J. Ivančo, poslanec: (2009-06-24):
Cesty, ktoré vedú k pochopeniu tohto cieľa, sú iste mnohé. Ministerstvo školstva si vybralo podľa mňa veľmi náročnú cestu prípravy takejto normy a treba povedať, že po mnohých rokoch je dobré, že máme na stole ucelený návrh právnej normy, ktorá sa venuje povolaniu učiteľa. Pochopenie učiteľskej profesie, pochopenie kvality tejto profesie, ako som uviedol spoločenského statusu v predloženej norme znamená vlastne vytvorenie systému vzdelávania, systému kariérneho rastu, ale aj systému odmeňovania. Spôsob, akým to chceme dosiahnuť, efekt, ktorý si želáme, je však, ako som povedal, diskutabilný. Prečo? Za jeden zo základných determinantov zmien v slovenskom vzdelávacom systéme a nielen pri tomto zákone, ale aj pri školskom zákone sme pokladali, alebo sa hovorilo aj štúdie dokázali, že jeden z týchto základných determinantov je to, že prečo nemáme také školstvo, ako by sme si želali, ako by si želala spoločnosť, je to, že vzdelávací systém je príliš uzavretý. Učiteľská profesia je príliš uzavretá do seba a chýba istý stupeň otvorenosti voči spoločnosti ako takej. Myslím si, že bola šanca v tejto norme, v tomto návrhu zákona viac otvoriť vzdelávací systém, tak ako si to myslím, že to bolo pri školskom zákone nezodpovednosťou pána ministra ako predkladateľa, ako to pripravil. Môj osobný názor je, že určite sa tam dali vytvoriť nové prístupy. Ak pôjdeme do obsahu zákona, tak pritom vznikajú otázky, že ak chceme učiteľov vzdelávať, ale nechceme, aby ich vzdelávali iné organizácie ako tie, ktoré v podstate priamo zriaďuje ministerstvo školstva, tak potom na čo máme inštitúciu alebo inštitút akreditačnej rady, ktorú zriaďujeme ako poradný orgán a pri tom v spätnej väzbe si treba uvedomiť, že táto akreditačná rada v podstate bude vydávať poradné stanovisko k akreditácii vzdelávacích programov kontinuálneho vzdelávania, ale k akreditácii tých programov vzdelávania, ktoré pripravia  organizácie ministerstva školstva v podstate – metodicko-pedagogické centrum, štátny ústav odborného vzdelávania a podobne. Myslím si, že je to trošku úplne zbytočné, pretože ministerstvo školstva, ak má istú hierarchiu riadenia, tak vie zabezpečiť v týchto organizáciách aj to, aby sa tam pripravili také programy kontinuálneho vzdelávania, ktoré by boli v súlade so smerovaním a s politikou ministerstva. Pri podobnom štúdiu návrhu zákona vlastne zistíme, že podstatou tohto návrhu je to, aby sa učitelia učili, a keď sa budú dobre učiť, za to dostanú aj isté peniaze. A to som rád, že sa to takto poníma, lebo toto skutočne aj treba. Ale ako som povedal, horšie na tom je to, že sa tí učitelia aj doteraz učili, len nemali peniaze a po novom sa budú učiť takisto a v tých istých organizáciách, ako sa učili doteraz, a pritom im nechceme uznať to doterajšie vzdelávanie, len teda po roku 2005. Mám pocit, že tu chceme vytvoriť niečo, čo vlastne už funguje, len to nebolo dotiahnuté na vyššiu úroveň. Zostáva teda otázkou, že keď sa doteraz využívali možnosti vzdelávania učiteľov v priamo riadených organizáciách a nezískavali sa len kredity, či by nebolo možné potom podľa filozofie predloženej normy pripraviť len návrh o kreditnom alebo kariérnom raste, alebo kreditnom systéme. Až v tejto súvislosti ma oslovil jeden kolega, či by nebolo dobré, keby učitelia namiesto kreditov dostávali kreditky rovno. Možno, že by to tiež pomohlo. Ak si doplnia učitelia vzdelanie, tak postúpia na základe kreditov platovo vyššie až o nejakých myslím, že 12 % môžu za niekoľko desiatok kreditov. Čo je však čarovné, že ak dosiahnu vrchol v kontinuálnom vzdelávaní v príslušnej platovej triede a urobia si okrem toho ešte vzdelávanie, ktoré ich posunie do inej platovej triedy, vrátia sa naspäť. Budú síce vo vyššej platovej triede, ale opäť nechcem povedať, že štartujú na nule, lebo budú mať nie o 12 % vyšší plat, ako keď končili v platovej triede, ale vrátia sa na úroveň len o 5 % vyšší plat a zase sa môžu vzdelávať a získavať, ako ministrovi sa mu to nepáči, kreditky, ale kredity. Nemyslím si, že to je celkom systém spravodlivý a to, čo sme chceli dosiahnuť, že je to aj systém motivačný a navrhnem, aby v spoločnej správe bolo osobitné hlasovanie o tomto bode, ja to ešte poviem na záver tie body presne, o tomto bode, aby sa jednoducho očistilo od takýchto nedokonalostí tento návrh. Problémom je to, že vzdelávanie, ako som uviedol, nebude otvorené, lebo nepúšťame do priestorov nových poskytovateľov. Ak chcem pripustiť istú mieru pokory opozície, tak si viem predstaviť, že priamo riadené organizácie budú vzdelávať učiteľov vo funkčnom vzdelávaní. Tam chceme, aby si ten štát udržiaval istú svoju filozofiu. Ale absolútne je pre mňa neprijateľné, aby do systému nevstúpili iní poskytovatelia napríklad pri inovačnom alebo špecializačnom vzdelávaní, pretože práve inovácie sú tým prvkom, kde nielen štát prináša nové podmienky, a to hovorím zámerne nielen, lebo aj štát, ale mnohé iné občianske združenia, iní poskytovatelia by mohli priniesť nový vietor do inovačného vzdelávania. Preto v mojom pozmeňujúcom návrhu navrhnem zmenu, ktorá sa bude týkať práve toho, aby, a to chcem zdôrazniť, v inovačnom a špecializačnom vzdelávaní mohli vystupovať aj iní poskytovatelia práve na základe toho, že akreditačná rada, ktorú zriaďuje ministerstvo, by tieto programy akreditovala, čo si myslím, že by aj bolo v podstate naplnenie jej skutočnej podstaty existencie. My to, čo máme vzdelávanie, tak máme teraz a budeme mať vlastne aj po novom. Práve reformné pohyby v európskych krajinách sa posúvajú tou cestou, že púšťajú do systému vzdelávania učiteľov práve širšie pole iných poskytovateľov a sú v snahe o diverzifikáciu vzdelávacích ciest, o celú flexibilitu celého vzdelávania učiteľov. V tomto návrhu, ak ho ponímame kriticky, môžeme povedať, že financovanie vzdelávania sa v podstate prenáša na školy a na samosprávy, čo si nemyslím, že je celkom správne. Zo strany štátu je tento návrh v celej učiteľskej profesii v kontexte prijímaných zákonov touto sociálnou vládou macošský. Na tejto schôdzi sme prerokovali návrhy, ktoré výrazne zlepšujú postavenie divadelných zamestnancov, pána poslanca Jarjabka tam vidím. Počas minulej schôdze sme prijímali zákony, ktoré výrazne zlepšujú postavenie baníkov. Na tejto schôdzi sme prerokovali návrh zákona, ktorý výrazne zlepšuje, a to chcem povedať, že uznáva celé vzdelávanie štátnych zamestnancov. A preto hovorím, že tento návrh je macošský voči učiteľom, lebo učiteľov berie len od roku 2005. Vzdelávanie, nechce im uznať to, čo mali, až na prvú a druhú kvalifikačnú skúšku, to, čo mali doteraz urobené. Opakujem, mám pocit, že tento návrh v kontexte doby, ktorú žijeme, sociálnej vlády je macošský. Prečo? Prečo nevieme uznať učiteľom vzdelávanie do roku 2005. Mám konkrétny návrh od roku 2002 a nie preto, že to bola vtedy naša vláda, ale v roku 2002 sa počíta štatút zamestnanca verejnej služby a učiteľ je zamestnancom verejnej služby. Myslím si, že toto je ten hraničný termín, na ktorom by sme sa mohli dohodnúť, že od roku 2002, keď sa zaviedla verejná služba, by sme mohli uznať vzdelávanie učiteľov. Práve vtedy potom po zavedení verejnej služby aj enormne narástol počet učiteľov, ktorí prejavili záujem sa vzdelávať, aj keď v podstate za to nemali nejaké finančné benifity. Chcem sa spýtať, prečo je účinnosť § 53 a § 54, kde sa vychádza v ústrety, a je to pozitívne, vychádza sa v ústrety učiteľom v tom, že budú mať týždeň voľna, že sa im preplatí polovica nákladov na liečebný pobyt. Ale prečo tieto ustanovenia v účinnosti sa posúvajú do roku 2009, respektíve do roku 2012. Tento návrh zákona, keď hovorím, že je macošský, a uviedol som už minimálne dva dôvody, a to je to vzdelávanie a ten druhý je posun účinnosti sociálnych výhod, keď takto môžem povedať, ale je aj nespravodlivý a macošský voči učiteľom, ktorí pôsobia v učiteľskej službe viac ako 16 rokov. Viem, že protiargumentom môže byť to, že sme uznali prvú a druhú kvalifikačnú skúšku. A určite tento argument je relevantný, aby tu zaznel, ale ak chceme tento systém nastaviť nanovo, som presvedčený, že je nespravodlivé robiť posuny v tarifných triedach o 0,5 % pre učiteľov, ktorí majú viac ako 16 rokov praxe a pri tých začínajúcich o 1 %. Podľa môjho názoru by sme to mali mať zjednotené a stále ten posun by mal byť o to 1 %, preto tak ako pri iných bodoch táto vláda by to mala opraviť. Na to ste tu, aby ste to opravili, veď takto to bolo sľubované ľuďom. My sme boli tí zlí, prehrali sme voľby a očakávam, pán minister, že vy to opravíte, preto sedíte na tomto kresle a ja vám budem len blahoželať, keď sa vám to podarí. Zatiaľ ale nemáte snahu to opraviť. (Smiech.) Žiaľ, v tomto zákone sa podľa môjho názoru nevyrieši vôbec sociálny status učiteľa. Štát, ako som povedal, má iné povolania, ktoré zvýhodňuje ďaleko nadštandardnejšie, ako je povolanie učiteľov, akékoľvek deklarácie o tom, ako máme radi, ako chceme pristúpiť k zlepšeniu sociálneho statusu učiteľov sú len prázdnymi heslami a prázdnymi gestami, pretože som uviedol príklady, keď mnohé iné profesie sú v ponímaní tejto vlády hodnotené, alebo je k nim pristupované omnoho, omnoho materskejšie, keď nie macošskejšie. Lebo k učiteľom sa pristupuje macošsky. Hovorím však a opakujem, že v kontexte prijímaných zákonov. Som veľmi rád, že navrhovateľ vyslyšal aj názory opozície a vyslyšal aj názory občianskych združení, ktorých nechce pustiť do systému vzdelávania, a že sa pochopilo, že verejný činiteľ nie je to celkom dobré, čo by malo fungovať pri sociálnom statuse učiteľa. Tresty štyri až desať rokov, no, trošku silná káva. Blahoželám ministerstvu, že to pochopilo a že uznalo aj pripomienky opozície a hovorím, že aj pripomienky občianskych združení, že sme skončili na pozmeňujúcom návrhu, ktorý hovorí o chránenej osobe, myslím. Návrh zákona, bohužiaľ, vôbec nerieši postavenie odborných zamestnancov, aj keď v jeho názve sa to tam už vsúva. Vôbec nerieši a nerieši objektívne a rovnoprávne v porovnaní s pedagogickými zamestnancami postavenie odborných zamestnancov centier poradensko-psychologických služieb, pretože tam nie je snaha im uznať ani toľko koľko učiteľom doterajšie vzdelávanie a dúfam, že to zmeníme. Ja to vytiahnem na osobitné hlasovanie aj zo spoločnej správy, lebo je tam čiastočne ten návrh a čiastočne to riešim vo svojom pozmeňujúcom návrhu, do § 61. Ale myslím si, že títo zamestnanci si nezaslúžia, aby boli týmto zákonom, aj keď je pravda a určite by pán minister mnohým vedel povedať, že ani my sme to neriešili, je to pravda. Uznávam to a teším sa tomu, že to riešite vy. Myslím si, že by si títo zamestnanci, odborní zamestnanci, vzdelaní ľudia nezaslúžili, aby boli takto odsunutí týmto návrhom a som rád, že pán minister hovorí, že sa to bude riešiť. Podľa môjho názoru jedna technická poznámka je zbytočná. To je delenie v školách výchovný a kariérový poradca. Podľa môjho názoru je to zbytočné, a pritom ešte výchovnému poradcovi tam nedávate špecializačný príplatok, pritom ten výchovný poradca v podstate robí veľkú časť kariérového poradenstva, keď príde, či už je to žiak základnej školy do deviateho ročníka, alebo žiak strednej školy do štvrtého ročníka. Podľa môjho názoru ale nedávam návrh k tomu. Podľa môjho názoru je delenie kariérový a výchovný poradca zbytočné a mohlo by to zostať na výchovnom poradcovi. Za najhoršie alebo za najväčšie riziko, čo je v tomto návrhu zákona, však považujem finančné toky. Tento zákon, prijímajúc všetku kritiku, ktorú my budeme počuť zo strany ministra, tento zákon prichádza neskôr a myslel som, že aj na minulé vlády. Pretože tento zákon prichádza v čase, keď nezaznamenávame ekonomický a hospodársky rast, ale zaznamenávame pokles hrubého domáceho produktu a v takomto strmom páde, že som niekde čítal, že ak to dopadne tak, ako to hovorí ministerstvo financií, tak len na porovnanie, budeme mať v roku 2009 toľko zdrojov koľko v roku 2006, ale pripravení sme na míňanie o 25 % viac, ako bolo peňazí v roku 2006. Takže už teraz vidím obrovské riziká v tom, ako ministerstvo školstva chce dostať do systému 31 442-tisíc eur v roku 2010. Ja som dával pozmeňujúci návrh pri štátnom rozpočte zvýšiť objem zdrojov ministerstva školstva o 780 miliónov korún a tieto peniaze mali byť použité na dorovnanie platov zamestnancov školstva, nie pedagogických zamestnancov, ale zamestnancov školstva na úroveň priemerného platu v národnom hospodárstve a neprešiel tento návrh do rozpočtu 2009, pritom sme nevedeli o tom, že bude to, čo sa deje teraz, že bude taký hlboký prepad a už vtedy koalícia odmietla návrh na zvýšenie, podotýkam o 780 miliónov. A teraz tu máme navrhovaných 950 miliónov bezmála. Budem zvedavý, kde to ministerstvo školstva zoberie. Ešte horšie na tom sú samosprávy, pretože tie majú tiež problémy súvisiace s výnosom dane z príjmu fyzických osôb a tam sa očakávajú dopady na ich rozpočty v roku 2010 780 miliónov. Rozumiem tomu, prečo ZMOS nechce tento návrh zákona, pretože nebude mať na to peniaze. A pretože tento zákon síce bude napísaný, ale napísaný tak, že učitelia sa majú právo vzdelávať, ale to ich právo sa nenaplní, pretože ten riaditeľ školy od zriaďovateľa nebude mať peniaze za náklady, aby poslal učiteľov na vzdelávanie. A tu je koreň problému. Že je to napísané slušne, nie veľmi dobre, ako to chcem  zdôrazniť, ale však slušne, ale prichádza to neskoro a nebudú na realizáciu tejto normy peniaze. Chcem sa teda spýtať. Kde bude šetriť štát, kde bude získavať zdroje ministerstvo školstva, ako to má ministerstvo školstva dohodnuté s ministerstvom financií a ako a kde zoberú peniaze obce? Aj napriek kritickému tónu, ako som uviedol, je zákon posunom vpred, prináša mnoho dobrých vecí. A mám ešte jednu otázku, a to je, už to myslím, že zaznelo, že ako teda bude riešené vzdelávanie na odborných školách? My sme prijali zákon o odbornom vzdelávaní. A chcem od vás, pán minister, relevantnú odpoveď, či môžem do školy zamestnať na nižší pracovný čas učiteľa – odborníka z praxe, napríklad na hotelových akadémiách, je to učiteľ, ktorý má ukončené vysokoškolské vzdelanie druhého stupňa na hygienu potravín a učí len šesť hodín a nepotrebuje mať ani pedagogické minimum, lebo on ho nechce, lebo pracuje úplne niekde inde, ale je to odborník, ktorý zabezpečuje vzdelávanie na hotelovej akadémii, či bude môcť po účinnosti tohto zákona pôsobiť v škole? Technické veci. Na osobitné hlasovanie by som vybral body spoločnej správy. Budem sa snažiť pomaly – bod 65, bod 67, bod 68, bod 70, bod 71, 72, 73 a 76 a predtým ešte,  ospravedlňujem sa, bod 31, 36, 50, 59 a 60. Pozmeňujúci návrh k vládnemu návrhu zákona o pedagogických zamestnancoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov (tlač 958) v navrhovanom vládnom návrhu zákona navrhuje vykonať tieto zmeny. Bod 1. V § 37 ods. 2 sa na konci pripájajú slová „a ďalší poskytovatelia programov kontinuálneho vzdelávania akreditovaných podľa tohto zákona“. Bod 2. V § 40 ods. 2 sa konci pripájajú slová „a ďalší poskytovatelia programov kontinuálneho vzdelávania akreditovaných podľa tohto zákona“. Odôvodnenie k bodom 1 a 2. Navrhovanou zmenou sa rozširuje okruh poskytovateľov inovačného a špecializačného vzdelávania v programoch akreditovaných podľa tohto zákona. Bod 3. V § 42 ods. 3 prvá veta znie: „Ministerstvo vydáva rozhodnutie o akreditácii podľa odborného stanoviska akreditačnej rady a podľa stanoviska príslušného orgánu štátnej správy, ak ide o kontinuálne vzdelávanie pedagogických zamestnancov odborných predmetov stredných zdravotníckych škôl a nemajú zastúpenie v akreditačnej rade.“ Navrhuje sa pri vydávaní rozhodnutia o akreditácii rešpektovať stanovisko akreditačnej rady. V § 44 ods. 1 sa slová „svoj poradný“ nahrádzajú slovami „odborný“. Bod 5. V § 44 sa dopĺňa nový odsek 6, ktorý znie: „Akreditačná rada vydala odborné stanoviská k rozhodnutiam ministerstva o akreditácii programov kontinuálneho vzdelávania  podľa tohto zákona. Odborné stanovisko je pre rozhodnutie ministerstva záväzné.“ Odôvodnenie k bodom 4 a 5. Navrhuje sa ustanoviť akreditačnú radu ako odborný orgán ministerstva, ktorý bude vydávať odborné a záväzné stanoviská pre rozhodnutie o akreditácii programu kontinuálneho vzdelávania. Bod 6. V § 47 ods. 5 sa vypúšťajú slová „§ 33 ods. 2 písm. a) a d), ods. 10 písm. a) “. Odôvodnenie k bodu 6. Navrhuje sa, aby pedagogickí zamestnanci mohli získavať kredity za kontinuálne vzdelávanie na výkon špecializovaných činností. V § 61, to je bod 7 sa dopĺňajú nové odseky, ktoré znejú: „Odsek 16. Splnenie odbornej spôsobilosti u odborného zamestnanca podľa doterajších predpisov sa považuje za splnenie kvalifikačných predpokladov podľa tohto zákona.“ „Odsek 17. Odborný zamestnanec, ktorý má najmenej 5 rokov odbornej praxe a vykonal prvú kvalifikačnú skúšku alebo získal titul po vykonaní štátnej rigoróznej skúšky podľa doterajších predpisov sa od 1. septembra 2009 považuje za odborného zamestnanca s prvou atestáciou.“ „Odsek 18. Odborný zamestnanec, ktorý má najmenej 10 rokov odbornej praxe a vykonal prvú kvalifikačnú skúšku, alebo získal titul po vykonaní štátnej rigoróznej skúšky podľa doterajších predpisov, a odborný zamestnanec, ktorý má najmenej 6 rokov odbornej praxe a druhú kvalifikačnú skúšku, alebo získal tretí stupeň vysokoškolského vzdelania v odbore súvisiacom s výkonom jeho odbornej činnosti, alebo má ukončené akreditované psychoterapeutické vzdelávanie sa považuje za odborného zamestnanca s druhou atestáciou.“ Odôvodnenie k bodu 7. Navrhuje sa aj v zmysle uznesenia vlády č. 282, ktoré ukladá definovať rovnocenne s pedagogickými zamestnancami aj odborných zamestnancov výchovného a psychologického poradenstva, uznať týmto zamestnancom vykonanú prvú a druhú kvalifikačnú skúšku, rigoróznu skúšku a ukončené akreditované psychoterapeutické vzdelávanie ako prvú a druhú atestáciu. Ďakujem pekne za to, že ste ma vypočuli a prajem ministrovi, aby zákon posunul aj do toho tretieho kola. Ďakujem.