B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-02-20):
E. Slavkovská, poslankyňa: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, kolegyne kolegovia, už veľmi veľa tu odznelo pre aj proti predloženej novele vysokoškolského zákona. Ja sama som už predniesla mnohé pripomienky pri prvom čítaní aj pri prerokovávaní návrhu zákona v príslušnom výbore. Napriek tomu si však dovolím ešte zosumarizovať svoj pohľad na predkladaný zákon. Nepôjdem už do podrobností, ale skôr sa dotknem niektorých problémov, o ktorých si myslím, že by sa mohli ešte aj v tomto štádiu rokovania vyriešiť. V súvislosti s predkladaným návrhom zákona sa v rôznych obmenách tu skloňuje potreba transformácie vysokého školstva. Samozrejme, že s tým sa dá súhlasiť, nikto nepopiera potrebu transformácie, ale iba s podmienkou uvedomenia si, že transformácia sa nezačína a, samozrejme, ani nekončí týmto návrhom zákona, ale že ona sa začala už v roku 1990. A ak už raz sme s nejakou transformáciou začali a chceme ju aj úspešne ukončiť, a teraz už nemyslím len na tento zákon, ale na množstvo transformačných procesov, ktoré sú v našej spoločnosti rozbehnuté, tak sa domnievam, že netreba stále začínať od začiatku, ale treba do určitej miery nadväzovať aj na to, čo už tu bolo. A ak sa mám vrátiť k tomuto nášmu zákonu, tak transformácia, ktorá sa začala v roku 1990, priniesla napr. medziiným aj určitú právnu subjektivitu fakúlt. Nemyslím si, že práve toto by teraz bolo treba úplne hodiť cez palubu. Vylepšiť sa to dá, ale úplne zabudnúť na to, čím sme začali, a začínať znovu od nuly, zdá sa mi, to by nebol veľmi veľký prínos pre transformáciu vysokého školstva. Takisto sa s týmto návrhom zákona neustále opakuje, hovorilo sa to aj u nás v gestorskom výbore, že predstavitelia európskej akademickej obce proste si želajú a kritizujú nás kvôli tomu, že netransformujeme vysoké školstvo v smere upevňovania subjektivity škôl na úkor právnej subjektivity fakúlt. Neviem ani nechcem spochybňovať, či proste takéto odozvy sú alebo nie sú, ale jedno je isté, že ak by aj boli, tak pre mňa to nie je žiadny dôvod, aby sme sa tým riadili. A nie je to pre mňa dôvod na to z toho hľadiska, že zaujímavé je totiž to, že Európska únia nás vždy „tlačí“ akosi do toho, čo v podstate vláde vyhovuje. Je zaujímavé, že predstavitelia európskej akademickej obce sa vôbec nevzrušujú nad tým, že naši vysokoškolskí pedagógovia sú finančne zle oceňovaní, alebo neplačú nad tým, že naše vysoké školy majú veľký inovačný dlh – a ak takto chceme vstúpiť do Európskej únie, tak zrejme to nebude veľkým prínosom pre Európsku úniu –, nevzrušujú sa ani nad tým, že u nás veľmi nízke percento oproti krajinám Európskej únie stredoškolákov ide na vysoké školy, ale vzrušujú sa práve nad tým, že chceme akosi odobrať právnu subjektivitu fakultám. A to jediné je to, čo sa im páči a čo je potrebné, aby teda pri vstupe do Európskej únie bolo vykonané. Tak preto tvrdím, že ak aj na niečom takomto sa trvá, tak pre mňa to nie je dôvod, aby sme to robili kvôli tomuto, ak to nerobíme kvôli niečomu inému. Ja som presvedčená, že každý z nás chce, aby bol prijatý dobrý vysokoškolský zákon. A som presvedčená o tom i napriek tomu, že v dnešných médiách sa objavil ten nešťastný článok pána rektora z Banskej Bystrice alebo podpredsedu Smeru, ktorý pomenoval poslancov hlupákmi, ktorí tu predkladajú hlúpe nápady, a teda hlúpe nejaké pozmeňováky. Tak ak mi pán rektor prepáči, ja tiež predsa len sa vyjadrím k tomu zákonu. A nemyslím si, že sa budem vyjadrovať hlúpo, pretože tiež chcem, aby bol prijatý dobrý zákon. Každý z nás určite chce, aby v tom zákone bolo zakotvené aj to, aby vysoké školy mali viacej financií pre svoju činnosť, pretože od roku 1990 čiže aj za všetkých predchádzajúcich vlád stále dlhy vysokých škôl napr. v oblasti inovačnej narastajú. Určite každý z nás chce, aby aj vysokoškolskí pedagógovia boli oceňovaní tak, ako si vzhľadom na svoje dôležité poslanie v spoločnosti pri výchove budúcej generácie zaslúžia. Toto všetko určite chceme všetci, ale ja nie som presvedčená o tom, že práve predkladaný návrh zákona tieto dôležité otázky rieši, možnože len naznačuje ich riešenie, ale určite ich nerieši do dôsledku. V návrhu zákona sa síce hovorí o financovaní vysokých škôl, ale vôbec sa tam nerieši ten zásadný problém. A to je podiel štátu na financovaní vysokých škôl. Nestanovuje sa tam napr., aké percento nárastu medziročného bude štát z HDP garantovať pre školy. To je to isté, čo sa opakuje už aj od zákona o financovaní základných a stredných škôl. A myslím si, že iba od tohto sa môže odvíjať myšlienka, teda či konečne vysoké školy začnú byť financované tak, ako by sa to malo diať. Možnože sa v tom zákone nehovorí práve o tomto percentuálnom medziročnom náraste preto, že takýmto percentuálny medziročný nárast bol stanovený v koncepcii vysokých škôl alebo rozvoja vysokých škôl pre 21. storočie, ktorý bol vypracovaný ministerstvom školstva. No a vieme dobre, že ten medziročný percentuálny nárast zostal na papieri a nebol plnený. Koncepcia je koncepcia, tá síce by mala byť záväzná, ale keď sa nesplní niečo z nej, tak nič také ďaleko sa nestane, ale zase zákon je zákon, je to dôležitá právna norma a ten by sa už plniť mal. Takže ja by som privítala, keby práve tento medziročný percentuálny nárast bol zakotvený v zákone. Myslím si, že vtedy by vysoké školy skutočne vedeli, o čo v tom financovaní kráča. Preto sa zrejme aj dostala do návrhu iba nič nehovoriaca formulácia: „Verejné vysoké školy a štátne vysoké školy sú v rozhodujúcej miere financované zo štátneho rozpočtu.“ Ale čo je to tá rozhodujúca miera, to už tu, samozrejme, definované nie je. A na inom mieste, v § 15 sa hovorí o ďalších príjmoch, ktoré môžu používať vysoké školy. Uvádza sa tam – školné, poplatky spojené so štúdiom, príjmy z ďalšieho vzdelávania, výnosy z majetku, výnosy z duševného vlastníctva, príjmy z darov, príjmy z dedičstva, výnosy z podnikateľskej činnosti, dotácie z rozpočtov obcí a úvery od bánk. Z týchto všetkých zdrojov príjmov je jediným nárokovým príspevkom práve iba príspevok od štátu. A preto by tam mala byť aj definovaná aspoň spodná hranica štátnej dotácie. Ostatné zdroje možných príjmov, ktoré sú tu uvádzané, sú totiž veľmi pofidérne. A v dnešnej všeobecne finančne podvyživenej spoločnosti sa dá ťažko spoliehať na nejaké iné príjmy ako napr. príjmy od obcí. Neviem si predstaviť, čím môže dotovať obec v dnešných podmienkach vysoké školy, keď sama nemá takmer na nič. Neviem si predstaviť ani, čo sa týka školného, ak teda tu odsúhlasíme, že ani externé štúdium nebude spoplatnené – to, samozrejme, ešte nevieme, pretože v návrhu je navrhnuté spoplatnenie externého štúdia –, nemyslím si, že poplatky, ak by zostali poplatky za štúdium, by vytrhli z finančnej biedy vysoké školy, pretože tie poplatky sa vyberajú aj teraz. A, ako vidíte, stav vysokých škôl je naozaj po finančnej stránke biedny. Ak už hovorím o tom spoplatnení externej formy štúdia, teda § 88 ods. 5, o tom sa tu už tiež veľa hovorilo, ja sa tiež prikláňam k tomu, že síce je pravda, že týmto sa zrejme chce riešiť alebo legalizovať súčasný stav, ktorý bol doteraz ticho trpený, teda že sa za externé štúdium vyberali nejaké poplatky a škola tým získavala ďalšie príjmy, ktoré ju možno často zachránili pred kolapsom a pred odchodom pedagógov z rezortu, ale aj napriek tomu sa domnievam, že s týmto návrhom nemožno súhlasiť, pretože v celom zákone sa potom v podtexte, samozrejme, hovorí o možnosti väčšieho počtu študentov, ktorí by mali získavať vysokoškolské vzdelanie. Ale vieme veľmi dobre, že aj externí študenti sú študenti, ktorí sú tí, ktorí si musia zarábať na štúdium, aby mohli študovať na vysokej škole. A keby sme to zo zákona spoplatnili, možnože by sa stalo, že sama časť týchto študentov by odišla, a nielen to, čo tvrdia predstavitelia vysokých škôl, že zanikne externé štúdium. Ja si myslím, že by nezaniklo, pretože pod vysoké školy prejde majetok a je potom na ťahu každý rektor, ktorý bude tento majetok vlastniť, aby pri získavaní príjmov z tohto majetku myslel aj na rozvoj externého štúdia, aby ho mohol vyfinancovať aj vtedy, ak to nebude zakotvené, samozrejme, v zákone. Myslím si, že štát sa nemôže zbavovať zodpovednosti vo vzťahu k občanom už úplne za všetko. Viete veľmi dobre, že máme nedostatočnú zdravotnú starostlivosť, a preto doháňame všetko tým, že sa vyberajú ďalšie peniaze od občanov. Nie som za to, aby sa práve takto vyberali ďalšie peniaze od občanov, aby mali možnosť vzdelávať sa. Všetky formy štúdia, teda aj externé, by mali mať rovnakú východiskovú bázu a tá východisková rovnaká báza sa týka aj bezplatného vzdelávania sa. Vysoké školy budú musieť nájsť finančné prostriedky. A som presvedčená, že ich nájdu a bude pokračovať aj externá forma štúdia. Preto ja a aj poslanci za Slovenskú národnú stranu nie sme za spoplatnenie externého štúdia, ale, samozrejme, a to chcem zdôrazniť, sme za to, aby sa vyberali poplatky alebo spoplatnilo sa štúdium za každý predĺžený rok štúdia, ak je to bezdôvodne, ak to nie je zo zdravotných dôvodov napr.. Takisto sme za spoplatnenie každého ďalšieho štúdia, čiže ak si študent začne napr. druhú vysokú školu, tam už je spoplatnenie zadarmo, ale pri prvom vysokoškolskom štúdiu sme rozhodne proti akýmkoľvek poplatkom. Čiže toto je jeden taký problém, ktorý sa zrejme tu musí vyriešiť. Druhý problém, ktorý tu už tiež bol často pertraktovaný, to je práve zrušenie alebo nezrušenie právnej subjektivity fakúlt. Snáď je to tiež veľký kameň úrazu, ktorý sa rozoberal na mnohých rokovaniach ministerstva školstva s Radou vysokých škôl, Slovenskou rektorskou konferenciou aj s Klubom dekanov. A podľa mojich informácií došlo aj k určitému posunu. A vraj všetky zainteresované zložky sa nakoniec zhodli v tom, aby určité kompetencie fakúlt, hlavne čo sa týka personálnych otázok a podnikateľskej činnosti, prešli na fakulty prostredníctvom štatútu vysokej školy. Naschvál som tam použila slovíčka „vraj došlo k dohode“, pretože nie som si istá, či k tej dohode došlo, pretože podľa mojich informácií na poslednom takomto stretnutí sa nezúčastnila ani len prostá polovica dekanov. Takže neviem si predstaviť, aké uznesenie mohli prijať, to už nehovorím o nadpolovičnej väčšine, ktorá môže prijať kvalifikovane nejaké uznesenie. Takže ja mám skôr taký názor, že dekani sa nestotožnili s tým, aby sa iba cez štatút im dostali do rúk nejaké kompetencie. Ja osobne si tiež myslím, že posunúť kompetencie iba cez štatút nie je dostatočne vhodné, a to z toho dôvodu, že pri takomto postupe veľmi dôležitú úlohu zohráva ľudský faktor. A zrejme nemusím opakovať, že ľudský faktor nielen v tomto prípade, ale aj v mnohých iných prípadoch je niečo, o čom nikdy dopredu nemôžeme povedať, ako v danej situácii zareaguje. Čiže ani v tomto prípade by som si nebola taká istá, či potom bude ten štatút taký, že sa tým jednotlivým fakultám bude páčiť alebo nie. Ten návrh vysokoškolského zákona je naozaj taký rozsiahly, že ja si myslím, že už by ho príliš nezaťažilo, keby práve v ňom bolo explicitne vymenované, ktoré kompetencie, ide práve o tie personálne a o podnikateľskú činnosť, budú spadať pod dekanov fakúlt. Čiže ja by som sa prihovárala za to, aby to bolo priamo v tomto zákone. Myslím si, že tým by sa nič nepokazilo, ak sa teda dekani fakúlt, ako sme počuli, na niečom takomto dohodli, že tieto kompetencie by im stačili. Viem, že páni rektori sa obhajujú tým, čo sa týka zrušenia tej právnej subjektivity fakúlt, že treba robiť politiku školy, a nie politiku jednotlivých fakúlt. No s tým sa, samozrejme, dá súhlasiť, ale na druhej strane aj fakulty musia robiť určitú politiku. Poviem iba príklad. Sú to dekani, ktorí budú musieť hľadať partnerov na podnikateľskú činnosť – to je to, o čom som predtým hovorila –, sú to dekani, ktorí budú musieť získavať nejaké projekty, nie rektori. A ak dekan nebude mať svoje kompetencie, tak ťažko získa partnera na podnikateľskú činnosť, ťažko bude mať nejakú vážnosť pri takýchto rokovaniach. Aspoň pre mňa, čo sa týka zrušenia právnej subjektivity fakúlt, neodzneli zo strany rektorov až také presvedčivé a pádne dôkazy, prečo by sa to malo udiať. Hovorilo sa tam, že sa tým zvýši mobilita študentov, hovorilo sa o jednotných knižniciach, ktoré by sa mali v rámci vysokých škôl robiť, o jednotných vysokoškolských ústavoch, o ubytovaní a tak ďalej a tak ďalej. Ja sa domnievam, že toto všetko sa dá vyriešiť aj vtedy, keď tie základné kompetencie, ktoré sú rektori ochotní pustiť smerom na dekanov budú explicitne v tomto zákone uvedené. Čiže znovu opakujem, že si myslím, že tá dohoda by mala byť vyjadrená medzi rektormi a dekanmi práve v tomto zákone. Ďalší problém, ktorý je podľa mňa problémom, to sú tie pracovné pomery docentov a profesorov, ktoré tvoria jednu časť predkladaného zákona. Zákon prináša nové pracovnoprávne vzťahy. Vieme dobre, že pretrváva nedocenenie práce vysokoškolských učiteľov, aj keď sa to tento zákon snaží napraviť – ale k tomu sa vyjadrím neskôr –, pretože ani zákon, tak ako je pripravený o verejnej službe, nevytvára nejaký veľmi veľký priestor na zlepšenie týchto pracovnoprávnych vzťahov a hlavne na zlepšenie finančného docenenia vysokoškolských pedagógov. V súčasnosti ak sa pracovník habilituje za docenta alebo prejde inauguračným pokračovaním za profesora, je ustanovený do funkcie docenta alebo profesora. Výberové konanie na obsadenie funkcie je zároveň výberovým konaním na obsadenie pracovného miesta. Nový prvok predkladaného zákona je ten, že vysokoškolský učiteľ môže obsadiť funkciu docenta alebo profesora na základe výberového konania najviac na 5 rokov a ak sa mu takto podarí obsadiť funkciu trikrát za sebou, sú tam, samozrejme, aj určité výnimky. Ale výnimky sú zase niečo, čo sa veľmi ľahko dá spochybňovať. Ak sa mu teda podarí získať výnimku, tak môže získať tú pracovnú zmluvu okamžite, ak sa mu to nepodarí, tak ju môže získať až po tom 3-násobnom konkurze po tých 5 rokov. Pracovný pomer vysokoškolských učiteľov sa končí, keď dovŕšia 65 rokov veku. Môžu mu potom, samozrejme, predlžovať pracovný pomer, ale mne sa zdá, že toto je tiež diskriminačné, keď si zoberieme napr. Chartu ľudských práv, pretože ľudský vek podľa Charty ľudských práv nemôže byť dôvodom ukončenia pracovného pomeru, ale my to v tomto zákone uvádzame. Ďalším takým problémom, o ktorom sa tu tiež už hovorilo, je práve to, že sa navrhlo, aby sa vysokoškolským pedagógom urobila možnosť cez platovú tabuľku riešiť finančné navŕšenie tak cirka alebo v priemere medzi 5 000 a 7 000 korún. Samozrejme, ja by som bola veľmi rada, keby sa vysokoškolským pedagógom zdvihli mzdové prostriedky, ale absolútne považujem za neseriózne to, že sa tak navrhuje urobiť až od 1. januára 2003, a to jednak nielen z toho dôvodu, že v tom vidím veľkú časť populizmu, pretože sa to chystá už pre budúcu vládu, ktorá sama teda, samozrejme, ani nevie, kde teda tie peniaze zoberie, ale aj vzhľadom na vysokoškolskú pedagogickú obec, a to z toho dôvodu, že k 1. januáru môže prebehnúť nejaká novela zákona, ktorá toto, ak to tam prejde, vyhodí, a vysokoškolskí pedagógovia sa budú polroka tešiť na to, že sa im zvýšia finančné prostriedky. Ak by sa to prijalo s účinnosťou tohto zákona, tak by s okamžitou platnosťou mohli požívať zvýšenie finančných prostriedkov. A myslím si, že to by sa im páčilo omnoho viacej. Záverom by som chcela povedať iba toľko, že ja sa prihováram za to, aby sa skutočne tento predkladaný návrh zákona stiahol z rokovania, a to z toho dôvodu, že to množstvo pozmeňujúcich návrhov, ktoré tu bolo predložené – už tu bolo spomínané, že vo výbore ich bolo 190, teraz ich tu možno odznelo ďalších 60 až 70 –, je tak neprehľadné, že skutočne si nemyslím, že by poslanci mali brať na seba takú zodpovednosť, že by zapracúvali takpovediac na kolene všetky tieto pozmeňujúce návrhy. Tie, čo prešli vo výbore, tak prešli, ale znovu sa k nim vyjadrilo iba malé množstvo poslancov. Tých 11 – 12 poslancov vo výbore nie je dostatočné množstvo, pretože v pléne sedí rad ďalších ľudí, ktorí majú veľmi blízko k vysokému školstvu, ale nebudú stačiť preštudovať toto nekonečné množstvo pozmeňovákov. Čiže ja by som sa prihovárala za to. Ja si myslím, že ten mesiac nie je taká dlhá doba, aby sa to nedalo zvládnuť na marcovej schôdzi. Považovala by som to za seriózne aj voči poslancom, ale považovala by som to za seriózne aj voči vysokoškolskej obci, ktorá si určite zaslúži zákon a určite si zaslúži dobrý zákon, ktorý sa nebude musieť pri najbližšej príležitosti novelizovať. Takže prosila by som ctených svojich kolegov, keby pouvažovali nad týmto návrhom, ktorý aj ja predkladám ako svoj pozmeňujúci návrh, ale bol tu už predložený aj z úst mojich predrečníkov. Ďakujem za pozornosť.