B. Bugár, podpredseda NR SR: (2005-12-09):
B. Opaterný, poslanec: Ďakujem za slovo. Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne a kolegovia. Jedinou šancou, ako vytvoriť zo Slovenska prosperujúcu krajinu, je zbaviť sa konečne predstavy o múdrych politikoch a úradníkoch, ktorí vedia najlepšie, čo ľudia potrebujú, a spoľahnúť sa práve na jednotlivých ľudí, ich predstavy, túžby a schopnosti a dať priestor ich vlastnej aktivite. Inými slovami, štát by mal stále menej a menej zasahovať do každodenného života slobodného a svojprávneho človeka. Samozrejme, ako vždy, aj tu platí niečo za niečo. So zníženou frekvenciou a intenzitou vkrádania sa vlády do nášho súkromia súvisí samozrejme zvýšená zodpovednosť občana za svoje konanie, za svoju rodinu i za svoju obec. A čo to znamená? Asi toľko, že namiesto vlády a úradníkov, ktorí sa o nás a o naše blaho nestarajú zadarmo, ale za nám strhávané dane, sa budeme musieť viac starať o seba samých. A za to by nám občanom mali zostať ušetrené peniaze, o použití ktorých budeme sami aj rozhodovať. To však nie je možné dosiahnuť jednoduchým znížením daňovej povinnosti, pretože by vláda potom nemala prostriedky na financovanie svojich veľkorysých a často aj rozhadzovačných štátnych výdavkov, ktoré nie je možné okamžite zastaviť, pretože sa uskutočňujú na základe schválených zákonov. Ide o takzvané mandátorné výdavky. Možno ich zmeniť, obmedziť či zastaviť opäť len parlamentnou cestou. Súčasná neefektívnosť používania vládnych výdavkov napríklad v oblastiach sociálneho zabezpečenia, školstva či zdravotníctva, ale aj v iných oblastiach, dosahuje značné rozmery, takže na ne doplácame všetci, ale predovšetkým práve tí, ktorým by tie prostriedky mali byť určené, teda sociálne slabým, pacientom, študentom. O podrobnostiach hovorili už niektorí moji predrečníci. A práve z uvedených dôvodov ma v štátnom rozpočte, o ktorého návrhu práve rokujeme, najviac zaujímala jeho výdavková strana. Treba objektívne priznať, že deficit štátneho rozpočtu vyjadrený v percentách HDP sa znižuje, a ja verím, že sa raz dožijeme aj vyrovnaného rozpočtu, i keď vzťahom na dlh, ktorý dovtedy určite viac narastie, bude potrebné dosahovať istú dobu aj prebytky. To je však na inú debatu. No pre určenie charakteru rozpočtu z hľadiska vzťahu štát a občan je veľmi dôležité vidieť aj to, či sa deficit znižuje predovšetkým znižovaním výdavkovej strany rozpočtu, a teda znižovaním úlohy štátu, alebo je to za cenu zvyšovania príjmov rozpočtu. Pán podpredseda! Zaujmite svoje miesto v snemovni! A tu treba otvorene povedať, že tento rozpočet nemá s pravicovou politikou veľa spoločného a už tradične výdavky štátu zvyšuje, a to dosť podstatne. Budovať si totiž povesť pravicovej vlády na tom, že sa znižuje deficit, je zavádzanie voliča, pretože to nemá s orientáciou veľa spoločného. Každá či ľavicová či pravicová vláda, ak je dosť slušná, by mala mať poriadok vo verejných financiách a nemôže dlhodobo vytvárať deficity. Skôr či neskôr by na to totiž štát doplatil. A príkladov zo sveta je na to dosť a dosť. Ale poďme ku konkrétnym číslam. Výdavky štátneho rozpočtu od roku 2002 do roku 2008, samozrejme, ako prognóza, sú nasledovné. Rok 2002 - 258 miliárd korún, rok 2003 - 289 miliárd korún, nárast o 12 %. Rok 2004 - 312 miliárd korún, nárast o 8 % pri inflácii 7,5 %. Rok 2005 - 319 miliárd korún, nárast o 2,3 %, inflácia 2,8 %. Tam je jediný nárast nižší ako inflácia. Zrejme je to spôsobené tým, že časť prostriedkov sa presunula v rámci fiškálnej decentralizácie. Rok 2006 - 330 miliárd korún, nárast o 3,5 %, inflácia 2,5 %. 2007 - 353 miliárd, nárast o 7 %, inflácia 2 %. Rok 2008 - 360 miliárd, nárast o 2 %, inflácia takisto 2 %. Výdavky štátneho rozpočtu bez štátneho dlhu sú ešte možno zaujímavejšie. Rok 2005 - 289 miliárd, nárast o 11,1 %. Rok 2006 - 306 miliárd, nárast o 6,1 %. 2007 - 321 miliárd, nárast o 5,2 % a 2008 - 329 miliárd, nárast o 2,2 %. Samozrejme, podobne vyzerá aj nárast výdavkov rozpočtu verejnej správy, ktoré v rokoch 2006, 7 až 8 medziročne rastie o 7 %, 4,9 % a 4,2 %. Veľmi podobne vyzerá aj rast daňových príjmov, ktorý takisto výrazne prevyšuje predpokladanú infláciu. Mimochodom, práve dnes ráno bola zverejnená správa, že predpokladaný rast HDP za rok 2005 je 6,3 %. Analytici okamžite varujú, že vyšší rast by mohol viesť k prehrievaniu ekonomiky. No, možno by bolo dobré začať hovoriť aj o prehrievaní štátnych výdavkov, ale to len na okraj. Z týchto údajov vyplýva jediný záver: Štát sa nám rozrastá a napriek všetkým reformám a decentralizácii jeho prevádzka je stále veľmi a veľmi drahá. Zaujímavé je, že ak pred fiškálnou decentralizáciou štát financoval niektoré činnosti, ktoré sú už dnes presunuté na plecia VÚC a obcí, na výdavkoch štátneho rozpočtu sa to prejavilo len minimálne alebo vôbec nie. Iste, poznám argument, že napriek uvedeným číslam HDP rastie ešte rýchlejšie a že teda podiel štátnych výdavkov na HDP percentuálne vlastne klesá, konkrétne od roku 2002 do roku 2006 asi o 4 % zo 44 na necelých 40 %. Takýto argument nie je celkom seriózny jednoducho preto, že ak ekonomika a teda hlavne jednotliví ľudia a súkromné firmy dokážu viac vyprodukovať, nemusí a ani nemalo by to nutne znamenať zvýšené nároky na štátne výdavky a administratívu štátu. Skôr naopak, predsa ekonomiku by malo hnať dopredu predovšetkým znižovanie zásahov štátu, znižovanie regulácií, znižovanie počtu úradov, úradníkov, štátnych orgánov, znižovanie neefektivity štátnych aktivít. Konkrétny príklad - predražená výstavba diaľnic a tak ďalej. Ale čísla svedčia skôr o opaku. Možno teda konštatovať, že napriek pochvalám z celého sveta, čiastočne aj oprávneným, je práve znižovanie verejných výdavkov stále najväčšou slabinou finančnej politiky v tejto krajine. Ale ak vláda nerobí pre zmiernenie svojho bujnenia nič v priebehu roka, žiadna dvojdňová diskusia v parlamente koncom roka už na tom nič nezmení. Myslím, že je úplne zbytočné detailne rozoberať, koľko rôznych dotačných titulov sa v tomto rozpočte nachádza, či už ide o zvyšované dotácie do poľnohospodárstva, investičné stimuly ako nástroje ekonomického uplácania investorov na úkor našich podnikateľov a to, chvalabohu, a to oceňujem, že nové princípy podpory investícií odbúrali aspoň túto donebavolajúcu diskrimináciu, alebo štátne pomoci neperspektívnym odvetviam. To všetko sú miliardové sumy, o ktoré štát oberá občanov bez toho, aby dostávali adekvátnu protihodnotu, a tým obmedzuje nielen ich slobodu nakladať s vlastným majetkom, ale výrazne obmedzuje aj ich možnosti postarať sa o seba, čím sa sekundárne môžu zvyšovať nároky na sociálnu sféru, samozrejme, štátnu. A občan, ten to zaplatí. Keď k tomu pripočítame ďalšie kroky, ktorými štát priamo či nepriamo zaťažuje občanov, napríklad zvyšujúce sa rôzne administratívne poplatky, zákonné koncesionárske poplatky za čosi, čo možno ani väčšina ľudí ani nechce, zásahy štátu do súkromného podnikania, ktoré sekundárne zvyšujú náklady, ktoré aj tak zaplatí zase len občan. Opäť príklad: Nové pravidlá pre prevoz peňazí, ktoré sa musia odraziť vo výške bankových poplatkov. Vyslovene šikanujúce predpisy pre zriaďovanie staníc technickej kontroly či prihlasovanie individuálne dovezených áut. Všetko jednoznačne protitrhové opatrenia. Zostáva len s poľutovaním vyhlásiť, že vo večnom súboji štát verzus občan je štát stále silnejší a občan opäť ťahá za kratší koniec. Ak toto je výsledok vládnutia koalície, ktorá sama seba pokladá za pravicovú, no potom boh ochraňuj Slovensko, ak nastúpi vláda otvorene ľavicová. I keď možno vzhľadom na uvedené fakty by zase ten rozdiel nebol až taký veľký. Vážené kolegyne a kolegovia, fakty, ktoré som uviedol, ma nútia konštatovať, že tento vládny rozpočet nie je v súlade s Programovým vyhlásením vlády, prinajmenej čo sa týka znižovania úlohy štátu, a nevedie k zvýšeniu slobody jednotlivca, ba dokonca ani nedostatočne obmedzuje neefektívne mrhanie peňazí na poľnohospodárstvo, štátne pomoci, investičné stimuly a ďalšie, značne socialistické opatrenia. Preto nemôže dostatočne podporovať ďalší rozvoj ekonomiky Slovenska a predovšetkým jeho súkromného sektoru. Okrem toho rozpočet evidentne obsahuje položky, ciele a ukazovatele, ktoré do seriózneho štátneho rozpočtu nepatria a sú neodôvodniteľné. Niektoré príklady z tejto oblasti uviedla napríklad pani poslankyňa Navrátilová. Tieto skutočnosti ma vedú k tomu, že ja osobne navrhovaný štátny rozpočet nepodporím a odporučím to isté aj svojim kolegom za Slobodného fóra. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)