej znižujeme len na úroveň adresnú, kde je úplne logické, že v Ozbrojených silách Slovenskej republiky alebo zložkách musí byť komunikačný jazyk Slovenskej republiky ako štátny jazyk. Neviem si predstaviť, že by niekto na povel odpovedal „nemtudom“. Ďalej, Rakúsko v ústave v článku 8 – nemecký jazyk je bez ohľadu na zákonné práva jazykových menšín štátnym jazykom republiky. Oficiálnym jazykom v Rumunsku je podľa článku 13 rumunský jazyk. A mohli by sme takýmto spôsobom citovať ďalšie a ďalšie citácie z ústav alebo z konkrétnych ustanovení zákonov štátov Európskej únie alebo iných štátov, kde rovnako ako na Slovensku je v ich právnom poriadku prijatá norma, ktorá upravuje používanie štátneho jazyka. Pokiaľ vystupujem za klub Slovenskej národnej strany a pokiaľ sme už počuli v tejto sále, že z jazyka sa robí údajne politikum, no tak si potom nalejme čisté víno, kto toto politikum robí. Kto poslal v mene svojej strany list alebo istý apel na štátne organizácie alebo inštitúcie a definoval, citujem, „požiadavky politického charakteru v súvislosti s prijímaním tejto normy“? Mám informáciu, že to bola len jedna politická strana, ktorá je v tomto parlamente a jej predseda sa volá Pál Csáky. Akým právom si dovoľuje strana FIDESZ rovnakým spôsobom zasahovať do noriem, ktoré prijímame v tomto parlamente cez rôzne diplomatické nóty a vydaný takzvaný position paper FIDESZ-u? Dúfam, že úpravy, ktoré sčasti prešli v gesčnom výbore, nie sú reakciou na tieto politické požiadavky a hrubý politický nátlak. Preto mi dovoľte, aby som predniesol tri pozmeňujúce návrhy k danému zákonu. Pozmeňujúci návrh, ktorý máte rozdaný s označením pod č. 1. V článku I bod 1, citujem: „V § 9a ods. 1 sa za slovami „ani po“ vypúšťajú slová, citujem, „jeho opakovanom“.“. Odôvodnenie. Ide o pôvodne uplatňovaný princíp zákona. Nie je totiž obvyklé v slovenskom právnom poriadku, aby pokuta bola ukladaná až následne po viacerých písomných upozorneniach a novom ďalšom určení lehoty na odstránenie protiprávneho stavu. Znamená to, že prvá lehota k odstráneniu by bola iba symbolická a teda právne irelevantná a neprispeli by sme takouto úpravou k rešpektu právnej normy. Okrem toho by tiež znamenal neúmerné, až neúnosné odďaľovanie odstránenia a nápravy protiprávneho stavu, čo by bolo dokonca priamo ustanovené zákonom a nebolo by v súlade s legislatívnymi pravidlami, ktoré sa uplatňujú v tejto rokovacej sále. 2. V § 9a sa za ods. 2 vkladá nový ods. 3, ktorý znie, citujem: „(3) Ministerstvo uloží ďalšiu pokutu vo výške 2 % z pokuty uloženej v ods. 2 za každý deň omeškania od uplynutia lehoty určenej rozhodnutím ministerstva až do odstránenia protiprávneho stavu alebo výkonu rozhodnutia.“ Koniec citácie. Pričom ods. 3 – 5 sa prečíslujú na 4 – 6.“ Ak dovolíte odôvodním tento návrh, ktorý rieši situáciu, kedy sa obchádza súlad s týmto zákonom, by totiž neodstránil v lehote určenej ani v opakovanom rozhodnutí ministerstva nápravu daného stavu. Čiže ide o klasický nástroj vynutiteľnosti práva. Ďalším pozmeňujúcim návrhom označeným a rozdaným vo vašich laviciach, vážení kolegovia, je s označením 2, ak dovolíte prečítam: „V čl. I bod 1 13. bod  znie: „V § 4 ods. 3 znie, citujem: „(3) Celá pedagogická dokumentácia, ďalšia dokumentácia v školách a v školských zariadeniach sa vedie v štátnom jazyku. V školách a školských zariadeniach, v ktorých sa výchova a vzdelávanie uskutočňuje v jazyku národnostných menšín (odkaz na 8a) sa pedagogická dokumentácia vedie dvojjazyčne a to v štátnom jazyku a v jazyku príslušnej národnostnej menšiny (odkaz 8b). V školách a v školských zariadeniach, v ktorých sa výchova a vzdelávanie uskutočňuje v jazyku národnostných menšín (opäť odkaz 8a) sa ďalšia dokumentácia vedie dvojjazyčne a to v štátnom jazyku a v jazyku príslušnej národnostnej menšiny.“.“ Koniec citačnej úpravy. Odôvodnenie. V tomto ustanovení sa dáva do súladu súčasný právny stav vedenia pedagogickej dokumentácie, ktorá sa v školách a v školských zariadeniach vedie v štátnom jazyku a v školách a v zariadeniach, v ktorých sa uskutočňuje výchova a vzdelávanie v jazyku národnostných menšín, sa pedagogická dokumentácia vedie dvojjazyčne a to v štátnom a v jazyku príslušnej národnostnej menšiny. Zároveň sa týmto ustanoví, že v školách a v školských zariadeniach, v ktorých sa uskutočňuje výchova a vzdelávanie v jazyku národnostných menšín, sa ďalšia dokumentácia vedie dvojjazyčne. Ide však o jednoznačne pregnantnejšiu úpravu, ktorá necháva postavenie, prioritné postavenie slovenského jazyka a povinnosti viesť túto dokumentáciu a súčasne umožňuje viesť túto dokumentáciu aj v jazykoch menšín. Keďže tento môj novelizačný bod je v kolízii s bodom 3 spoločnej správy, poprosil by som pani spravodajkyňu, keby vyňala bod 3 spoločnej správy na osobitné hlasovanie. Druhým novelizačným bodom v návrhu 2 je úprava pôvodného bodu 14, ktorý znie, citujem: „V poznámke pod čiarou k odkazu 8a sa citácia § 3 zákona č. 29/1984 Zb. v znení neskorších predpisov nahrádza citáciou § 12 ods. 5 zákona č. 245/2008 Z. z.“ Koniec citačného bodu. Odôvodnenie. V bode 2 ide o legislatívno-technické zosúladenie podľa súčasného právneho stavu. Nakoniec, vážení kolegovia, ak dovolíte, uvediem pozmeňujúci návrh označený a rozdaný vo vašich laviciach pod číslom 3. Má celkovo 5 zmien, takže budem prechádzať postupne od č. 1 až po č. 5. 1. Za 2. bod sa vkladá nový 3. bod, ktorý znie: „3. V § 2 sa dopĺňa nový odsek 1, ktorý znie, citujem: „(1) Štátne orgány, orgány územnej samosprávy a iné orgány verejnej správy sú povinné ochraňovať štátny jazyk. Na tento účel sú povinné aktívne pristupovať ku kontrole dodržiavania ustanovení tohto zákona“.“ Predmetný paragraf  síce obsahuje formuláciu o ochrane štátneho jazyka, ale v ďalšej doterajšej textácii nie je praktická úprava, ani zmienka o ochrane štátneho jazyka. To je obrovský paradox oproti situácii, kde sa zdôrazňuje neustále ochrana jazykov menšín a etnických skupín. My dnes rokujeme o štátnom jazyku a v podstate neriešime, či už deklaratívne, filozoficky, pozične, systémovo jeho ochranu. Takže by som vás rád poprosil, keďže aj tieto návrhy v tomto treťom pozmeňujúcom návrhu by som dal o nich hlasovať samostatne, o každom zvlášť, vás poprosím o podporu všetkých. Chcem ešte zdôrazniť, že tento návrh je tiež v súlade, ako som povedal, s nadpisom paragrafu a už som aj citoval odporúčanie OBSE, podľa určení ktorej je možné vyžadovať, aby sa štátny jazyk používal v tých sektoroch ekonomickej aktivity, ktoré sa dotýkajú aj práv ostatných alebo vyžadujú výmenu a komunikáciu s verejnými orgánmi. Doterajšie odseky 1 – 3 sa týmto prečíslujú na odseky 2 – 4 a následné body sa potom primerane rovnako prečíslujú. Druhý novelizačný bod. V doterajšom 4. bode v § 3 ods. 1 znie, citujem: „(1) Štátne orgány a orgány územnej samosprávy, iné orgány verejnej správy, nimi zriadené právnické osoby a právnické osoby zriadené zákonom povinne používajú v úradnom styku štátny jazyk, kým nie je dotknuté používanie jazykov národnostných menšín v úradnom styku podľa osobitného predpisu (odkaz 5aa). Preukázanie primeranej znalosti štátneho jazyka slovom i písmom je podmienkou prijatia do pracovného pomeru alebo do obdobného pracovného vzťahu a predpokladom na vykonávanie dohodnutej práce v určenej pracovnej činnosti v štátnych orgánoch, orgánoch územnej samosprávy, v iných orgánoch verejnej správy, nimi zriadených právnických osobách a právnických osobách zriadených zákonom podľa odkazu 5 v príslušnom zákone.“.“ Odôvodnenie. Pôvodné znenie návrhu novely zákona s poukázaním na riešenie otázky ovládania štátneho jazyka v § 3 ods. 2 z pohľadu praxe v bežnom živote spoločnosti môže vyvolať zbytočné komplikácie k otázke výkladu povinnosti ovládať štátny jazyk v úradnom styku. (Hlasy z pléna.) Ďakujem, kolegovia, budem pokračovať. Štát je povinný zabezpečiť prostredníctvom svojich orgánov príkladný vzťah k ovládaniu a používaniu štátneho jazyka v úradnom styku, pričom predpokladom tejto úlohy je skutočnosť, že osoby v pracovnom pomere alebo v obdobnom pracovnom vzťahu v týchto orgánoch budú plynulo slovom aj písmom ovládať štátny jazyk. Tretí navrhovaný bod zmeny. V doterajšom 17. bode § 5 ods. 5 sa na konci bodka nahrádza bodkočiarkou a pripája sa text, citujem: „Text v inojazyčnom preklade sa vždy uvádza až v texte v štátnom jazyku“. Koniec citácie. Odôvodnenie. Navrhovaný text je potrebné z dôvodu jednoznačnosti v otázke postupnosti uvádzania textov v štátnom jazyku a inojazyčnom preklade spresniť. V praxi totiž môže mať pôvodné znenie ustanovenia rôzny výklad. Nadväzujem na tie priority a ustanovenia, o ktorých som hovoril už v predchádzajúcej časti. Chcem rovnako poprosiť pani spravodajkyňu, keďže podľa mňa je tento 3. bod, lebo sa prekrýva so 6. bodom spoločnej správy, rovnako vyňať 6. bod spoločnej správy na osobitné hlasovanie. Štvrtá úprava. V doterajšom 18. bode § 6 ods. 1 sa za slová „v služobnom styku“ vkladajú slová „povinne“. Odôvodnenie. Zmena sleduje legislatívno-technické spresnenie obsahu ustanovenie príslušného paragrafu vo vzťahu k ostatným ustanoveniam zákona. Nakoniec piata zmena. Za doterajší 21. bod sa vkladá bod 22., ktorý znie: „V § 8 ods. 1 sa za slovo „potravín“ vkladá čiarka a slová „a liečiv“ sa nahrádzajú slovami, citujem „liečiv, spotrebnej elektroniky a drogistického tovaru.“.“ Koniec citačnej úpravy. Nasledujúce body sa následne primerane prečíslujú. Chcem uviesť na odôvodnenie, že napriek uvedenému príkladnému výpočtu výrobkov, pri ktorých je povinné použitie štátneho jazyka v návodoch na používanie, vyplynula táto úprava z praxe a to doplniť výpočet o dôležité výrobky a tovary, predovšetkým spotrebnej elektroniky, keďže vývoj ide dopredu a máme veľa sťažností práve na obchádzanie tohto segmentu podnikania v spotrebiteľských právach občanov Slovenskej republiky. Ako som povedal, dal by som hlasovať o každom mojom bode zvlášť, aj vrátane jednotlivých bodov. Na záver chcem vás poprosiť o podporu a racionálne pochopenie nevyhnutnosti prijať novelu zákona o štátnom jazyku v takej forme, aby sme sa za ňu nemuseli hanbiť a aby štátny jazyk Slovenskej republiky bol skutočne integrujúcim prvkom spoločnosti, ktorý spája, ktorý pomáha ku komunikácii, k vzájomnému chápaniu a aj k reprezentatívnej zložke suverénnej Slovenskej republiky. Ďakujem.