D. Čaplovič, poslanec: (2002-11-12):
Programové vyhlásenie staro-novej vlády Mikuláša Dzurindu je absolutizáciou neoliberálnej politiky, tej politiky, ktorá podceňuje a ničí pozitívne úlohy štátu v sociálnom, ekonomickom a kultúrnom živote spoločnosti a naproti tomu neprimerane vyzdvihuje ako spásu globálny trh. Realizácia takéhoto programu, to treba povedať otvorene, je zásadnou ekonomickou a politickou zmenou charakteru nášho štátu. Ústup štátu zo svojich doterajších sfér vplyvu v čase 20-percentnej nezamestnanosti, rozpadu sociálnej siete, takmer nulových investícií, nespustených alebo nedokončených reforiem a predovšetkým v čase, a to podčiarkujem, potrebného začleňovania Slovenska do ekonomicky vyspelejšieho celku Európskej únie nesporne spôsobí ochromenie celého spoločenského systému. Po prvýkrát budú mať občania Slovenskej republiky príležitosť zažiť, čo to znamená čisto pravicová vláda. Čiastočne to pocítili aj v minulom období, pretože strojcami a vykonávateľmi bývalého i súčasného vládneho programu sú predovšetkým tí istí, „už“ v úvodzovkách osvedčení, promovaní inžinieri, teoretici, ktorí občanov Slovenskej republiky považujú za bezduché figúrky na svojej antisociálnej ekonomickej šachovnici. Vy ste sa rozhodli ísť cestou individualizmu a minimalizácie štátu. Odmietli ste v Európe osvedčenú emancipačnú politiku so silnejšími zásahmi štátu najmä do takých oblastí, ako je rodina, práca, osobná a kultúrna identita, výchova a vzdelanie. K dvom spomínaným konkrétnostiam mimo rezorty školstva a kultúry. A), považujem za nezodpovedné, žiaľ, to patrí už do programového vyhlásenia vlády a je to jeden z konkrétnych krokov, ktorých sme svedkami na tomto zasadnutí Národnej rady, že jedným z konkrétnych krokov programového vyhlásenia vlády je ročné posunutie termínu vyplácania odškodného politickým väzňom, ktorí si podobne ako účastníci zahraničného odboja, partizáni a deportovaní Židia svoje vytrpeli v komunistických väzniciach, v lágroch a na nútených prácach. Pýtam sa, čaká sa jeden rok v nádeji, že mnohí už nebudú medzi nami? Tento skutok je z historického hľadiska nehumánny. Vážení, nezabúdajte, že si píšete svoje dejiny. B), obnovenie lehoty na uplatnenie nárokov podľa zákona č. 229/1991 Zb. o úprave vlastníckych vzťahov k pôde a inému majetku v znení neskorších predpisov, ktorým sa umožní náprava krívd spáchaných pred rokom 1989 vo vzťahu k poľnohospodárskej pôde, považujem za účelové, za veľmi účelové so vzťahom k Strane maďarskej koalície. V podstate ide o skryté, rafinované otvorenie Benešových dekrétov. Je to zo strany vlády Slovenskej republiky nezodpovedné aj voči českej a poľskej vláde, pretože sa tým otvára proces revízie, čo je z historického hľadiska uzavreté. V Postupime, ale aj mierovou zmluvou z roku 1947 v Paríži, kde sa maďarská vláda zaviazala, že sa zriekne podpory rôznych revizionistických organizácií a cieľov a akýchkoľvek aktivít voči spojencom, víťazným mocnostiam. Sústavné otváranie histórie, vraj v záujme historickej spravodlivosti, nepomáha rany liečiť, ale jatriť. Strana maďarskej koalície zabúda, že históriou nie sú len roky 1945 - 1948, ale obdobie 1938 - 1945, keď od 15. novembra 1938 do 14. marca 1939 boli z okupovaného, zo zabratého územia južného Slovenska vyhostení do okyptenej Česko-Slovenskej republiky Slováci a Židia s konfiškáciou pôdy. Konfiškácia, najmä židovského majetku, pokračovala aj v rokoch 1939 - 1945, teda do začiatku roku 1945. Dnes sa neuvažuje o tom, ako odškodniť tých, ktorí boli z pôdy vyhnaní, ale sú vedomé pokusy, že keď už niet koho z tejto pôdy vyhnať, tak ju aspoň pre Stranu maďarskej koalície zabrať. Pred predložením novely zákona vám poskytnem historickú i právnu analýzu zo strany nielen slovenských, ale aj českých, poľských, ale aj izraelských a rakúskych historikov a verím aj z Maďarska, ktoré dokážu tieto konkrétnosti na základe archívnych dokumentov, ktoré sa už spracovávajú. Už nie je možné, aby politici parazitovali na tabuizovanom období okupovaného južného Slovenska v rokoch 1938 - 1945. Je to chyba tak slovenskej histórie, ako aj maďarskej histórie, ako keby to bola zem nikoho. My sme riešili len prvú Slovenskú republiku a Maďari si riešili svoju vlastnú históriu. Preto práve v poznaní udalostí týchto rokov, podčiarkujem, je aj kľúč pre poznanie pravdy o značnej časti takzvanej pôdy neznámych vlastníkov. Dovoľte teraz prejsť k častiam vládneho programu z oblasti školstva a kultúry. Vzdelanie a vyššia kvalifikácia sa stávajú v súčasnom období rozhodujúcou silou spoločnosti. Vážený pán minister financií, potrebu zvyšovania kvalifikácie a investícií do vzdelania vnímajú aj neoliberáli spolu s konzervatívcami a socialistami ako imperatív západoeurópskych vlád, pretože sú, citujem: „kľúčom k takzvanému prerozdeľovaniu možností“. Najväčší a, hovorí sa, brutálny škrtič rozpočtov Göram Persson, švédsky ministerský predseda, škrtil všetky rozpočtové kapitoly, keď mal problémy s rozpočtom, len nie do oblasti vzdelania a nie do oblasti informačných technológií. Do týchto oblastí nalial obrovské finančné prostriedky a vidíme, ako sa vyvíja Švédsko. Investície do ľudských zdrojov sa ukazujú aj ako hlavný zdroj perspektívneho silného postavenia firiem a kľúčových sektorov ekonomiky. Nie náhodou sa aj v prácach neoliberálov používa vždy spojenie, citujem: „vzdelanie ako ľudský kapitál“. Preto by vzdelanie malo byť prioritou priorít aj súčasnej slovenskej vlády. Z rozháranej zmesky priorít strán vládnej koalície to však úplne nevyplýva. Budem konkrétny. V programovom vyhlásení vlády chýba rozpracovaný proces celoživotného vzdelávania, ktorý by bol istený kvalitnými vzdelávacími programami. Absentuje časť, čo urobí vláda pre kompatibilitu slovenského školstva so školstvom v Európskej únii, čo budeme akceptovať z Bielej knihy Európskej únie, ktorá sa týka vzdelávania, vedy a výskumu. Čo urobíme preto, aby žiaci a študenti boli úspešní v európskom vzdelávacom a výskumnom priestore. Ako sa konkrétne vysporiadame so závermi barcelonského summitu, ktorý odporučil štátom Európskej únie do roku 2007 zaviesť predškolskú prípravu a jasle. Za cudzí prvok považujem termín regionálne školstvo a ustúpenie od pojmu základné a stredné školstvo. Čo urobíme s tým, aby nám neostávali stredoškoláci a vysokoškoláci na úradoch práce? Preto mi chýba, akú pozornosť budeme venovať praktickej výchove mladých ľudí, napr. v oblasti ekonomickej a manažerskej prípravy, aby mal absolvent aj praktické vedomosti a mohol sa ešte úspešnejšie uplatniť na trhu práce nielen doma, ale prirodzene aj v zahraničí. Chýba mi zmienka o postavení základného umeleckého školstva a konzervatórií v školskej sieti, ale aj špeciálneho školstva, ktorému sa všade v zahraničí venuje veľká pozornosť, deťom mentálne postihnutým, ale aj školám pre deti postihnuté talentom. Vítam zavedenie štátnej maturitnej skúšky na stredných školách a podporu profesionalizácie štátnej školskej inšpekcie. Treba zvážiť, či by nebolo únosné, aby raz ročne hlavný školský inšpektor predložil do Národnej rady správu o stave slovenského školstva či školstva v Slovenskej republike. Zaujímavá by bola správa, ako žiaci a študenti ovládajú slovenský jazyk na zmiešaných územiach. Mrzí ma, že sa neuvažuje o zriadení špecializovanej školskej správy, školských úradov, a to aj napriek tomu, že sa na takzvané regionálne školstvo má dostať cez okresné a krajské úrady v budúcom roku suma vo výške 35 mld. Sk. Poslúžilo by to transparentnosti financovania, vyvažovania regiónov s vyššou populáciou, sociálne neadaptabilnou populáciou, inými klimatickými pomermi, ale aj pre zachovanie štandardov vo vzdelávaní. Úvahy o viaczdrojovom financovaní sú pre mnohé regióny len vzdialená vízia. Obávam sa, že nastupuje doba, keď získavanie vedľajších zdrojov pôjde na úkor vzdelávacieho procesu a prehĺbi závislosť školy od sponzora či mecéna, otecka či mamičky, žiaka, študenta. Viaczdrojovému financovaniu by predovšetkým mala predchádzať dôsledná daňová reforma, o ktorej sa v programovom vyhlásení mlčí, to znamená s vyššími podielovými daňami na obce, mestá a vyššie územné celky. Neuvádza sa, ako si štát splní pohľadávky takzvanej skrytej zadlženosti škôl. Za odvážne považujem presunutie kompetencií pri výbere učebníc na školy, čo môže viesť v konečnom dôsledku k rozvráteniu systému normatív či štandardov vzdelávania v Slovenskej republike a pritom vydávanie učebníc v takýchto malých nákladoch by tak bolo až desaťnásobne drahšie. Pozornosť by si zaslúžila aj nová učiteľská platová tabuľka a nielen vágne uvažovanie o motivačnom systéme odmeňovania. Úplne mi chýba čo i len zmienka o úspešnom projekte Infovek. Čo sa týka súkromného školstva, rád by som pripomenul, že európsky trend bol v legislatívnej podpore jeho rozvoja, najmä v etapách hospodárskych kríz a tým sa odľahčoval štátny rozpočet, pretože prenášal ťarchu vzdelávania na bohaté súkromné subjekty, ktoré boli zriaďovateľmi škôl, respektíve majetnejšia rodina mohla financovať vzdelávanie súkromnej škole. Všeobecné je aj konštatovanie o tom, že vláda urobí konkrétne opatrenia, aby sa financovanie školstva zo štátneho rozpočtu, vyjadrené ako podiel z HDP, postupne približovalo k úrovni porovnateľnej s krajinami Európskej únie. Pre pripamätanie, v tomto roku je to 3,7 %, na rok je len 3,5 % a v Európskej únii je to v priemere okolo 5 %. V oblasti vysokého školstva nie sú explicitne uvedené zásadné reformné kroky, pretože naše dnes už verejné vysoké školy, všetko univerzity, čím sme, samozrejme, svetovým unikátom na počet obyvateľov, neprešli ani personálnou reformou. Výraznejší akcent by si zaslúžilo vyššie odborné školstvo aj vo väzbe na bakalárske vysokoškolské štúdium. Zatiaľ nám zostalo, vážení páni, ctené dámy, od roku 1991 len ako nevyhodnotený experiment, ktorý pripravil ešte pán minister Pišút, bez realizačného procesu. Ambíciu, aby sa vysokoškolské vzdelanie na garantovanej úrovni a na medzinárodných štandardoch stalo v priebehu 5 - 6 rokov prístupné všetkým občanom, považujem za viac ako odvážne. Pokiaľ sa nevytvoria personálne a priestorové podmienky. Ešte by som povedal takú poznámku, pozrite sa, rektor Univerzity Komenského vzdychá, že nemá dostatok internátov, rektor Univerzity Konštantína Filozofa, že má nedostatok vyučovacích priestorov a okrem toho sú tu problémy personálneho riešenia vysokého školstva, čiže považujem to skutočne za veľmi odvážnu ambíciu. Pokiaľ sa však nevytvoria legislatívne predpoklady pre mnohoúrovňový systém štipendijných fondov, ale to znamená najskôr systém mnohoúrovňových štipendijných fondov a pôžičkový systém, respektíve podmienky pre zmluvu študenta danej školy či univerzity, fakulty alebo katedry, ktorá umožní absolventovi, ktorý sa uplatnil na trhu práce aj v zahraničí, splácať časť nákladov podľa dohody v takzvanom kontingenčnom splácaní danej škole, nepovažujem akékoľvek úvahy o zavedení príspevkov pre študentov v dennej forme za správne. Vytvorenie univerzity pre vysokoškolskú prípravu občanov maďarskej národnosti vo vyučovacom jazyku čisto maďarskom považujem na začiatku 21. storočia za anachronizmus. Rozbijú sa kvalitné viaceré katedry na fakultách, ktoré kvalitne pracujú, Univerzita Konštantína Filozofa v Nitre, poznám tam maďarských kolegov, ktorí tam robia, a kvalitne robia, a Univerzita Komenského v Bratislave. Jej existencia bude v podstate pozitívne diskriminovať občanov maďarskej národnosti. V zmysle prijatej koncepcie rozvoja vysokého školstva, ale aj vedy a techniky, ktorú prijala minulá vláda, mi chýba percentuálne - to sa nebojme povedať jasnejšie - vyjadrenie štátnej ekonomickej podpory z každoročného HDP v rokoch 2003 - 2006 v tomto horizonte, teda tejto vlády, aké tieto finančné prostriedky budú. Taktiež chýbajú spôsoby adresného financovania a vytvárania podmienok pre voľnú súťaž, opakujem, voľnú súťaž v transparentnom nadrezortnom grantovom systéme v oblasti vedy a techniky. Dnešná agentúra to jednoznačne nezabezpečuje a často nám to pripomína bývalý štátny plán základného výskumu. Rovnako tŕnistý je pohľad aj na oblasť mládeže a športu. Vláda len vágne spomína, že prijme opatrenia na podporu rozvoja telovýchovných a športových aktivít. Žiadalo by sa skonkrétniť, aspoň rozhodnutím spracovania a prijatia zákona o športe asi tak, ako ho pred rokom prijali v susednej Českej republike. Zákonom by bolo definované, čo pre šport a telovýchovu robí štát, samospráva na úrovni vyšších územných celkov, miest a obcí, telovýchovných jednôt, športových klubov, ale aj športových a telovýchovných organizácií, aké podmienky budú vytvorené pre transparentný sponzoring, samozrejme najmä vo vzťahu k mládežníckemu a regionálnemu športu, ale, prirodzene, aj vo vzťahu k športovej reprezentácii. Potom sa už nemôže stať, že sa nesystémovo vo vláde prijme financovanie grandiózneho projektu národného tenisového centra, ktoré sa neskôr po slovensky sprivatizuje, a v nadväznosti na to sa prijme projekt Vráťme šport do našich škôl, o ktorom sa v terajšom vládnom vyhlásení už mlčí. V uvedenej časti úplne vypadla podkapitola mládež, aj keď už teraz zasurmili surmity vo vzťahu k Fondu detí a mládeže, Juventy v Dúbravke a pod Slavínom, ale aj k hotelovým zariadeniam. Veľmi sa teším, že väčšina tohto majetku sa už nachádza v Nadácii detí a mládeže a že isté aktivity, ktoré by boli v tejto oblasti, budú týmto spôsobom zamedzené. V oblasti rezortu kultúry by som očakával oveľa konkrétnejšie pomenovanie nástroja na podporu pôvodnej slovenskej kultúry a umenia, ale aj miestnej a tradičnej kultúry a to s ohľadom na narastajúci význam národných kultúr v globalizujúcom sa svete. Ak sme sa to už nedočítali v programovom vyhlásení vlády, verím, že aspoň ministrom kultúry avizovaná koncepcia štátnej kultúrnej politiky bude konkretizovať všeobecne naznačené úlohy, napríklad aktuálny národný program kultúry, dokument o ochrane verejných záujmov v kultúre a súčasne koncepciu finančnej politiky v kultúre. Pozitívne hodnotím celonárodný program obnovy kultúrnych pamiatok Obnovme si svoj dom. Úprimne som však zvedavý na jeho finančné zabezpečenie. Vláda v programovom vyhlásení venovala médiám, respektíve mediálnej politike až šesť viet. Už toto je dôkazom toho, že je to opäť vláda, ktorá nepochopila, že mediálny trh a systém zásadným spôsobom ovplyvňuje vedomie ľudí a spoločenské procesy a je v tomto zmysle jednou zo strategických oblastí, v ktorej štát musí hrať aktívnu programovú, legislatívnu a regulačnú úlohu. Svedčí o tom aj to, že v časti mediálna politika nie sú ani len všeobecné načrtnuté princípy štátnej mediálnej politiky, teda toho, čo bude smerovať k naplneniu záujmov štátu v oblasti médií a čo vláda považuje za tieto záujmy. Chýbajú zmienky o takých oblastiach mediálneho systému, ako je periodická tlač a reklamný trh a spravodlivá hospodárska a publicistická súťaž na mediálnom trhu. Tu sa myslí predovšetkým na zakotvenie princípu transparentnosti vlastníkov a vlastníckych vzťahov v periodickej tlači, v agentúrnom spravodajstve, v rozhlasovom a televíznom vysielaní ako aj v ekonomicky, produkčne a technologicky v súvisiacich odvetviach. Je správne, že na prvom mieste stojí zmienka o verejnoprávnych médiách a je zakotvená vôľa riešiť ich problémy. Je však absurdné, no pre túto vládu príznačné, že jediné jasné konkrétum sa viaže na záväzok zo zákona vytvoriť samostatnú redakciu pre maďarské vysielanie v Slovenskej televízii a v Slovenskom rozhlase. To, že zo zákona je zriadená len samotná Slovenská televízia alebo Slovenský rozhlas a ich štúdiá, má jasnú logiku. Redakcie sú totiž vnútorné organizačné jednotky, ktoré sa v strednodobom výhľade vyvíjajú, sú flexibilné a musia sa pružne prispôsobovať podmienkam a potrebám doby. Dnes má napríklad Slovenská televízia namiesto redakcií producentské centrá, zajtra možno dospeje manažment k tomu, že najefektívnejší bude systém tvorivých skupín. Navyše ide o zámer zákonom zakotviť to, čo už existuje, pretože v Slovenskej televízii, ctené dámy a vážení páni, je samostatné producentské centrum maďarských relácií, tak ako existujú producentské centrá športu, zábavy, dokumentu, duchovného života, dabingu a tak ďalej a v Slovenskom rozhlase je samostatná redakcia pre maďarské vysielanie. Okrem toho by ma zaujímalo, ako vláda obháji fakt, že zo zákona nezriadi iné redakcie, rovnako spoločensky dôležité, povedzme pre deti a mládež, keď už hovoríme o rodine, keď hovoríme o tom, ako sa má dieťa, ako sa má žena a matka, taký je aj stav v spoločnosti. Ako obháji tento diskriminačný výsledok, že zo zákona zriadená redakcia sa bude týkať len jednej, vybranej národnostnej menšiny. Je pritom zarážajúce, že popri takejto nadštandardnej pozornosti venovanej maďarskej menšine obchádza mediálna politika vlády Slovenskej republiky vlastnú menšinu v zahraničí. Bolo by veľmi žiaduce, vážený pán minister, aby sa pristúpilo aspoň k príprave špecializovaného programu STV pre krajanov v zahraničí či úvahy o tom, čo majú maďarskí priatelia, vysielanie Duna cez satelit. Je to náročná investícia, ale mali by sme o tom takisto uvažovať, samozrejme, nielen v slovenskom, ale aj v cudzích jazykoch. Dovoľte mi na záver konštatovať, že vládny program pre rezorty školstva a kultúry je v prevažnej miere neadresný, často nekonkrétny a tým pádom aj ťažko kontrolovateľný. Celkovo jeho ekonomický technokratizmus, ktorý je pod ním špeciálne podpísaný, nie je primerane vyvážený. Súhlasím, že je tam ten ekonomicky akcent cítiť, ale nie je primerane vyvážený, pán podpredseda vlády, sociálnym a duchovným rozmerom. Preto od prvého okamihu program tejto pravicovej vlády začína výraznejšie tlmiť sociálny, vzdelanostný a duchovný rozvoj Slovenska a to znamená aj budúcnosť nášho štátu v Európskej únii. Aj z toho dôvodu toto programové vyhlásenie vlády ja osobne taktiež nepodporím. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)