J. Brocka, poslanec: (2003-12-09):
Tento návrh, ktorý pán minister už uviedol, uviedol ho ako iný ako tie predchádzajúce, uviedol ho ako transparentný, je zásadne iný, aj keď možno nie je ideálny, aj podľa našej predstavy. Že je iný, je iný v tom, že sa usiluje o výrazný pokles deficitu verejných financií, že sa cezeň spolufinancujú európske fondy, čo súvisí s naším vstupom do Európskej únie, že reflektuje na reformy, ktoré prebiehajú, daňovú, dôchodkovú, školské, zdravotnú a, samozrejme, tiež na zmeny v riadení verejných financií cez štátnu pokladnicu a Agentúru pre riadenie dlhu a likvidity v neposlednom rade. Nie je ideálny a možno dlho ešte nebude ideálnym, lebo ideálny rozpočet je taký, ktorý je ak nie prebytkový, aspoň vyrovnaný, to znamená rozpočet bez schodku a zadlžovania. Výdavky aj v budúcom roku na štátny dlh sú stále veľmi vysoké. Takmer 30 mld. korún na dlhovú službu je obrovské číslo a veľký balvan pre ekonomiku aj štát. Celková zadlženosť štátu na úrovni 550 mld. korún je, inými slovami, takmer stotisícové bremeno na pleciach každého občana Slovenskej republiky vrátane tých, ktorí sa teraz narodia. Ale ak by niekto chcel obviniť z tohto súčasnú vládnu koalíciu, tak si myslím, že by to bolo zavádzajúce a nekorektné, aj keď tento dlh výrazne rastie v posedných rokoch a bude aj na budúci rok rásť, bolo by to nekorektné preto, lebo táto vláda ho totiž otvorene priznáva, že tu je, kým vláda do roku 1998 sa tvárila, že neexistuje a v takejto ilúzii držala celú krajinu. Spomínate si na ceny energií, ktoré sa roky nemenili napriek vysokej inflácii. A to dnešné skokové deregulovanie cien energií, nájomného, vody či stočného je len dedičstvom tohto obdobia populistov, ktorí sa správali podľa hesla Po nás potopa. Príkladom, ktorý tiež čiastočne vysvetľuje rast dlhovej služby, je aj v minulosti proces oddlžovania bánk, ktorý nás tak isto stál takmer 110 mld. korún, ale dlhy tu vyrábali nielen vlády po novembri, ešte sme nesplatili aj tie spred novembra 1989. K východiskám štátneho rozpočtu na budúci rok. Predpoklady, makroekonomické rámce, na ktorých návrh štátneho rozpočtu stojí, sú podľa nášho názoru reálne. Potvrdzujú to alebo vychádzam aj z posledných štatistických údajov makroekonomického vývoja v Slovenskej republike. Rast HDP na úrovni 4 % je najvyšším číslom z krajín Vyšehradskej štvorky.  Miera inflácie sa vyvíja rovnako priaznivo. Zahraničný obchod na konci októbra na úrovni mínus 11 mld. je v porovnaní s predchádzajúcim rokom, keď bol na úrovni mínus 81 mld. korún, takisto uspokojivým číslom. A myslím si, že na tomto pozitívnom trende nezmení ani koniec tohto roka, zvýšená domáca spotreba alebo dovozy spojené s vianočnými nákupmi. Vývoj a prognóza nezamestnanosti je rovnako priaznivá, keď sa začali prejavovať opatrenia vlády na obmedzenie čiernej práce, zvyšovanie motivácie pracovať, ale vôbec pracovnoprávna legislatíva vrátane Zákonníka práce. V tomto smere určite budú pozitívne pôsobiť aj daňová legislatíva, zákon o rovnej dani a tiež prichádzajúce zahraničné investície. Na zostavenie návrhu rozpočtu verejných financií okrem východiskových makroekonomických ukazovateľov mali podstatný vplyv aj reformy, o ktorých tu rozhodujeme v Národnej rade, okrem iných aj reforma sociálneho zabezpečenia, a táto bola nevyhnutnosťou aj preto, že už dlhšie sú realitou aj iné štatistické údaje, ktoré sú skôr nepriaznivé. A keďže môže ich vývoj do budúcna ovplyvniť aj naše rozhodovanie v parlamente, dovoľte, aby som sa chvíľu pri nich zastavil. Demografický vývoj. Je to téma už niekoľkých rokov, ku ktorej sa vyjadrujeme. Sa naďalej prehlbuje jeho nepriaznivý trend. Populácia starne, rodí sa stále menej detí, rastie rozvodovosť. Najnepriaznivejší stav z regionálneho pohľadu je v Bratislavskom kraji. V častiach Slovenska, kde je, to je zaujímavé, ekonomický rast nižší, ekonomická a sociálna situácia obyvateľov horšia, na severe a na východe Slovenska, v Žilinskom, Prešovskom a Košickom kraji, tam sú parametre demografického vývoja priaznivejšie. Tu chcem povedať na rozdiel od sociálnych demagógov, že menej detí nie je dôsledkom zhoršujúcej sa sociálnej situácie, ale skôr zlepšujúcej sa sociálnej situácie. A typickým príkladom najvýraznejšej zmeny reprodukčného správania je Bratislava, kde je životná úroveň meraná rastom HDP na úrovni priemeru Európskej únie. Áno, chudobní a skromní sa nebáli mať deti ani v oveľa ťažších časoch, ako sú tie, ktoré dnes žijeme. Ak niekto povie, že na východe priaznivejšia situácia v tomto smere je vďaka rómskemu etniku, je to len sčasti pravda, možno niekde áno, ale to vôbec nevyvracia moje predchádzajúce slová. Inak, zo sociálnych dávok, z prídavkov na deti sa určite zbohatnúť nedá, prežiť áno. Problém zneužívania sociálnej siete do budúcna sme ale výrazne obmedzili aj prijatím viacerých noviel sociálnej legislatívy v posledných mesiacoch. Ďalší nepriaznivý demografický údaj je, že sa znižuje počet osôb žijúcich v manželstve a v rodine a zvyšuje sa podiel samostatne žijúcich osôb slobodných a rozvedených. Mení sa štruktúra rodín a domácností. Podiel domácností jednotlivcov narástol za posledných 10 rokov o 37 %. To znamená, že každý tretí obyvateľ Slovenska žije sám. A to môže byť vo svojich dôsledkoch veľmi nebezpečné. Prečo? Ak dlhodobo nezamestnaný človek príde o dávku od štátu, ale ak žije v rodine, v domácnosti s manželkou a deťmi, ktorí aj keď sú v hmotnej núdzi, tak vďaka rodinnej solidarite a vzájomnej zodpovednosti môže nielen existovať, ale aj prežiť. Ale ak je niekto sám, tak ani sociálna dávka od štátu nie je dostatočnou zárukou prežitia. Dámy a páni, teraz nechcem navrhovať zvýšenie priamej podpory štátu cez sociálne dávky jednotlivcovi, skôr si myslím, že treba výraznejšie priamo i nepriamo podporovať inštitúciu rodiny založenej na manželstve a nespochybňovať jej význam pre zdravé fungovanie spoločnosti rôznymi experimentmi. Za podporu rodiny považujem v daňovej legislatíve v zákone o dani z príjmov to, že sme zaviedli daňový bonus na dieťa a tento je výrazne vyšší, ako boli doteraz odpočítateľné položky a tiež odpočítateľná položka na nepracujúcu manželku, teda manželku, ktorá nechodí do zamestnania, vo výške odpočítateľnej položky daňovníka, to znamená, narástol z dnešných 12 000 na takmer 81 000 korún. Rovnako v dôchodkovej reforme, v zákone o sociálnom poistení sme aj pričinením KDH schválili dôležité úpravy pre rodiny s deťmi, dôchodková reforma vôbec je reakciou na nepriaznivý demografický vývoj, najmä na zmeny vo vekovej štruktúre obyvateľstva. A dopady zo starnutia populácie na ekonomiku, zdravotníctvo a sociálne zabezpečenie budú nepochybne patriť k najväčším spoločenským problémom tohto storočia. Ale vrátim sa k tomu, čo navrhlo KDH, a vy mnohí ste to podporili, plateniu štátu na dôchodkové poistenie za rodiča, ktorý sa celodenne stará o dieťa do 6 rokov veku z vymeriavacieho základu 60 %, všeobecného vymeriavacieho základu, to je terminus technicus toho zákona, čo dnes je zo sumy viac ako 8 000 korún, čo inými slovami znamená, že rodič, ktorý sa takto stará o dieťa v predškolskom veku, tak z hľadiska dôchodkových nárokov je lepšie zabezpečený, ako keby chodil do práce za mzdu rovnajúcu sa alebo nižšiu, ako je tento vymeriavací základ. To, že sú úspory na náklady štátu, na predškolské zariadenia, na zdravotníctvo, ani nehovorím, o klíme v rodinách takisto nie. Druhé opatrenie, o pol percenta nižší poistný odvod na dôchodkové poistenie u zamestnaného rodiča na každé dieťa znižuje daňové zaťaženie rodiny. Je síce mierne, ale v existujúcom priebežnom pilieri má svoje opodstatnenie, pretože deti sú budúci klienti tohto systému, minimálne dve nasledujúce generácie aj po vytvorení druhého sporivého piliera. Toto druhé opatrenie má vplyv na zdroje Sociálnej poisťovne, znižuje ich o stovky miliónov korún. Pri rokovaní o štátnom rozpočte na rok 2004 sme prejavili zmysel pre kompromis, aj keď pán minister očakával ešte väčší kompromis. Súhlasili sme s tým, aby si toto zníženie poistných odvodov mohol uplatniť iba jeden zamestnaný rodič. S ľútosťou konštatujem, že pánovi prezidentovi sa to ani tak nepozdávalo, lebo aj kvôli tomu vrátil zákon o sociálnom poistení na opätovné prerokovanie do parlamentu a minulý týždeň nám vyčítal  o. i., že sme nezvýšili dôchodky pri ostatnom valorizovaní o viac ako 6 %, hoci Sociálna poisťovňa v prvom polroku mala o 2 mld. vyššie príjmy, ako sa pôvodne očakávalo. Pán prezident v tomto prípade hovoril bez znalosti širších súvislostí. To, že Sociálna poisťovňa má nejaké rezervy, neznamená, že ich musí hneď rozpustiť. Práve naopak, čím vyššie by boli, tým lepšie by to bolo pre dôchodkovú reformu. Po schválení štátneho rozpočtu budeme hlasovať o dôchodkovom sporení a bez ohľadu na výslednú podobu v otázke napr. obmedzenia veku pri vstupe do systému bude potrebovať Sociálna poisťovňa desiatky miliárd len v priebehu najbližších rokov a rezerva z privatizácie SPP uložená v Národnej banke sa rozplynie veľmi rýchlo. Vládny variant 17 rokov obmedzenia výplaty dávok z druhého piliera alebo, inými slovami, 1 % HDP, čo predstavuje 13 mld. korún dopad na rozpočet Sociálnej poisťovne, ale aj na verejné financie, ak by sme schválili pozmeňujúci návrh sociálneho výboru, kde navrhujú toto obmedzenie na 10 rokov, tak ten dopad pre rozpočet, pre verejné financie by bol na úrovni takmer 1,5 % HDP, ak by sa zapojili všetky osoby mladšie ako 52 rokov. Je to iste teda zaujímavé pre moju generáciu, ktorej by sa tým pádom mohli rýchlejšie alebo teda spokojnejšie do toho systému zapojiť. Ale bude to mať takýto dopad na verejné financie, to si treba uvedomiť. Istý kompromisný návrh, ten tretí, ktorý hovorí o 15 rokoch, ktorý predložil pán predseda rozpočtového výboru, znamená dopad koľko rokov, toľko miliárd, 15 mld. korún, ak by ministerstvo financií súhlasilo, môžeme podporiť tento návrh a vlastne umožniť to ďalším dvom ročníkom. (Hlasy z pléna.) Ten systém umožňuje odísť do dôchodku skôr, pán kolega, čiže môžete odísť skôr do dôchodku. Popri rodine ďalšou rozpočtovou prioritou, v ktorej sa KDH angažovalo, je školstvo a vzdelanie. Tu máme ešte veľké rezervy. A to, čo sme zanedbali doteraz, myslím tým kritiku aj do našich vlastných radov a do radov celej vládnej koalície, že sme nevenovali v uplynulom období dostatočnú pozornosť rozvoju vzdelávania a informatizácie spoločnosti, to nie je len Infovek. Slovensko v porovnaní s okolitými krajinami začína zaostávať v oblasti informatizácie či funkčnosti systému elektronickej vlády, t. j. prepojenia vlády a občana cez internet, čo je projekt všeobecne známy pod názvom e-Government. V rozpočte vyčlenených na tento účel 100 mil. korún je príliš málo, aby nastala výrazná zmena v tejto oblasti. Mala by to byť naša spoločná úloha, a myslím tým teraz koalíciu, ako i opozíciu, v budúcnosti venovať rozvoju informatizácie spoločnosti oveľa viac energie, prostriedkov, aby sme dobehli zameškané, a podporiť všetky aktivity týkajúce sa rozvoja informatizácie spoločnosti. Úloha je naliehavejšia o to viac, že v budúcom roku sa staneme členom Európskej únie a proces globalizácie nás zasiahne ešte výraznejšie. To bolo negatívum. Teraz krátko, čo sa nám podarilo. Ešte predtým krátka poznámka na adresu alebo na opakovanú výčitku niektorých opozičných poslancov na adresu poslancov za KDH, že nepoznáme kresťanskú sociálnu náuku, keď hlasujeme za taký návrh rozpočtu či reformy, ktoré som predtým spomínal. Jedným z princípov, na ktorých toto učenie stojí, je princíp subsidiarity, tie ďalšie sú princíp personality, ľudskej dôstojnosti, princíp solidarity, princíp spoločného dobra. Ten princíp subsidiarity je princípom decentralizácie. Dovoľte mi povedať krátky citát: „Ak nie je dovolené odobrať jednotlivcovi to, čo môže vykonávať vlastnými silami a vlastným úsilím a prideliť to spoločnosti, tak je nespravodlivé preniesť na vyššiu spoločnosť to, čo môžu vykonávať nižšie spoločenstvá.“ Takto formuloval tento princíp Pius XI. vo svojej encyklike Quadragesimo anno. A aj v duchu tohto princípu sme presunuli okrem iných kompetencií zodpovednosť za regionálne školstvo na mestá, obce a regióny. Je to správne, lebo efektívnejšie nakladať s peniazmi daňových poplatníkov v regióne za zverené školstvo vedia obce určite lepšie ako štát. Myšlienku zrušiť XI. školu v našom okresnom meste, to nenapadlo nikdy štátnych úradníkov, ale poslancov miestnej samosprávy, veľmi rýchlo, keď zistili, v akom stave zdedili školy a koľko peňazí je na ich prevádzku. Ale to len potvrdzuje, že princíp subsidiarity je užitočný a správny pri riadení spoločnosti, že to sa oplatí všetkým. Školstvo je našou trvalou prioritou, prioritou KDH, preto sme už pri rokovaní o rozpočte vo výboroch presadzovali navýšenie tejto kapitoly o 200 mil. korún. Súvisí to s nedostatočným financovaním tejto oblasti už v tomto roku, keď to signalizovali aj školy v posledných týždňoch. A som rád, že to príslušné ministerstvá aj riešia alebo vyriešili. Som rád, že gestorský rozpočtový výbor tento návrh KDH navrhuje v spoločnej správe schváliť. Dámy a páni, rozpočtový výbor navrhuje schváliť aj návrh zákona o štátnom rozpočte na rok 2004 v znení pozmeňujúcich návrhov. Vážený pán minister, môžete si poznačiť do svojich poznámok č. 15. To nie je počet členov rozpočtového výboru, to sú poslanci za KDH, ktorí tiež nielen odporúčajú prijať zákon o štátnom rozpočte, ale aj zaň budú hlasovať. Ďakujem za vašu pozornosť. (Potlesk.)