J. Mikuš, poslanec: (2009-06-24):
Keď sa pozrieme na štruktúru spoločnosti, zistíme, že ide hlavne o veľké štátne a pološtátne energetické a telekomunikačné podniky, pritom v šiestich z nich, konkrétne Slovenský plynárenský priemysel, Slovenské elektrárne, Slovenská elektrizačná a prenosová sústava, Západoslovenská energetika, Stredoslovenská energetika a Východoslovenská energetika vykonáva akcionárske práva ministerstvo hospodárstva. Takže nie fond, ale vládne ministerstvo. Akú prácu má potom fond? Ak má byť hlavná agenda činnosti fondu toto, potom ho možno pokojne zrušiť a akcionárske práva vo zvyšku ešte nepresunutých spoločností presunúť na rezortné ministerstvá. Fond vlani získal prostredníctvom dividend zo spoločnosti, kde vlastnil podiely 16,7 miliardy Sk. To bolo vyše  97 % jeho príjmov. Tie sa potom presunuli na účet ministerstva financií do štátnych finančných aktív. Ministerstvo v rozpočte verejnej správy síce počítalo s vyššími dividendovými príjmami, až s 18,7 miliardami korún, teda o 2 miliardy viac, ale valné zhromaždenia spoločnosti rozhodli len o takomto podiele z koláča ziskov. Fond sa pre ministerstvo financií stal vlastne iba akýmsi transportným kanálom, ktorým tieto peniaze pretiekli do štátneho rozpočtu, čo bráni tomu, aby príjmy fondu boli priamo príjmami ministerstva. Druhou oblasťou, kde pôsobí Fond národného majetku, je privatizácia. Áno privatizácia. Vládna koalícia, ktorá nominovala do fondu riadiacich predstaviteľov, síce v roku 2006 vyhlásila, že s privatizáciou končí, avšak privatizuje sa ďalej. Hoci ide o neporovnateľné majetky, pán prezident aj spomínal vo svojom prvotnom vystúpení, nebudem sa opakovať, malé prevody vo výške 849-tisíc korún, čo je zbytočné prepočítavať z korún na eurá. Zaujímavý je iný prípad, prípad Slovenských lodeníc Komárno, akciová spoločnosť Bratislava. Ten viac svedčí o prelomení záväzného privatizačného embarga. Fond už vlani spustil predaj 30 % akcií lodeníc v nominálnej hodnote 1,6 milióna eur, čo je 48 miliónov korún a tento rok v máji predaj akcií nadobro schválil. Vo výročnej správe sa píše, že realizácia uznesenia Prezídia fondu z 26. januára 2006 o predaji akcií, citujem, „bola v roku 2006 prerušená v súvislosti so zastavením procesu privatizácie a predajov v súlade s uznesením vlády Slovenskej republiky a nadväzne na to aj orgánov fondu. Pokračovanie realizácie predaja predstavovalo rozhodnutie Výkonného výboru fondu o schválení návrhu hlasovania na mimoriadnom valnom zhromaždení delegovanom zástupcom fondu Slovenské lodenice Komárno, akciová spoločnosť Bratislava“. Koniec citátu. Zrozumiteľnejšie povedané, v roku 2006 fond po nástupe novej vlády rozbehnutú a logickú privatizáciu zvyšných 30 % akcií v súlade s programom vlády Roberta Fica zastavil, aby ju potom potichu obnovil. Ja proti predaju akcií osobne nič nemám, ale načo sa podsúvajú ľuďom takéto lži, že na Slovensku sa neprivatizuje. Tak či tak, ak spočítame privatizačné aktivity fondu v minulom roku, stačia nám na to prsty jednej ruky. Príjmy z privatizácie sú zanedbateľné. Na toto nepotrebujeme osobitnú inštitúciu, takúto privatizáciu hravo s pomocou poradenských firiem dokáže zvládnuť ministerstvo financií alebo ministerstvo hospodárstva. Samozrejme Fond národného majetku vykonáva aj iné činnosti, spomeniem len niektoré, prevody cenných papierov, kde vyplatil vlastné dlhopisy 420 oprávneným osobám v celkovej sume niečo vyše milión korún a vykonal 58 prevodov akcií na základe kúpnych zmlúv. Reštitúcia, bezodplatné prevody v 73 prípadoch previedol majetok v hodnote 203 miliónov korún. Fond vymáhal pohľadávky, ale podľa správy v roku 2008 žiadnu nevymohol. K 31. decembru 2008 spravoval klasifikované pohľadávky z privatizačných a iných zmlúv v hodnote 5,4 miliardy korún, čo je 180 miliónov eur. Fond viedol aj súdne spory, pričom v troch štvrtinách prípadov podľa sumy používal interných, vo zvyšku externých právnikov a kontroloval a vybavoval sťažnosti. To je všetko. Keď sa pozrieme na tieto iné činnosti, až na vymáhanie pohľadávok a riadenie súdnych sporov ide o absolútne zanedbateľné veci, ktoré sa dajú riešiť inými existujúcimi štátnymi inštitúciami. Čo sa týka hospodárenia, v roku 2008 mal fond príjmy vo výške 17,2 miliardy korún, čo je 570 miliónov eur. Keď sa pozrieme na štruktúru, vidíme, ako som už spomínal, že až na 2,5 % z celkového objemu išlo o príjmy z dividend. Takmer celý zvyšok tvorili úroky z peňažných úložiek fondu. Výdavky naoko bohatého fondu boli vyššie od príjmov o viac ako 250 miliónov korún, teda o vyše 8 miliónov eur. Teda fond hospodáril s deficitom. Príjmy z dividend, ako som spomínal, presunul fond do štátnych finančných aktív, viac ako 350 miliónov korún, teda takmer 12 miliónov eur uložil fond do spoločnosti DMG Group na zvýšenie jej základného imania a nákup jej akcií. Viac ako 156 miliónov, teda vyše 5 miliónov eur použil na nešpecifikované, citujem, „náklady fondu spojené s podporou privatizácie“, koniec citátu, a takmer celý zvyšok, ostatok pohltili výdavky fondu na jeho činnosť. Tvorili 127 miliónov Sk, čo je vyše 4,2 milióna eur. Aké je to číslo? Ak by dividendy z podielov v štátnych a pološtátnych firmách tiekli priamo do rozpočtu ministerstva financií a úroky z úložiek by sa rovnako pripisovali inej štátnej inštitúcii, potom by mal vlani fond príjmy iba vo výške necelých 30 miliónov korún. Takže 100 miliónov korún na svoju činnosť by musel zohnať inde. Opakujem znovu, načo je potom takáto inštitúcia? Vrátim sa ešte k pohľadávkam a súdnym sporom. Inžinier Ondrej Božík, ktorý vykonával audit účtovnej závierky fondu za minulý rok v správe píše, citujem: „V zmysle platnej legislatívy a zmluvných záväzkov existuje viacero možných udalostí a s nimi súvisiacich možných strát. Fond národného majetku Slovenskej republiky aj napriek vynaloženému úsiliu disponuje len čiastočnou analýzou výšky predpokladaných strát. Preto som sa nemohol uistiť o výške potrebných rezerv a opravných položiek na uvedenie v poznámkach k účtovnej závierke, ak vôbec nejaké sú potrebné.“ Koniec citátu. Tento šalamúnsky výrok audítora napriek akejsi viere, že to nebude až také zlé, pripúšťa straty, na ktoré je potrebné vytvoriť opravné položky. O akú časovanú bombu ide vo fonde? Sami tvorcovia správy pripúšťajú, že len v nekonečných súdnych sporoch sa od fondu vymáha takmer 4,7 miliardy korún, čo je 155 miliónov eur. Na druhej strane sa fond v súdnych sporoch domáha oveľa menšej sumy. Vlani fond zo svojich pohľadávok nevymohol nič, jeho úspešnosť je nulová. Akú sekeru vytiahne fond na štátny rozpočet? Nebolo by rozumnejšie preniesť tieto záležitosti pod vládu, aby ich riešila pod prísnejším dohľadom a s väčšími kompetenciami? Nech nás nemýli, že fond mal na konci minulého roku na účtoch z privatizácie stále takmer 9 miliárd Sk, teda takmer 300 miliónov eur. Tieto peniaze sa v čase hospodárskej krízy veľmi rýchlo rozplynú. Čo teda ďalej? Na základe uvedených zistení je výročná správa o činnosti Fondu národného majetku Slovenskej republiky za rok 2008 zle štruktúrovaná, povrchná a málo podrobná. Dostatočne nevysvetľuje, ako sa nakladalo s výdavkami fondu, napríklad s výdavkami spojenými, citujem, „s podporou privatizácie“. Koniec citátu. Nenaznačuje, ako dosiahnuť vymoženie nejakých pohľadávok, dostatočne neupozorňuje na riziká. Nešpecifikuje výdavky fondu na jeho vlastnú činnosť a z pohľadu nízkeho objemu vykonanej práce nevyvracia podozrenie na plytvanie s peniazmi. Na záver opakujem niekoľkokrát nielen ja, ale aj moji niektorí predrečníci, že Fond národného majetku za súčasného stavu je prežitá inštitúcia a treba ho zrušiť. To nie je na vás, pán prezident, samozrejme, prípadné zrušenie Fondu národného majetku je výsostne politická otázka a nesúvisí s vedením Fondu národného majetku. Ak by fond svoju výročnú správu prepracoval a skutočne vysvetlil svoju činnosť za minulý rok, som presvedčený, že tento môj názor by to potvrdilo ešte vypuklejšie. Ďakujem za pozornosť.