M. Fronc, poslanec: (2009-12-09):
Európsky súd pre ľudské práva v Štrasburgu nedávno rozhodol, že umiestňovanie krížov v školách je porušením práva rodičov vychovávať deti podľa vlastného presvedčenia. Ide v tomto prípade o niečo, čo je v rozpore s tradíciou, čo je v rozpore s ich kultúrnym a historickým dedičstvom. A ide o niečo, čo je minimálne v rozpore so zohľadnením Európskeho dohovoru o ľudských právach a slobodách z roku 1950. Viete, kladiem si otázku, čo by sa stalo, keby ste išli po ceste, ktorá nemá návestidlá, smerníky, označenie miest a obcí. No boli by sme všetci zneistení, kde sme. A rovnako je to aj v prípade Európskeho spoločenstva. Ak sa aj v záujme pomyslenej tolerancie zbaví vlastných symbolov, tak zostaneme zneistení a vykorenení. Tá európska dvetisícročná história, kultúrna história je založená na kresťansko-judaistickej tradícii. A tu chcem povedať, že niekedy je toto až prekvapivé, ako tá Európa sa v istých okamihoch dokáže spojiť a zjednotiť. Ako najviac asi ohrozená európska civilizácia v novodobej histórii bola na prelome 16. a 17. storočia, keď v roku 1683 stála mohutná armáda tureckého vezíra Karu Mustafu pred Viedňou. Viedeň vyslovene krvácala. A hrozilo, že sa to prevalí do celej Európy. A vtedy sa tá rozhádaná Európa dokázala spojiť. A jednoducho ochránila Viedeň a porazila tú mohutnú armádu. A je symbolické, že v tomto prípade to bolo také veľmi príznačné, že strojcami tohto víťazstva boli Karol Lotrinský, Ján Sobieski a Eugen Savojský, ktorí reprezentovali tri najväčšie v podstate etnické zoskupenia, a to Germánov, Slovanov a Románov, ktoré vlastne sú základnou súčasťou Európy. A tak ja chcem dúfať a dúfam, že mám dobré cítenie, že aj tuná sme istým spôsobom v tej atmosfére, keď sa dokážeme v istých veciach zjednotiť a spojiť. Chcem povedať, že toto predložené vyhlásenie nie je o vnucovaní akéhokoľvek presvedčenia druhým, ale je to o rešpektovaní kultúrnej a historickej tradície v krajine a v krajinách Európy. Viete, s odstraňovaním krížov má Slovensko vlastnú historickú skúsenosť, a to smutnú. Ja uvediem len jeden príklad, na ktorý si spomínate, keď nám odstránili z nášho štátneho znaku dvojkríž a miesto toho tam išiel ohník. No ten, kto to nazval, že to je ako živánska pod Kriváňom, možno viete, stalo sa to 3. marca 1968, tu v Bratislave v PKO, bol vtedy Gustáv Husák. A toho nikto nemôže asi podozrievať, že sa snažil niekomu vnútiť kresťanský názor alebo presvedčenie, alebo vierovyznanie. Jednoducho všetci sme cítili, že toto, ten dvojkríž znaku je súčasťou našej kultúrnej identity. A preto, pokiaľ si pamätám, keď sa vrátil do štátneho znaku, nikto nenamietal, všetci sme boli skôr radi a spokojní, že jednoducho vyjadruje to, čo vlastne hovorí o nás, o našej minulosti, o našich predkoch, o celej tej našej spoločnosti. Ja by som chcel ešte jedno povedať v tejto veci. Pred asi dvoma hodinami som hovoril s novinárom. A on argumentoval v tej diskusii, že však sa to ešte Slovenska netýka a keby sa ho to aj týkalo, tak znova by musel nejaký občan zniesť námietku na Európskom súde pre ľudské práva. A mne nedá, aby som nespomenul, povedal by som, priam prorocké a múdre slová nemeckého protestantského biskupa, ktorý strávil vojnové roky v koncentráku ako väzeň. Mal šťastie, že to prežil. A on sa potom k tomu vyjadril takto v súvislosti s nástupom fašizmu a celým tým, čo sa dialo po uchopení moci Hitlerom: „Viete, keď brali komunistov, tak som sa neozval, lebo som si myslel, že sa ma to nedotýka, keď brali Židov, tak som sa neozval, pretože som si myslel, že sa ma to nedotýka, keď brali mňa, tak sa už nemal kto ozvať.“ Bol to biskup Niemöller. A ja si myslím, že aj táto Národná rada v istých okamihoch napriek tomu, že máme mnohé rozpory, že máme medzi sebou zápasy, sa v istých okamihoch predsa len dokáže spojiť a zjednotiť. A stalo sa to už raz. Stalo sa to, keď trhali Kosovo. Vtedy sa táto Národná rada naprieč celým politickým spektrom dokázala spojiť. Ja si myslím, že teraz, keď Európsky súd pre ľudské práva siaha na kultúrnu identitu a na kultúrnu tradíciu talianskeho národa, rovnako je potrebné, aby sme sa ozvali a nemlčali. A verím, že potom sa nám nestane to, čo sa stalo biskupovi Niemöllerovi. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)