B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-01-30):
P. Kanis, poslanec: Vážený pán predsedajúci, budem považovať za úspech, keď nebudú žiadne reakcie, ako ste to tu signalizovali. Myslím si, že je veľmi dobré, že vlastne keď sme pred takým významným rozhodovaním, ako je voľba členov Konventu za Slovenskú republiku, že prichádza táto iniciatíva KDH a vlastne jej kandidáti na členstvo v Konvente sa môžu predstaviť, čo asi budú v tomto Konvente presadzovať a s čím budú vystupovať. Myslím si, že tí, ktorí budú čistí, čitateľní a jasní, asi veľkú šancu na zvolenie v tejto Národnej rade nemajú, že skôr majú šancu tí, ktorí nejakým spôsobom v duchu objektivity uhrávajú, že je to problém, ktorý je závažný, ale predsa len, treba sa dívať na veci z nadhľadu a vidieť ich aj relatívne a v pohybe. Neviem, kto bude kandidovať, ale z toho, čo tu bolo povedané, sa zdá, kto tú šancu má a kto ju nemá. Myslím si, že je mimoriadne dôležité, aby Národná rada mala jasno aj v tom, kto chce byť členom konventu, ako vlastne chápe tieto veci. Hrá sa o príliš veľa a myslím si, že niekedy práve stranícko-politické spory o týchto problémoch dávajú do úzadia podstatu problému a skôr na povrch sa dostávajú veci, ktoré sú možno treťoradé alebo štvrtoradé. Diskusia o otázkach zvrchovanosti štátu, o národnej identite vlastne prebieha v tomto parlamente od vzniku tohto štátu, od vzniku Národnej rady. Prebieha s väčšou či menšou intenzitou podľa toho, o čo obyčajne ide v príslušnom zákone alebo v príslušnom dokumente, ktorý Národná rada prijíma. Myslím si, že táto diskusia je permanentná a obsiahla a prebieha predovšetkým na vládnej úrovni z hľadiska rôznych rokovaní s Európskou úniou a inými európskymi štruktúrami. Príležitostne je táto diskusia v Národnej rade pri rôznych návrhoch zákonov, ktoré, či už sú v tradičnej podobe alebo v netradičnej podobe. Táto diskusia prebiehala pri Ústave Slovenskej republiky, pri jej prijímaní, ešte pred vznikom tohto štátu. Táto diskusia prebiehala aj pri veľkej novele Ústavy Slovenskej republiky, pri ekonomických zákonoch, a tak Národná rada v podstate o týchto otázkach rokovala už veľakrát. A napokon aj nebulvárna tlač sa práve týmto otázkam pomerne solídne venuje. V tej diskusii, ak mi dovolíte, ja som postrehol dva tóny. Jeden tón, ktorý bol najčastejší, a ten tón bol taký nad realitou alebo ináč povedané, možno taký kozmopolitický, pri ktorom vlastný štát sa ponímal len ako prechodný jav a vlastný národ, ako keby to bola dajaká druhá kategória, a najsilnejšie zaznel tón, ktorý bol obyčajne politicko-stranícky pri rôznych svároch poslancov za jednotlivé politické strany. A často mal podobu toho, že sa kládla otázka, ktorý politický subjekt, ktorý stranícky subjekt je najlepší, ktorý je najprijateľnejší pre Európsku úniu alebo Severoatlantickú alianciu. Vítam podnet KDH v podobe návrhu deklarácie, pretože jeho zmysel alebo prínos vidím predovšetkým v upozornení na problém získavať poznanie a rozvahu nad vlastnými krokmi a nad vlastným rozhodovaním. V mnohých veciach, ktoré sa týkajú aj nášho úsilia stať sa členom Európskej únie a aliancie, sa zdá, že túto rozvahu strácame, alebo priestor dostávajú hlasy, ktoré majú smer taký, jednej línie bezproblémového integrovania sa, či do Európskej únie alebo do Severoatlantickej aliancie bez toho, aby sa prihliadalo aj na to, čo v súčasnej situácii alebo v prvých rokoch tohto tisícročia, čo je pre Slovensko potrebné, aby si uchránilo aj ako podobou svojho vlastného národného a národnoštátneho záujmu. Čiže vítam tento podnet KDH, že je to podnet, aby sme najskôr mali sami o sebe jasno. Pretože počas krátkej existencie Slovenskej republiky, či sa to týka ekonomickej oblasti, politickej, či sa to týka oblasti kultúrno-etickej, myslím si, že nemôžeme to povedať za celý ten celospoločenský rozmer. Aj otázka národnej identity a zvrchovanosti má asi viacero rovín riešenia. Zaoberajú sa tým mnohí vedeckí pracovníci, čiže táto akademická rovina podľa môjho názoru je rovinou, v ktorej sa pomaly ukazuje, čo je jadro problému národnej identity aj problému zvrchovanosti, jednak v procese integrácie do Európskej únie alebo predpokladaného fungovania v Európskej únii. Druhú takú rovinu vidím vo svetle vládnych síl, teda vo svetle toho politického zloženia, ktoré má prevahu v podobe vlády Slovenskej republiky. Ak sa v samotnom návrhu KDH uvádza príklad Poľska, tak treba povedať, že to platí o tom Poľsku, ktoré bolo. Neplatí to o tom Poľsku, ktoré je teraz, že tá vláda, ktorá bola, mala iný prístup k týmto otázkam ako vláda, ktorá je tam teraz, čiže vždy tieto otázky národnej identity a riešenia problémov sú istým spôsobom podmienené vybavením toho politického smeru, ktorý má prevahu vo vláde. Ale podľa mňa ide o niečo celkom iné. Ide o to, čo je ten konsenzuálny obsah alebo tá konsenzuálna rovina, ktorá zostáva základom, ide mi o to, čo sa nemení zmenou vlád v jednotlivých krajinách. Myslím si, že to je záležitosť, ktorá sa týka Európskej únie, ktorá sa zrejme bude týkať aj podstaty činnosti európskeho Konventu a ktorá sa napokon týka aj kultúrno-etických otázok. Iste to nebude v podobe jednej ideológie alebo jedného politického smeru, ale to riešenie sa bude zrejme vyvíjať postupne a bude vždy nejakým aj kompromisom, samozrejme, a Národná rada by zrejme mala rozmýšľať práve o tom, čo v dnešnej pozícii Slovenskej republiky je tým, čo my môžeme aj z hľadiska Európskej únie akceptovať a na druhej strane, čo bez ohľadu na to, či je pri moci dnešná koalícia, alebo dajaká iná koalícia, čo bude tou kontinuitou aj v takých závažných existenciálnych otázkach, ako sú otázky, o ktoré v návrhu KDH ide. Nuž, ale tu si musíme povedať, že návrh KDH je vlastne v oblasti, v ktorej už prikloniť sa len k dajakému riešeniu by bolo skutočne stratou vlastnej suverenity aj svojprávnosti. Pretože ak sa nepostavia tieto otázky ako existenciálne v oblasti kultúrno-etickej, tak mohli sme ich nejako preplávať v rovine politickej, ekonomickej, ale jednoducho v tejto sa nedajú preplávať, ale ony sa nemali dať preplávať ani v rovine politickej, ani v rovine ekonomickej. Čiže napriek tej diskusii, ktorá tu bola, podľa môjho názoru tá diskusia dosiaľ na úrovni parlamentu nebola dostatočná a dosiaľ aj otázka akceptácie Európskej únie sa stále vníma len cez percentá, ktoré v nejakom prieskume občania povedia, že chcú ísť do Európskej únie. Ale tá otázka, prečo tam chcú ísť, to je možno ako predstava nejakej väčšej skyvy chleba, ale v podstate nikdy sa tu neriešia otázky, ktoré sú bytostnými problémami Slovenska aj v oblasti ekonomickej. No a keď sa nastoľuje táto otázka zvrchovanosti a vlastnej identity teraz, nuž tak musíme potom aj povedať, veď tento zápas začal vznikom Slovenskej republiky! Pri vzniku Slovenskej republiky začal jeden veľký zápas, ako ponímať národnoštátnu identitu Slovenskej republiky! A keď budem z istého nadhľadu hovoriť, tak potom musíme uznať aj to, že zápas HZDS v týchto veciach v podstate sa týkal týchto otázok! Keď si odmyslíme istý, povedal by som empirický folklór, ktorý sa tu udial, ale podstata veci aj problémom HZDS bola vlastne v tejto dimenzii. Čiže my sa dnes nemôžeme tváriť, že iba v tejto oblasti kultúrno-etickej nastupuje problém našej zvrchovanosti a zvrchovanosti rozhodovania alebo identity! Tento problém je od vzniku tohto štátu a podľa môjho názoru aj pri rokovaniach pri ústave sa jednoducho ukázalo, že Slovenská republika je taký mladý štát, že má problémy sama so sebou ohľadne vnútornej integrity. A tá dráma integračného procesu, ktorá tu prebieha, je v tom, že nie sme ešte vnútorne integrovaní a rozbiehame veľký proces integrácie navonok. A v tomto probléme, myslím si, že Národná rada by mala mať jasnejšie, aj keď sú tu rôzne prúdy, aj keď rozmýšľame o tom, že budeme voliť niekoho do Konventu. Pretože by bolo asi potrebné, aby tam ľudia nevystupovali len za seba, ale istým spôsobom sprostredkúvali aj sebareflexiu, ktorá v týchto veciach na Slovensku je. Táto otázka v oblasti bezpečnosti je podľa mňa veľmi jasná vďaka tomu, že ak má ísť o vojenskú akciu, dajakú spoločnú, integrovanú, no tak tam filozofovanie asi nie je dobrá metóda a jednoducho, tam to musí byť nejaké precízne a podľa mňa Severoatlantická aliancia túto otázku má vyriešenú tak precízne, že jednoducho nie je tam problém, aby akcia, integrovaná akcia, nebola premyslená s príslušnou hierarchiou. Pri viacerých ekonomických záujmoch a napokon pri privatizácii samotnej to vyskakuje stále, že privatizácia nie je len záležitosťou zmeny vlastníka, nie je to len záležitosťou vstupu zahraničného kapitálu, ale je to aj otázka bytostných národnoštátnych záujmov tohto štátu. A aj keď sa dostáva i teraz v podobe SPP do polohy skôr akoby nejakej izolovanej straníckej hry, v skutočnosti je veľkým problémom, ak sa zamyslíme nad tým, ako slovenské hospodárstvo v etape poprivatizačnej, ako vlastne bude vyzerať, aké bude mať schopnosti v prípadoch, keď to bude treba, prejavovať aj istú vlastnú zvrchovanosť a zvrchované rozhodovanie. To sú veci, ktoré akoby zaváňali dajakým konzervativizmom alebo ja neviem, ako ich kto nazve, ale jednoducho sú to vitálne problémy Slovenskej republiky a vitálne problémy slovenského národa. V tomto návrhu o kultúrno-etických otázkach, teda o zvrchovanosti v riešení týchto otázok sa KDH hlási k európskej civilizácii, ale zároveň odhliada od európskej civilizácie, ak v nej ide o istý civilizačný posun alebo ak ide o odklon od tradičného kultúrno-etického pohľadu. Myslím si, že tu je ten problém, kde v návrhu sa formuluje ten základ, ktorý KDH obraňuje a chce dostať do deklarácie ako tradičný kultúrno-etický pohľad. No istým spôsobom tie hodnoty, bez ohľadu na to, v akých sme stranách, vnímame možno podobne alebo veľmi blízko, ale na druhej strane ten reálny vývoj, ktorý prebieha v rámci európskej civilizácie v tých vyspelejších krajinách, prináša isté problémy, ktoré sa podľa môjho názoru nedajú zvládnuť len cez tradičný kultúrno-etický pohľad. Aj keď vlastne sú tu postavené iba dva problémy a sú to problémy, absolútne existenciálne problémy, o ktorých, dalo by sa povedať, že asi všetko umenie sa točí okolo týchto dvoch problémov, a to je otázka života a dôstojnosti ľudskej bytosti a problém rodiny a manželstva ako inštitúcie. Zrejme celé umenie a zrejme celý ľudský vek bude spojený s týmito problémami, a keďže ide o také závažné otázky, tak skutočne treba mať istý nadhľad nad tým a zároveň treba mať aj dobrú vôľu, chápať aj tých, ktorí majú rozdielny názor. Je mi však troška takou záhadou, či si „konceptori“ návrhu vlastne uvedomili, že toto nie je deklarácia len pre nás samých, toto je deklarácia pre dve skupiny štátov, pre členov Európskej únie a pre kandidátov na členstvo v Európskej únii. Beriem, že je to oslovenie Európy, lebo táto deklarácia chce osloviť Európu. Kladiem si otázku, či pri našich súčasných problémoch, čo sa týka samotnej diskusie o zvrchovanosti štátov a o národnej identite, či táto forma deklarácie nie je predčasná, či nie je trúfalá v tom, že akoby sa obraciame na dve skupiny štátov, o ktorých som hovoril, a zdá sa mi, že tá forma, ktorá tu je, deklarácia aj v tom obsahu, aký je, nie je adekvátna tomu štádiu, v ktorom sa Slovenská republika v týchto otázkach nachádza. Čiže záverom, vážená Národná rada, dovolil by som si povedať, že vítam tento návrh, pretože je podnetom k tomu, aby tento parlament neprehliadal nielen otázky kultúrno-etické, ale ani otázky politické a ekonomické, čo sa týka nášho začleňovania sa do integračných procesov. Chcel by som oceniť, chvalabohu, že návrh tu je. Treba sa vrátiť naspäť aj k tým politickým a ekonomickým otázkam, pretože neboli v tomto parlamente dopovedané na takej úrovni, aby spravili istý konsenzuálny základ pre drvivú väčšinu v tomto parlamente bez ohľadu na to, v akých sme stranách. Ale zároveň považujem tento návrh deklarácie vzhľadom na štádium diskusie za predčasný a formu nepovažujem za vhodnú, aby to prijímal parlament Slovenskej republiky. Na druhej strane chápem tú deklaráciu ako možné východisko zamýšľať sa nad týmito vecami aj nad podobou, ako by, dajme tomu, mali byť vyjadrené otázky zvrchovanosti rozhodovania nielen v otázkach kultúrno-etických, ale aj iných, ako by mali byť dopracované otázky národnej identity. Vážený pán podpredseda, ďakujem za pozornosť.