Tomanová, Viera, komisárka pre deti (2019-05-21):
Chcem poďakovať za položené otázky. A v tejto súvislosti, ak dovolíte, budem najskôr reagovať na pani poslankyňu Bašistovú a na jej otázky. A to išla by som zaradom. Najskôr k prípadu číslu tri, teda k podnetu, ktorý máme uvádzaný v správe, právo na obidvoch rodičov a na vybavenie miestností. Ja viem, že vybavenie miestností, nepôjde len o okresné úrady, pardon, úrady práce, sociálnych vecí a rodiny, 79 úradov. Týchto 79 úradov má ďalšie detašované pracoviská v celkovom počte 124. Je dobré, že je tu národný projekt, pretože aspoň čiastočne sa budú riešiť tieto problémy súvisiace s priestormi. A na druhej strane si treba uvedomiť a my sme rokovali v tejto súvislosti s pánom ministrom spravodlivosti s tým, aby boli vybavené miestnosti pre vypočutie si názoru detí na súdoch. A musím povedať, že pán minister, rokovali sme o tom ešte začiatkom júna, ak sa nemýlim, 7. júna minulého roku s pánom ministrom, načo pripravilo ministerstvo spravodlivosti, poviem, pilotný projekt. Aspoň niečo, pretože aj akékoľvek časti vybavenia takýchto priestorov znamenajú prínos pre deti, kde tie deti môžu byť nejakým spôsobom a prejaviť svoj názor. V tejto súvislosti poviem jedno. Ide o značný objem finančných prostriedkov. A tie finančné prostriedky sa určite nehľadajú ľahko, napríklad v takom rezorte práce, sociálnych vecí a rodiny. Keď hovorím o rezorte práce, ešte zareagujem, dokončím ešte, pretože sme nerokovali len s pánom ministrom spravodlivosti, ale rokovala som aj s policajným prezidentom bývalým, a tento rok, myslím, koncom januára, začiatkom februára som rokovala aj s viceprezidentkou Policajného zboru vo veci vybavenia priestorov aj teda tam, kde sa deti vypočúvajú, vyslúchajú v prípade, keď deti páchajú trestnú činnosť. Takže vlastne toto sú kroky, ktoré sme urobili. Ja som v úvodnom vystúpení si dovolila pripomenúť, že niektoré veci sme ešte nestihli, pretože tá činnosť je nesmierne rozmanitá, je veľmi široká, ktorou sa zaoberáme. To nie je jeden rezort, dva rezorty. Ja som ich vymenovala v tej úvodnej správe a nechcem vás tu zdržiavať s tým, aby som to opakovala znovu. Čiže budem hovoriť o tom, že myslím si, že postupne sa toto naplní a kroky, ktoré sme v tomto smere urobili, že budú riešené. Pokiaľ ide o vybavenie tých miestností. Ja môžem povedať, aj u nás máme osobitný priestor a v každej miestnosti, kde sa deti nachádzajú, tiež sú vybavené tak podmienkami, hračkami, hrami a podobne, aby tie deti sa cítili uvoľnene. Pri každom rozhovore, za minulý rok to bolo, ja som uskutočnila 152 rozhovorov s deťmi a pri každom rozhovore sa snažím mať prítomnú, prítomného psychológa alebo psychologičku. Spolupracujeme s tromi psychológmi, a to z toho dôvodu, že ono je veľmi dôležité ako tie otázky deťom položíte a o tom, aby sa ten kontakt s tými deťmi nadviazal. V niektorých prípadoch sa niektoré deti vracajú dopĺňať podnety a podobne. A to súvisí aj s tým, na čo sa pýtala pani poslankyňa Bašistová. Musím úprimne povedať, že sme odložili v podstate dva podnety, v ktorých sme nepokračovali v riešení. V jednom prípade, kde nevieme pomôcť, jedná sa o starého rodiča, ktorý sa domáha styku so svojím dieťaťom, ktorému sa nesmierne bránia rodičia. A tam skutočne nevieme, nevieme viac pomôcť. Obrátili sme sa na úrady práce a podobne a snažili sme sa hľadať riešenie, ale nikdy neskončíme, ani tento podnet sme neskončili s tým, že by sme sa nesnažili tomu človeku pomôcť, že by sme sa nesnažili dokonca aj na súd odporúčanie a názor, že či by predsa nebolo vhodné a zvážiť, a nestálo za to zvážiť nejakú tú stretávku, resp. aby sa ten kontakt medzi tým starým otcom a tým dieťaťom neprerušil. Hoci v tomto prípade si myslím, že je to kontraproduktívne. Čiže ešte druhý podnet, kde sme nepokračovali, pretože sme nedostali ďalšie údaje k tomu podnetu, ktoré sme potrebovali, a čakali sme prakticky trištvrte roka, sme opakovane vyzývali, takže podnet sme odložili. Ale v každom prípade, dokonca aj v tom prípade, keď sa stretneme s problémom mladého dospelého, budem hovoriť o zanedbaní zdravotnej starostlivosti vo vzťahu k 22-ročnej dievčine, aj tam sme sa snažili hľadať riešenia a pripravili sme aspoň také riešenie, že sme rokovali s Generálnou prokuratúrou, s Úradom pre dohľad nad zdravotnou a s ministerstvom spravodlivosti, kde sme poradili rodičom, kam sa majú teda obrátiť v záujme toho, aby aj táto situácia bola riešená. To je jedna vec. Ak dovolíte, budem sa venovať problematike Trebišova. V Trebišove bolo tých opatrení prijatých podstatne viacej a vlastne vzhľadom na to, že niektoré neboli riešené a nebola ich schopná riešiť samospráva, sme sa obrátili a predložili sme materiál do vlády. Dnes môžem konštatovať, že všetky opatrenia, teda nami navrhované nápravné opatrenia sú dnes zabezpečené z hľadiska realizácie, a to nielen z hľadiska jeho zabezpečenia, aj finančne, finančne sú zabezpečené. Vyšlo v ústrety určite ministerstvo financií a, samozrejme, vyšli v ústrety, aj pán predseda vlády na poslednom rokovaní schválil 250-tisíc na kanalizáciu a na, teraz odpusťte, ak to nepoužijem správne, na vodoinštalácie a teda vlastne preto, že v tej osade v Trebišove boli len dva a poviem ani nie pramene, ale výdajníky pitnej vody. Takže toto boli kroky, ktoré sme realizovali. A v tejto súvislosti je dôležité ešte aj povedať to, že mesto Trebišov, veľmi úzko sme spolupracovali, myslím, od 12. januára 2018 v tejto veci dodnes spolupracujeme a úplne zbytočné je napádať Úrad verejného zdravotníctva alebo pani ministerku zdravotníctva, pretože všetky opatrenia, ktoré bolo potrebné vykonať, skutočne boli vykonané. Na pani ministerku sme sa obracali s tým, že po tej prvej fáze toho procesu, teda aby sme zabezpečili a preliečili tých, ktorí boli chorí, bola, chýbal depotný penicilín a pani ministerka zdravotníctva spolu so svojimi pracovníkmi zabezpečila. Čiže v tejto chvíli sa nedá hovoriť, že by chýbali prostriedky. A, čiže dá sa povedať, ale je evidentné z toho, tak ako, ale to by vám lepšie vedeli zdôrazniť, zodpovedať odborníci z radov verejného úradu zdravotníctva, ktorí by hovorili o tom, že vlastne sa očakáva tá kulminácia až koncom tohto roku, možno ešte začiatkom budúceho roka. Čiže vlastne kým doznie. Ja si pamätám prvýkrát, keď vypukla, to bolo v roku ešte 2006, bol problém, teda to prvé kolo, ako ho nazvem, alebo neviem, ako inak ho nazvať. Čiže toto sú veci, ktoré skutočne bolo potrebné riešiť a v rámci toho sa obrátili na nás pán primátor mesta a pán prednosta a poprosili nás, že je veľmi málo a nedostatok policajtov, že by potrebovali posilniť Policajný zbor. Obrátili sme sa na pani ministerku Sakovú, bez problémov vyšli v ústrety. Tá situácia sa rieši. A v tej súvislosti i práve vzhľadom na to, že sme veľmi, a my vždy veľmi úzko spolupracujeme. Ja teraz musím upozorniť na jednu vec. My nie sme výkonný orgán, my nie sme kontrolný orgán, my len monitorujeme. My nemáme prostriedky na to, aby sme donútili niekoho. My len monitorujeme, kde sú tie práva porušené, a na druhej strane navrhujeme nápravné opatrenia. Čiže ak si zoberiete ten § 2 a § 4, tak tie vám jednoznačne povedia, aké sú naše oprávnenia. Čiže nútiť nás do nejakého kontrolného režimu, ktorý nemáme, do výkonného, ani to nemáme, a dokonca nemáme ani možnosť ukladať sankcie. Čiže prosím, skúste vychádzať z toho, že čo ten zákon obsahuje. Ale sme spolupracovali s riaditeľom úradu práce a musím povedať, že úrad práce v tomto prípade postupoval úplne excelentne a keď sme prehodnocovali a na počet prípadov, ktoré majú a ktorým sa musia venovať a terénnu sociálnu prácu, sme nakoniec sa dohodli na čísle, že potrebujú posilniť päť zamestnancov. Ja môžem konštatovať jednoznačne, dnes je o päť zamestnancov oddelenie sociálnoprávnej ochrany pre deti a sociálnej kurately posilnené. Čiže sme vychádzali jednak z toho, že sme odpočítavali, počítali sme, že by to malo byť okolo sedem pracovníkov z hľadiska počtu odborných pracovníkov a počtu nápadu prípadov, ktoré tam boli, ale povedali, že v tejto chvíli im stačí úplne päť. A dokonca dnes môžem hovoriť o tom, ale nevidím tu pána poslanca Puciho, ktorý by vedel povedať presnejšie k tomu, pretože boli vyčlenené pozemky, bol vyčlenený objekt, ktorý bude rekonštruovaný, kde bude sa riešiť komunitné dve centrá, ktoré sme odporúčali, aby sa urobili a plus ďalšie predškolské zariadenie a podobne. Čiže myslím si, že tak ako sú opatrenia obsiahnuté v správe, dnes môžem jednoznačne konštatovať, že tieto opatrenia by mali byť zabezpečené. Pani poslankyňa, ja sa veľmi ospravedlňujem, ale teraz, strana 39 to bola, o čom sme hovorili zo správy? Tá vaša tretia otázka, ospravedlňujem sa (reakcia z pléna), 36, ďakujem. Ja sa veľmi ospravedlňujem v tejto chvíli. Áno, my sme napriek tomu, že zvýšenie finančných prostriedkov, ako nám odpovedala pani ministerka školstva, pretože sme rokovali nielen s pani ministerkou školstva, opakovane so štátnymi tajomníkmi, ktorí boli nesmierne ústretoví a ktorí nám aj povedali, ktoré právne predpisy mienia upravovať, v akom termíne, aby sme teda tú situáciu riešili. Informovali nás a myslím si, že o tom vás informovala aj moja kolegynka, pani doktorka Budajová, aké kroky a aké financovanie. Vy ste ich tu aj spomenuli, tie tri formy. Ja však zastávam názor, že je potrebné, aby sa financovali jednoznačne tieto potreby zo štátneho rozpočtu, pretože pokiaľ to pôjde z fondov, treba si uvedomiť, že ten projekt musí byť udržateľný, musí fungovať. A ďalší problém, je potrebné plne rešpektovať CPPPaP a centrá špeciálnopedagogického poradenstva, kde odporúčajú a ktorým deťom odporúčajú, aby tam ten asistent pedagóga bol. A v tejto súvislosti nie je možné, s čím sme sa opakovane stretli, že okresné úrady a úradníci prerozdeľujú a povedia, že táto škola dostane tieto alebo tomuto dieťaťu zoberieme asistenta a pedagóga a posunieme ho inému. No tak to asi nie. Je absolútne nevyhnutné, keď; tá škola si musí zvážiť a keď je tam dobrá manažérka školy, s čím som sa stretla napríklad v Trnave s pani riaditeľkou. Má tam kopec rómskych detí, má tam kopec detí, ktoré majú skutočne špeciálno-vzdelávacie potreby a napriek tomu vie perfektne zvládavať nielen manažovanie vzdelávania svojich zamestnancov, ale vie manažovať aj to, aby teda mala dostatok, dostatok ľudí na to, na čo potrebuje. Je pravdou, že sa stretneme aj s takými prípadmi, ako som sa stretla v Pezinku. Požiadavka je na 26 asistentov pedagóga, je tam jeden. To je absolútne neprijateľné a nezvládnuteľné, absolútne nezvládnuteľné, ale rokovali sme s primátorom Pezinka, rokovali sme s pani viceprimátorkou, ktorej patrí aj rezort školstva, a sľúbili, že oni sa tiež vysporiadajú s tým, aby pomohli pani riaditeľke. Ale, samozrejme, je aj na pani riaditeľke, aby si zabezpečovala v rámci dobrého manažovania svojej školy aj tieto činnosti. Takže jednak je potrebné, aby sa ten potrebný balík vyčlenil, jednak si treba uvedomiť, že školstvo je veľmi zanedbané aj z hľadiska nevyhnutnosti investícií. Viete, ja som sa stretla na školách, na poslednej, a budem hovoriť tu o Bratislave, je tu veľmi blízko nás škola, ktorá spravuje dve staré budovy. A vzhľadom na to, že nedostáva dostatok finančných prostriedkov na zabezpečenie opráv, údržby, na prevádzku týchto škôl, rodičia sa skladajú na to, aby boli školy vybavené potrebnými technickými pomôckami a podobne, čo je absolútne neprijateľné, povedzme si, tie deti sú v porovnaní s inými diskriminované. Takže my sme aj v tomto prípade sa obracali na pani ministerku školstva. Nemôžem povedať, že pani ministerka školstva alebo jej pán štátny tajomník, alebo pani štátna tajomníčka by boli neprístupní, že by nepočúvali. Boli a sú, snažia sa byť ústretoví, ale majú obmedzený balík finančných prostriedkov. My sme rokovali aj s Univerzitou Komenského, poviem úprimne, pretože súčasná doba je – a ja to neviem inak povedať, poviem to možno trošku hrubo – je veľmi nepríjemná, máme takú nejakú ťažkú, hrošiu kožu, kde nevnímame problémy, s ktorými sa boria deti a pokiaľ nie sú niekde na tablete alebo nie sú v nejakých, pred kamerami a podobne, tak to jednoducho sa týmto problémom nevenujeme. A keď hovorím, tak hovorím vždy o tom, že je potrebný potom oveľa väčší balík aj z hľadiska zanedbaných investícií, ale aj z hľadiska prijatých rôznych programov. Budem na túto vec reagovať vo vzťahu k pani poslankyni Zimenovej, ale je množstvo teda programov, ktoré boli prepracované, zavedené do školy a podobne. Ale nedá mi, aby som nepovedala aspoň jednu vec, že pokiaľ ide o právny poriadok Slovenskej republiky, viaceré dohovory a viaceré záväzky z Dohovoru o právach dieťaťa sú obsiahnuté v Ústave Slovenskej republiky a zároveň sú jednotlivé záväzky v celom rozsahu implementované do osobitných zákonov. Pojem najlepšieho záujmu dieťaťa a všetky ustanovenia dohovoru sú v slovenskej vnútroštátnej právnej úprave plne rešpektované. Čiže dá sa povedať, že z dohovoru, ktorý zaväzuje Slovenskú republiku, vyplýva pozitívny záväzok štátu robiť opatrenia, prostredníctvom ktorých sa každému dieťaťu zabezpečí možnosť uplatniť svoje práva zaručené týmto dohovorom. K tomuto smeruje aj naša veta, že vlastne tie záväzky sa snažíme preberať a snažíme sa ich teda, nemôžem hovoriť my, pretože to nie je kompetencia komisára. Takže v tejto chvíli prosím, aby ste to skúsili takýmto spôsobom vnímať. Samozrejmejšie sú tu rôzne vzdelávacie programy, ktoré pripravila odborná komisia Štátneho pedagogického ústavu, ale v tejto chvíli by som mohla povedať aj to, že odborná komisia pre problematiku vzdelávania detí, žiakov so zdravotným znevýhodnením sa venovala na svojom druhom zasadnutí a odporučila predložiť na schválenie ministerstvu školstva, výskumu a športu Slovenskej republiky návrhy vzdelávacích programov pre deti so zdravotným postihnutím, čo sa udialo. A tento rok bol, myslím, 25. januára schválený aj dodatok č. 2, ktorým sa dopĺňali vzdelávacie programy pre žiakov so zdravotným znevýhodnením a všeobecným intelektovým nadaním. Ale hovorím, že sú to veci, o ktorých by som možno ešte reagovala na vystúpenie pani poslankyne, poslankyne Zimenovej. Neviem, pani poslankyňa, či stačí takáto odpoveď, ale myslím si; ešte snáď dôležité je to, že akonáhle sa zistí akýkoľvek nedostatok v rámci našich monitoringov, okamžite, a nakoniec to vyplýva v tej správe, kde máte reakcie jednotlivých rezortov, a častokrát, napríklad keď by som hovorila o probléme, ktorý tu prezentovala pani poslankyňa Gaborčáková, za čo jej veľmi pekne ďakujem a poviem veľmi úprimne a tomuto problému sa venujeme a budeme venovať. To je problém, ktorý sme riešili na úrovni ministra a za prítomnosti ministra zdravotníctva, ministerky zdravotníctva, ministra spravodlivosti, štátneho tajomníka ministerstva práce, samozrejme, za prítomnosti zástupcov ministerky školstva, ktorá poslala svojich ľudí. Hovorím o tých zariadeniach a tie deti sa nám prelínajú prakticky vo všetkých zariadeniach, hovorím o deťoch, ktoré sú umiestňované do zariadení či už sociálnych služieb, bývalých detských domovov, dnes sú to centrá pre deti. Sú aj v resocializačných, ale aj v reedukačných zariadeniach. Hovorím o deťoch, častokrát sa jedná o hlboké pásmo mentálnej retardácie s nediagnostikovateľnými psychiatrickými diagnózami. Tieto deti sa vyskytujú, dá sa povedať, vo všetkých týchto zariadeniach. Ako sa tam dostávajú? Poviem, napríklad v resocializačnom zariadení, kde od 1. apríla minulého roku platí zákon, novela zákona 305, je povedané, že deti, ktoré dlhodobo užívali drogy alebo iné toxické látky, musia prejsť detoxikáciou. Tá detoxikácia má trvať štyri týždne v psychiatrických liečebniach pre deti, teda na detských psychiatriách. Máme zúfalý nedostatok lôžok, a preto iba veľmi maličká časť detí prechádza týmito pedopsychiatrickými oddeleniami, či už na, v detských fakultných nemocniciach a, hovorím, ambulantných lekárov na Slovensku, pedopsychiatrov máme 42 a medzi nimi ich je zopár aj neatestovaných. Čiže dostávame sa do veľmi ťažkej situácie, kde pomoc týmto deťom sa riešila tak, že časť prešla do resocializačných programov, veľmi málo. V Semeteši, keď sme boli a boli sme opakovane, naposledy bolo šesť detí, pritom je zariadenie, ktoré má 29 zamestnancov, ale povedzme si úprimne, časť detí prechádza do reedukačných zariadení s tým, že sa uzavreli prípady, že sa jedná o deti, ktoré majú síce dlhodobé poruchy správania z titulu dlhodobého užívania drog, ale neprešli detoxikáciou a sú umiestnené do reedukačných zariadení. Reedukačné zariadenia nedokážu zvládavať takéto prípady a v poslednom reedukačnom, v ktorom som bola, musím skonštatovať, že sme pomohli, snažili sme sa pomôcť pani riaditeľke a dieťa bolo nakoniec umiestnené zatiaľ v psychiatrickej liečebni. Problém však týmto nie je vyriešený. Máme iné dieťa, ktoré prešlo štrnástimi zariadeniami. Vo všetkých zariadeniach okrem toho, že seba poškodzuje, poškodzuje a veľmi ťažko a ubližuje ostatným deťom, napáda personál, rozbíja nábytok a podobne, bolo štrnásťkrát hospitalizované za uplynulý rok na psychiatriách, rôznych psychiatriách, a posledná psychiatria, kde trvalo umiestnenie dva dni a na tretí deň dieťa bolo prepustené s tým, že nemocnica, teda hovorím, Detská fakultná nemocnica, pedopsychiatria nie je schopná poskytnúť takémuto problémovému dieťaťu starostlivosť vzhľadom na to, že poškodzoval a ubližoval deťom, personálu, rozbíjal nábytok a podobne. Čiže keď som spomínala spoločné rokovanie na úrovni najvyšších predstaviteľov rezortov – zdravotníctvo, spravodlivosť a, samozrejme, vnútro, ministerstvo práce –, tak som hovorila o tom, že je nevyhnutné, aby sa zriadili špecializované zariadenia, a je absolútne nevyhnutné, aby v týchto špecializovaných zariadeniach bola poskytovaná trvale, 24 hodín, zdravotná starostlivosť. Prečo to hovorím? Stretli sme sa s viacerými zariadeniami, či už to boli reedukačné zariadenia, alebo to boli bývalé detské domovy, teraz centrá sociálnych služieb, kde vykonávajú, a teraz hovorím, a poskytovanie zdravotnej starostlivosti zabezpečujú, konkrétne budem hovoriť o Košiciach v jednom zariadení, v jednom zariadení v Prešove, páni primári v Košiciach z Detskej fakultnej nemocnice, za čo im treba osobitne poďakovať, robia tam priam dennú návštevu a denne ordinujú a treba povedať, že to robia ako dobrovoľnícku činnosť. Asi na tomto sa nemôžeme dohodnúť ani v tejto sále, aby to takýmto spôsobom pokračovalo ďalej. A mne je jedno, ktorý z rezortov, ktoré som oslovila, sa rozhodne, že, pretože vždy to musí byť prierezová spolupráca, potrebujeme tam rezort zdravotníctva, potrebujeme tam sociálne a potrebujeme tam aj zabezpečovať toľko, koľko sa dá, výchovu a vzdelávanie. Bez toho sa nepohneme. Takže toto sú veci, ktoré sú otvorené, ale nakoniec keď niekto pozorne číta správu, tak vie, na koho sme sa obracali a aké odpovede nám z jednotlivých rezortov prišli. Dámy, páni, ak dovolíte, ešte by som chcela reagovať na pani poslankyňu Gaborčákovú, pretože má jednu veľkú pravdu, keď hovorila o tom, že je zúfalý nedostatok centier. Pani poslankyňa, hovoríme teraz v tomto prípade o včasnej intervencii. Ja som sa zúčastnila aj viacerých konferencií. Jedna bola veľmi taká príjemná aj so zástupcami z Českej republiky na Trnavskej univerzite, diala sa na akademickej pôde, kde sa konštatovalo, že iba 3,83 % vlastne je zastúpené, teda sú zastúpené tieto centrá včasnej intervencie, čo je absolútne málo. Dá sa povedať, že by bolo treba možno pripraviť v rámci ministerstva práce nejaké pilotné programy. Je otázkou, či sa rozhodnete vstupovať do právneho predpisu v tomto smere a hľadať nejakú novelu, lebo aj štyri štyri osmička svojím spôsobom by si možno, možno zaslúžila rozšíriť. Čiže, ale to dávam do vašej pozornosti. Mám pocit, že v tejto oblasti ste absolútne zorientovaná a viete, o čom hovoríte. O tých zariadeniach sme si povedali, ale je tu, mám tu ešte poznámky, len si chcem nájsť to, čoho sa to týka, ak teda dovolíte. Ale nemám problém, pani poslankyňa, kedykoľvek sa na nás obrátite, aby sme niektoré veci riešili, aby sme sa im venovali, aby sme skutočne ako o tom hovorili. Chcela som hovoriť o reedukačných zariadeniach, o ktorých ste hovorili aj vy, ale predtým, ako budem hovoriť o tých reedukačných zariadeniach, je potrebné povedať to, že zlyhávajú nám aj detské diagnostické centrá. Kývate rukou (povedané s pobavením), áno, je to tak. A musím povedať, že tá, tie diagnostické centrá by mali robiť veľmi precíznu diagnostiku, od ktorej by sa malo odvíjať skutočne, kam to dieťa bude umiestnené. Nehovorili sme tu nič, ani nikto z vás nespomenul, pretože sa o tom málo hovorí, hovorím o útekoch. A nehovorím o, len o reedukačných zariadeniach, hovorím aj o detských domovoch a podobne, teda od prvého tie centrá, berte to tak, že od 1. apríla by mali byť centrá; minulého roku; ale viem, že až v decembri, nejak okolo 19. decembra prešli akreditačnou komisiou tie centrá, ktorým bola tá akreditácia priznaná. Čiže v tejto chvíli je veľmi, veľmi dôležité aj to, aby fungovali tie diagnostické centrá, aby keď dáva návrh na súd sociálny kurátor, aby bolo jednoznačné do ktorého, aby tam bolo aj voľné miesto, aby sa nestalo, že dieťa pol roka nie je umiestnené nikde, nechodí do školy a podobne, pretože na súd bol daný takýto podklad, ale toto zariadenie je preplnené a nemôže, nemôže riešiť situáciu. Viete, poviem, pri tých útekoch je veľký problém. Ja som o tom hovorila nielen s generálnym riaditeľom ústredia práce a jeho vedúcimi ďalšími pracovníkmi, hovorila som o tom s pánom prezidentom Policajného zboru. Policajti nemôžu to dieťa, ktoré je, ja neviem, poviem, z Medzilaboriec alebo z reedukačného zariadenia z Košíc a ocitne sa tu v Bratislave, previesť toto dieťa. A v roku 2016 ešte 16. marca, ak si dobre pamätám, som sa obrátila na pána ministra práce s požiadavkou posilniť sociálnych pracovníkov na úsekoch a v prvom rade na oddeleniach sociálnoprávnej ochrany detí a sociálnej kurately, a nielen posilniť ich, ale aj rozšíriť ich kompetencie a právomoci, posilniť aj teda ich postavenie v tom, aby aj na súdoch bolo, boli plne akceptované, aby na súdoch boli plne akceptované stanoviská týchto pracovníkov, ktorí sú preťažení, častokrát vyhoretí. Preto sme odporúčali ďalšie vzdelávanie, celoživotné vzdelávanie týchto ľudí, tréningy asertivity pre týchto ľudí. Vy si nemyslite, že to je len tak, aj tí sociálni pracovníci, a treba sa ich aj zastať, majú toho strašne veľa na jednej strane a na druhej strane sa stretávame so šikanou zo strany detí vo vzťahu k sociálnym pracovníkom. Možnože ste sa s tým nestretli, ale ja som sa s tým stretla a nie je to jediný prípad. Hovorila som aj o tom, že je potrebné nielen teda rozšíriť právomoci, kompetencie, že je treba posilniť ich status, že je treba sa im venovať, že je potrebné rozšíriť ich počet, ale je potrebné aj ich ohodnotiť. Predsa nie je možné, aby tí ľudia s vysokoškolským vzdelaním, s minimálne deviatimi rokmi praxe robili za 615 eur, alebo 715 eur má právnik plat, ktorý nastúpil, pretože tá fluktuácia je tam nesmierne veľká. A budem hovoriť predovšetkým Bratislava, Košice, teraz sa k tomu pridáva Pezinok, a to z toho dôvodu, že veľmi veľa Bratislavčanov sa sťahuje do pridružených okolitých obcí a miest a vlastne tým pádom tá náročnosť tej klientely je oveľa vyššia. Čiže tých problémov je veľmi veľa. Súhlasím s vami, kedykoľvek máte ku nám dvere otvorené prísť, s čímkoľvek prídete, nemám problém, aby sme sa tomu venovali. Čiže toľkoto. Poďme k pani poslankyni Zimenovej. Pani poslankyňa, ja musím úprimne povedať, že ja vám ďakujem za vaše vystúpenie. Nevidím ju tu, tak asi, asi nebudem ani reagovať na ňu, keďže tu nie je. No a ešte tu mám veci, ku ktorým som si myslela, že budem reagovať. Je to vystúpenie pani Verešovej, jej prvotné vystúpenie, a za to prvotné vystúpenie pani Verešovej chcem poďakovať, ale nie je tu ani pani Verešová. Je tu? (Reakcie z pléna.) Aha, nevidím ju. Ale musím povedať jedno. Len tak spomenula ChaChaLandiu. Nie je to prvý tábor, kde sme dávali trestné oznámenie a kde sme sa obracali na úrady práce, sociálnych vecí a rodiny o prešetrenie, ale v tomto prípade bolo nevyhnutné ísť s trestným oznámením. Výsledok nemám, ale určite v budúcoročnej správe sa dozviete teda, ako skončila ChaChaLandia. My sme minulý rok tiež zasahovali v banskobystrickom regióne ku tiež organizovaniu takýchto týždenných táborov a myslím si, že pomerne úspešne pracovníci, sociálni pracovníci, ale veľmi úspešná bola aj pani riaditeľka základnej školy, ktorá sa tejto problematike venovala. Čiže pokiaľ sa stretneme, v tejto súvislosti možno je dôležité povedať ešte jednu vec a to, že robíme denný monitoring tlače. A keď robíme denný monitoring, čiže venujeme sa každému jednému prípadu, kde sa nám vyskytne dieťa. Máme spoluprácu so Slovenským národným strediskom pre ľudské práva, ktoré nám tiež akože keď niečo, oni sa stretnú, tak okamžite nám signalizujú. Ale napríklad máme aj spoluprácu, a teraz 19. júna bude ďalšie stretnutie, kde sme sa stretli už v apríli, predtým sme sa stretli za účasti ministerstva spravodlivosti aj v Omšení a predtým tiež opakovane v Omšení, kde sa stretávame s prokurátormi, so sudcami, so sociálnymi pracovníkmi, ale aj s odborníkmi z radov, a najmä z radov psychiatrie, pretože častokrát naše deti, štvorročné deti sa stávajú psychiatrickými pacientmi, a je mi veľmi ľúto to tu pripomínať, nie sú rešpektované odporúčania psychiatrov. Ak psychiater raz povie, že takéto dieťa potrebuje kľud, kľudový režim, nezaťažovať ho stresmi, nekonečnými psychologickými znaleckými posudkami a podobne, tak si myslím, že je potrebné to rešpektovať a to dieťa má právo na, aj na rekonvalescenciu a na riešenie svojho zdravotného stavu. Takže toto sú veci, ale myslím si, že aj tu sme sa celkom dobre pohli. To posledné stretnutie v apríli za účasti aj sudcov, aj prokurátorov, teda Generálnej prokuratúry, tak poviem, zástupcov Generálnej prokuratúry bolo veľmi úspešné a 19. júna budeme mať ďalšie. Kto bude mať záujem, nech sa páči, zverejníme zase na našej webovej stránke určitú noticku k tomu a môžeme, môžeme o tom hovoriť. Dotknem sa ďalšieho. Viete, častokrát sú napádaní sociálni kurátori. Áno, sú preťažení, ja som už povedala o tom, ale niekedy, a najmä hovorím o bývalých resocializačných, ale najmä o reedukačných zariadeniach, kde ten sociálny kurátor sa ani za tým dieťaťom nedostane. Ale v tom reedukačnom zariadení je ten sociálny pracovník, ktorý by mal okamžite reagovať. Preto sme aj rokovali a nielen na školách si myslíme, že by bol dobrý sociálny pracovník v školstve. Myslíme si, že každá škola by mala mať aj špeciálneho pedagóga a mala byť mať aj (reakcia z pléna), áno, presne tak, čiže psychológa, pretože tá dnešná doba je taká, že nedokážu riešiť problémy rodičia doma, nemajú na to čas a podobne a to, čo v škole je, že je tam len vlastne výchovný poradca, nedokáže zvládnuť problémy všetkých detí. Prerokovali sme to s Univerzitou Komenského, nemajú problém, aby vyškolili a pripravili vzdelávací program pre školských sociálnych pracovníkov. Ďalšia vec, a tu je ale nevyhnutná spolupráca rezortov školstva, rezortu práce, a hovorím o tom, že základné školy okrem toho, že by, a školy okrem toho, že by mali, a ja poviem, my nemáme zvládnuté inklúzie, vôbec nehovorím, my nemáme zvládnutú integráciu detí, ale nemáme zvládnuté ani odstraňovanie bariér na školách, ani nejaké harmonogramy, ktoré by jednoznačne preukázali, že v takomto a v takomto horizonte tu budú bezbariérové a môžu tam tie deti bez problémov chodiť. Ale potrebujeme aj opatrovateľov, pretože asistent pedagóga predsa nemôže dieťaťu pomáhať pri hygienických potrebách a podobne. Ale základné školy, zriaďovateľmi sú obce a obec súčasne poskytuje opatrovateľskú službu. Častokrát sa stretávam s tým, že zariadenie, teda domov sociálnych služieb, dieťa, ktoré v živote nevidí, chodí ich opatrovateľ do školy prebaľovať, pomôcť mu s hygienickými potrebami, ale dieťa je zapísané, že chodí na denný pobyt do domova sociálnych služieb. V živote tam nebolo. Ten opatrovateľ chodí práve do toho, do toho zariadenia, do tej školy. Ale za, obce sú zriaďovateľmi a poskytovateľmi opatrovateľskej služby. Akonáhle poskytujú opatrovateľskú službu a sú zriaďovateľmi školy, nie je problém, aby do školy a dohodli sa so školou, koľko tá ich škola, tá pani riaditeľka predsa jednoznačne je schvaľovaná alebo pán riaditeľ na obecnom zastupiteľstve je, lebo takto to podlieha. Čiže vlastne nemôžu mať problém, aby povedala, ja potrebujem pre mňa do školy na to dopoludnie na ten vyučovací proces päť opatrovateľov, ktorí prídu a zvládnu mi tých 26 detí, ktoré tu mám, hej? Ale je to zase o úprave legislatívy, teda zákona 448, zákona 447 o peňažných príspevkoch na kompenzáciu sociálnych dôsledkov a je to, samozrejme, aj dohoda s príslušnými školami. Nevidím ani problém v tom, aby osobný asistent, dieťa ho mohlo používať aj v škole v tom prípade, keď ho potrebuje. Zase je potrebná spolupráca dvoch rezortov a príprava legislatívy dvoch rezortov. Ale ste tu veľmi šikovné, dámy, a nemáte, myslím si, problém, aby ste sa v tomto realizovali. Sme predsa v najvyššom zákonodarnom zbore. Pokiaľ ide o epidémiu, myslím, že to som zdôvodnila, nepotrebujem odpovedať. Trebišov, či existujú, existuje kontinuita pri spolupráci s Trebišovom. Áno, musím jednoznačne povedať, že tam tá kontinuita spolupráce cez mesto, cez úrady práce, cez úrady verejného zdravotníctva, cez políciu funguje absolútne bezproblémovo. Stretávame sa pravidelne v určitých intervaloch a dá sa povedať, že tá situácia sa rieši. Naviac je tu vláda a vďaka vláde sa poriešili aj tie problémy, ktoré vlastne nedokázala riešiť samospráva ako taká. Ešte bola otázka, dotaz na Najvyšší kontrolný úrad, ktorý u nás vykonal kontrolu. Možno konštatovať, že záver tej kontroly vyznel asi tak, že sa jednalo o bezvýznamné pochybenie, pričom neboli porušené záväzné a všeobecné právne predpisy, ale napriek tomu, dá sa povedať, že sme do smernice o vnútornej kontrole doplnili požadované body, ktoré teda Najvyšší kontrolný úrad žiadal, že sme zrušili zmluvu s firmou, ktorá nám ručila účtovníctvo, v súčasnosti prebieha proces verejného obstarávania a taktiež som urobila aj personálne zmeny s tým, že som vymenila dvoch zamestnancov. Asi toľkoto. Pokiaľ ide o NKÚ, nakoniec mali ste tu správu z NKÚ a tam sa konštatuje, musím zdôrazniť, že NKÚ, čo som bola veľmi prekvapená, za čo ďakujem NKÚ a ďakujem aj za to, že ku nám prišli a nás navštívili, pretože NKÚ zdôraznilo vo svojej správe aj tú skutočnosť, že sme veľmi podhodnotení z hľadiska rozpočtu a finančných prostriedkov na rozsah činností, ktoré vlastne zastrešujeme, a rozsah veľmi rozsiahly činností, ktoré zasahujú do všetkých oblastí verejného života. Asi, asi toľkoto, dámy, páni. Ešte, aha, pani Zimenovú vidím, že je tu pani Zimenová. (Reakcia z pléna.) Prosím? (Reakcie z pléna.) Pani Verešová. Čiže myslím si, že tam nie je, takže v tom prípade, že nie je, už nebudem odpovedať. Ešte jednu vec by som si dovolila povedať a to, a tým pádom končím, už vás nebudem zaťažovať a zdržiavať, máte toho veľa. (Komisárka pre deti hľadala vo svojich podkladoch.) Viete a to asi natoľko ma niektorí poznáte, mnohí ma poznáte celkom slušne, nie som schopná reagovať nepríjemnými bonmotmi a invektívami na klamlivé, zavádzajúce vystúpenia a vystúpenia, ktoré skutočne by nemali mať v tomto prípade miesto a na tejto pôde. Ja som prosila o to, že aby ste boli našimi spojencami, aby ste pomohli deťom. Tým, že neviem odrážať slovné ataky a útočenie na svoju osobu takýmto spôsobom, možno tým, že nemám zmysel pre humor a možno ďalšie veci, ktoré sú mi vlastné, ale mnohí to tu nepoznáte, si dovolím povedať, že političky poslankyne, ktoré sa tu potrebujú realizovať slovnými atakmi, nech sa páči, nech realizuje. Ja som si včera kládla otázku, či sa jedná o hlúposť, či sa jedná o neznalosť alebo sa jedná o neschopnosť porozumeniu, porozumenia čítanému textu. Dospela som k záveru, tá prvá sa nedá riešiť, ale druhá aj tretia sa dá riešiť štúdiom. A tá tretia, teda neporozumenie čítanému textu, sa dá riešiť v druhej triede základnej školy. Čiže v tejto chvíli ja si dovolím povedať, že na ostatné, čo tu odznelo a odznelo takým spôsobom, že mal niekto potrebu sa tu politicky realizovať, nech sa realizuje, podľa mňa to nie je hodné odpovede. Ďakujem vám veľmi pekne, páni poslanci, za položené otázky, za vaše vystúpenia, za trpezlivosť k môjmu vystúpeniu. Prajem všetko dobré a prajem pekný zvyšok dňa. Pán predsedajúci, veľmi pekne ďakujem.