Číž, Miroslav, poslanec NR SR (2018-06-21):
Ďakujem za slovo, vážený pán podpredseda. Kolegyne, kolegovia, dovoľte niekoľko slov k predloženému návrhu zákona. Ja faktom som zvažoval, či treba niečo povedať k tomuto zákonu, lebo tým vystúpením zbytočne zvýznamňujeme tento zákon. Nie samozrejme témou, ale spôsobom, ako sa predpokladá, veď politika má nejaké zákony, tak ctí nejakú logiku. Už druhý deň sledujeme festival návrhov zákonov poslancov, ktorí nepatria do poslaneckých klubov. Pán Beblavý a tak ďalej a tak ďalej, s tým, že je úplne jasné, že tie zákony, keďže nie sú rokované s klubmi politických strán, nemajú žiadny, žiadnu šancu na to, aby prešli a teda veľmi ťažko sa dá povedať, ako prispejú k aktuálnemu spravovaniu štátu. K čomu slúžia, sa dá vidieť na prvý pohľad. No potrebujú robiť kampaň pre odídených poslancov, pre ich pôsobenie v iných stranách, zvýznamňovať tie nové strany, využívať výhodu, hoci sú nezvolení v parlamente, voči iným stranám, ktoré sa do parlamentu nedostali a ktoré nemajú právo v parlamente pôsobiť. A samozrejme, tá teória, keby išlo o nejaké závažné, strany sa dostávajú niekedy do zásadných rozporov, ale literatúra hovorí, tak aspoň jedna tretina, pokiaľ členov, poslancov odíde, tak v takom prípade je tam istá miera legitimity, ale individuálne odchody znamenajú len to, že pán poslanec sa nenašiel, častokrát sú za tým osobné dôvody, nenaplnené ambície a všetkého možného. Čo ale podstatné nie je, podstatné je, že zahlcuje to parlamenty, návrhov je možno dvadsať v tomto parlamente, a teraz o nich tu rokujeme, oni si skladajú témy, ktoré sú častokrát v rozpore so schváleným programovým vyhlásením vlády, častokrát sú tam jasné a viditeľné finančné náklady, ktoré nie sú rozpočtované v rozpočte Slovenskej republiky, a takto sa to deje. Je tam aj iná logika, chcem zdôrazniť, že hovorím za seba, nie za náš klub. Napríklad je tam návrh aj poslanca nášho klubu, ktorý teda v spolupráci s nezaradeným poslancom ako abdikovaný minister predkladá návrh zákona. Jednak si nepamätám, že by sme o tom na klube hovorili, že by tam niekto žiadal o podporu klubu, jednak si neviem dosť dobre predstaviť, čo má teda nová ministerka, ktorá nastúpila, ktorá nesie tú zodpovednosť, ktorú nesie za sféru kultúry, vládla, ktorá tam funguje. Asi ako by bolo, ako by sa asi tvárila, keby sme teda akože hlasovali za tento návrh zákona. Sú to alogičnosti a je tu celý rad vecí, ktoré si možno ten analytický jazyk a vecný, vecnú diskusiu, ktorú predniesol pán poslanec Farkašovský, nezaslúžia. Napriek tomu niektorým tým veciam, o ktorých sme tu hovorili, lebo si myslím, že majú širšiu platnosť a v našej republike sa o nich diskutuje, a pritom sú politicky účelové. Pozrite sa, politický zápas o verejnoprávnu televíziu a hľadanie mechanizmu vytvorenia nezávislosti. Pán Poliačik, to, čo robíte, je čisto politický záujem, robili ste ho celý čas, keď ste fungovali ešte v klube SaS. Čo ste urobili, keď ste získali v roku 2010 moc? Prvé ste rozbili existujúci systém televízie, dokonca ste zlúčili, aby ste mohli vytvoriť úplne novú radu, kde ste kompletne navolili vašich politických zástupcov. A úplne ako s úsmevom, ako nesmierne charakterný človek to tu teraz predkladáte ako nepolitický návrh a pod. Číro politicky ste konali celý čas, veď tak to fungovalo. SMER v celej svojej histórii nenarušil platný poriadok. My sme sa snažili napríklad v radách vytvoriť stabilitu tým, že sa vytvorí dvoj-, štvorročné a šesťročné volebné obdobie a že postupne vždy tam budú presahy a že aktuálna politická moc bude mať relatívne oslabenú možnosť v takýchto, v takýchto radách presadzovať čisto politické záujmy. No prvé, čo bolo, to okamžite zrušili, a to boli dva roky pri vláde. Za dva roky kompletne prerušili celý systém, začínajúcu kontinuitu, ktorá sa vytvárala a pod. Ďalšia vec je, viete, slovenská RTVS, verejnoprávnosť, boj. Na jednej strane počúvam na výbore, ale však jak môžme teda to spravodajstvo, ktoré je neobjektívne, maximalizovať. Veď to neni ani podstatné, tam je predovšetkým otázka domácej tvorby, tam je otázka animovaných filmov, teda dostatočne širokého spektra, umeleckých aktivít, číro odborné stanoviská sú tam dôležité. Čuduj sa svete, dneska už to nie je dôležité, politický mobil je najdôležitejší, lebo prečo iné by sme mali takéto spektrum voliteľov? Aby posudzovali, aký má byť rozsah domácej tvorby, koľko má byť športu, koľko má byť animov, detských programov, ako má vyzerať spravodajstvo, to všetko má tento široký zbor. Pamätám si naposledy, v Albánsku ešte v 60. rokoch bola tzv. komunistická samospráva, tam vždy pracujúci prišli z roboty večer a posadili sa, stali sa sudcami a súdili. Na čo odbornosť? Na čo nejaké veci, ktoré sú úzko odborné, na čo je špecifickosť televízie? Takže pravdepodobne sú tu dve veci. Po prvé, každý politický záujem, a to je jeho vlastnosť, bohužiaľ, politické dejiny o tom svedčia, vždy potrebuje nejaký humánny, čistý, nezávislý záujem. Na druhej strane znalci hovoria, že za každým takýmto, takýmito snahami hľadaj účel, o čo vlastne ide. Kolegyne, kolegovia, počúval som tu už dehonestácie na tému riaditeľa súčasnej televízie, ktorý sedemnásť rokov pôsobí v mediálnom prostredí ako hlavný manažér. Pán Poliačik, vy ste v živote nikoho neriadili, pokiaľ viem, riadili ste SaS nejaký čas, z nejakej pozície a odtiaľ ste aj odišli z rôznych dôvodov. Hovoriť tu o súčasnom riaditeľovi ako pomaly o amatérovi v riadení verejnoprávneho subjektu je podľa môjho názoru nehorázne z vášho pohľadu. Takže mi odpustite, že to tu pripomeniem. (Reakcia z pléna.) Kolegyne, kolegovia, v tejto veci ja by som ešte povedal niekoľko vecí. V súčasnosti, a to je súčasťou nášho transformačného procesu, keďže nemáme zažité niektoré inštitúcie, máme furt tú verejnoprávnosť veľmi radi pretláčať a predkladať verejnosti názor, že akonáhle zvolíme nejaký verejnoprávny orgán, napríklad radu, tak už tá bude nezávislá, a tá už bude všetko dobre robiť. Nikoho nezaujíma, že by sa pozrel na históriu rád. Pozrel si, aký tento typ správy vecí verejných prináša riziká, aké prináša konflikty. Len malý, drobný problém je od týchto ľudí, že akonáhle ich zvolíte, sú absolútne nezávislí, však tam sú v podstate, sú neodolateľní a ak neprijmeme predpoklad, že každý člen rady dokonale pracoval a napriek tomu sme nikoho neodvolali, tak asi pravdepodobne ten mechanizmus, orto typu kontrolu, je neefektívny. To znamená, ak vytvorím ľudí, ktorých teraz zvolím aj do rady, oni sú neni zodpovední nikomu. Ten mechanizmus, ktorý máme, zas je nedokonalý. Oni v podstate predkladajú správu výboru, ale naša politická prax nevytvorila, aké sú vlastne oprávnenia výboru, čo ten výbor s tou správou robiť má. Do akej miery môže zasahovať, pretože ak by zasahoval ten výbor vecne, potom je tá verejnoprávnosť vlastne zbytočná. Ak si rozumieme dobre. Takže to znamená, že ten mechanizmus politickej kontroly treba nejakým spôsobom špecifikovať. Na druhej strane treba špecifikovať nezávislosť ľudí v tých komisiách, v ktorých fungujú, v tých radách, v ktorých tam sú. Takže tam súhlasím s pánom kolegom z opozície, ktorý hovoril o tom, že tá devalvácia nás politikov, akože politici o niečom rozhodujú, že a priori je to zlé. Však veď my v parlamentnej republike nie sme nič iné, my sme slobodne a demokraticky zvolených stopäťdesiat ľudí v zastupiteľskej demokracii, ktorí máme garantovať občanom dobrú správu vecí verejných. Ako ukazuje história, nikto neni dokonalý, vždy je tam celý rad chýb, existujú číro, čisto účelové politické konania, ale aký iný typ organizácie garantuje nepolitické riadenie, nezáujmové, neúčelové konanie? Veď to sú nezmysly. A politické riadenie má ten jeden obrovský význam, že keď ten minister vnútra je raz zodpovedný za voľbu riaditeľa v tej a onej podobe, povedzme, že vytvorením legislatívnych podmienok, že chce zmluvu so štátom, diskutuje o rozsahu verejnoprávnosti a o charaktere verejnoprávnosti a oznamuje verejnosti, ako vníma charakter verejnoprávnosti, čiže za to svoje konanie nesie zodpovednosť minimálne v ďalších voľbách. Kto iný z tých rád bude niesť zodpovednosť, ako tu už aj niekto naznačil, za voľbu a za to celé? To sú naivné veci ľudí, ktorí, ak im teda nechcem pripisovať zlé úmysly a účel, pripustime aspoň na chvíľu, potom ale úplne nepracujú s dosiahnutým stavom technického vnímania, realizácie demokracie v týchto veciach. A pokiaľ nebudeme o týchto veciach diskutovať naozaj odborne, pokiaľ predovšetkým nezadefinujeme ciele, ktoré chceme dosiahnuť, ciele, a potom budeme hovoriť o prostriedkoch, ktoré chceme k tomu využiť a korektne a objektívne o nich diskutovať, v takom prípade môžme vytvoriť nejaký mechanizmus, ktorý bude treba ešte aj tak cizelovať následne. To, čo sme urobili vo verejnoprávnosti, má nepochybne aj isté pozitíva, ako je Audiovizuálny fond, Fond na podporu umenia. Na druhej strane je tam celý rad vecí, ktoré sú minimálne pochybné. A aký máme mechanizmus vstúpiť do toho a realizovať to? Aký je vzťah štátu, lebo za kultúrnu politiku štátu ako takú nesieme zodpovednosť, kolegyne, kolegovia. Vláda má ustanovenia v tomto smere a sú v programovom vyhlásení vlády. Akú mám ja ako člen výboru pre kultúru v tejto situácii možnosť ovplyvniť čokoľvek pri rozdeľovaní 33 miliónov eur, ktoré ide na podporu neštátnej kultúry, ako člen výboru? Jak to zariadil pán minister? A ja som za to hlasoval, samozrejme, ani tento typ zodpovednosti zo seba neberiem. Ale vyskúšali sme ho a ukazuje sa, že ten mechanizmus potrebuje korekcie. A bude veľmi dôležité, ak sa aj v našom výbore podarí vytvoriť aspoň smer a kooperácie, a spolupracuje, hlavne vecné diskusie. Že naozaj budeme aspoň na chvíľu vedieť dať tie politické tričká zo seba dole a budeme mať objektívny záujem vytvoriť naozaj čosi, čo má najväčšiu šancu, čo má najväčšiu šancu zabezpečiť verejnoprávny charakter takýchto, takýchto inštitúcií. Ale inštitucionálne vytvorenie nikdy nestačí. Vždycky je dôležité, čo robia ľudia, ktorých do funkcií dáme a hlavne, aký je mechanizmus kontroly. Veľmi pekne vám ďakujem za pozornosť.