D. Lipšic, poslanec: (2009-04-22):
Teraz niekoľko otázok k samotným dokumentom. Slovensko je malá krajina. Nebude nikdy nejaký veľký hráč v zahraničnej politike. Ale mali by sme mať jednak svoje priority pomerne obmedzené našou veľkosťou a potom, samozrejme, by sme mali akcentovať témy, ktoré sú vo výsostnom záujme Slovenskej republiky. Prvá z nich alebo jedna z nich je téma energetickej bezpečnosti. Kvôli tomu, že Slovensko nemá diverzifikované zdroje plynu, ropy, jadrového paliva koniec koncov, prišlo v januári ku kríze, ktorá ťažko poškodila slovenský priemysel. Pád slovenského priemyslu a produkcie v slovenskom priemysle bol najvyšší zo všetkých krajín Vyšehradskej štvorky. Kvôli tomuto problému ľudia na Slovensku prichádzajú o prácu. A teraz som ďaleko od toho, aby som ja vinil vládu z niečoho, či terajšiu alebo bývalú, lebo sa snažím nehľadať vinníka, ale nachádzať riešenie. A moja otázka na vás je, aké riešenie v tejto oblasti chce podporovať vláda. To je veľmi dôležité, práve preto, pretože predstavme si takúto situáciu. Kríza, dúfajme, v nejakom čase skončí. Keď sa bude znovu rozbiehať ekonomika, priemysel, budú prichádzať nové investície, investori budú, samozrejme, zvažovať veľmi zodpovedne, kam svoje investície umiestnia, či do krajiny, kde hrozí každý rok v januári výpadok plynu alebo ropy, alebo niečoho iného, alebo do krajiny, kde takýto výpadok nehrozí. Preto považujem za, áno, národno-štátny záujem Slovenska, našej ekonomiky, aby sme mali diverzifikované zdroje. A je to záujem, na ktorom sa pravdepodobne zhodneme všetci. Ale, samozrejme, je tu exekutíva, ktorá musí v tomto byť jednak iniciatívna a jednak potom ten záujem realizovať. Iný aspekt poviem. Ruský kapitál nedávno prenikol do MOL-u v Maďarsku. Aké je stanovisko našej vlády k tomu, pretože vieme, aké je vlastnícke prepojenie MOL-u a Slovnaftu. Boli konzultácie na túto tému s vládami v Budapešti, Prahe, Varšave? Jednoducho zdá sa mi, ako by v tomto vláda bola málo dôrazná. A opakujem, ide o tému, ktorá nie je o multilateralizme, bilateralizme, nikto nevie celkom, ani čo to je, ale ktorá... (Hlas v pléne.), vy, samozrejme, viete o tom všetko, pán spravodajca, ale tak, ... sa týka pracujúcich ľudí na Slovensku. Je to téma energetickej bezpečnosti. A preto sa mi zdá, že to by mal byť dôraz, na ktorom by sme sa mali zhodnúť. Druhá téma. Zdá sa mi, že naša zahraničná politika trošku jednostranne posilňuje vzťahy s Ruskom. Jednak ústami premiéra Fica sa opakovane hlási k ruským stanoviskám, v celom rade otázok európskej bezpečnosti. Naposledy to bolo po summite Európskej únie a Spojených štátov. Moja otázka teda znie, či je posilňovanie väzby na Rusko strategickým zámerom vlády a aké vidí ministerstvo zahraničných vecí strategické zámery Ruska voči malým krajinám strednej Európy, v čom bude pre nás dôležitejším partnerom Rusko ako naši západní spojenci. Tretia moja otázka sa týka slovenských priorít v Európskej únii na rok 2009. Moje pozorovanie je, môžem sa, samozrejme, mýliť, že Slovensko je pri presadzovaní svojich záujmov v Európskej únii veľmi pasívne. Vlastne čo príde z Komisie, to odklepneme, v princípe. Moja skúsenosť v exekutíve bola trochu iná. A pomerne tvrdo sme obhajovali v oblasti, keď môžem hovoriť za vnútro a spravodlivosť, veci, ktoré boli pre nás dôležité na úrovni rokovaní Rady ministrov. Teraz sa mi zdá, že v zásade Slovensko nič nenamieta, všetko mu vyhovuje a vlastne prechádza to bez nejakých zásadných pripomienok. Čiže z dokumentu mi nie je zrejmé, aké by mali byť naše priority v tomto roku v Európskej únii. A posledná poznámka sa týka už veci, o ktorej hovoril pán poslanec Mikloško, pretože som presvedčený o tom, že keďže sme malou krajinou, musíme mať málo pomerne priorít. Ale jednou z nich by malo byť, a Slovensko tam môže zohrávať kľúčovú úlohu, pomôcť disentu v krajinách, ktoré sú neslobodné. V minulých rokoch to patrilo k takému hodnotovému základu slovenskej zahraničnej politiky. A v minulých rokoch sme to dokazovali aj v praxi. Preto sa chcem opýtať, čo mieni ministerstvo zahraničných vecí vykonať tohto roku na pomoc disidentom v takých destináciách, kde sa pred tým Slovenská republika angažovala pomerne aktívne, to znamená, aké majú inštrukcie napr. naše veľvyslanectvá v Havane alebo v Minsku. Chcem povedať, že považujem to za dôležité z jedného pohľadu. Keď Slovensko, vtedy Česko-Slovensko, bolo neslobodnou krajinou, tak sa snažili aj nášmu disentu na Slovensku pomáhať krajiny západnej Európy. Stretávali sa s našimi disidentmi, keď prišli z nich na návštevu do Bratislavy a tak podobne. Preto si myslím, že máme akýsi morálny záväzok týmto spôsobom pôsobiť vo vzťahu k tým krajinám a disidentom v tých krajinách, ktoré nemali to šťastie, že sa dočkali zatiaľ slobody. A najmä hovorím o Bielorusku a hovorím o Kube. A boli to konkrétne aktivity aj exekutívy, ale aj poslancov parlamentu v tejto otázke. A zdá sa mi, že napriek tomu, že ten dokument sa k tomu hlási, tak v praktickej realizácii sa v tom až tak veľmi nepokračuje. A preto by som sa chcel opýtať teda, akým smerom chce v tomto ministerstvo zahraničných vecí ďalej pôsobiť. To sú moje niekoľké konkrétne otázky. Ďakujem.