Beblavý, Miroslav, poslanec NR SR (2014-10-23):
Ďakujem pekne, pani predsedajúca. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, vážený pán minister, dovoľte mi vystúpiť v druhom čítaní novely zákona o dani z príjmov. Prednesiem dva konkrétne pozmeňovacie návrhy, ale dovoľte mi predtým ešte nadviazať na kolegu Hudackého, na jeho vystúpenie, a naozaj podčiarknuť, že táto novela zákona o dani z príjmov je len jednou z ďalších v rade predložených za tejto vlády, ktorých cieľom je zvyšovať príjmy, dane z príjmov fyzických a právnických osôb, a to v podstate na úkor ostatných zdrojov verejných financií. Tie dôsledky nie sú tak viditeľné okamžite alebo každodenne, ale sú viditeľné, keď sa pozrieme na to trochu s odstupom. Podľa vašich vlastných predpokladov uvedených v návrhu o štátnom rozpočte schválenom pred týždňom bude obdobie druhej vlády Roberta Fica obdobím najpomalšieho hospodárskeho rastu od vzniku samostatného Slovenska, keď počítame teda vlády, ktoré mali štvorročný mandát. Aj za vlády Vladimíra Mečiara, aj za vlády Mikuláša Dzurindu, aj za vlády druhej Mikuláša Dzurindu, aj za prvej vlády Roberta Fica, za štyri roky ekonomika rástla vždy rýchlejšie, a to napriek tomu, že aj prvá vláda Mikuláša Dzurindu, aj prvá vláda Roberta Fica museli čeliť veľmi ťažkým krízam a v podstate Mikuláš Dzurinda zdedil skrachovanú a rozkradnutú ekonomiku po Vladimírovi Mečiarovi spojenú s ruskou krízou a doprostred mandátu vlády Roberta Fica prišla celosvetová kríza, ktorá mala asi najhoršiu podobu od 30. rokov. Napriek tomu, ak sa naplnia vaše vlastné predpoklady, tak budete odovzdávať ekonomiku s najhorším možným výsledkom, a ekonómovia vedia, že rozdať sa dá len z toho, čo sa vytvorí. A ak rozdávame tým, že neustále zvyšujeme dane pracujúcim a zamestnávateľom, tak možno krátkodobo vyberieme viac niekde, ale dlhodobo vyberáme menej, pretože ten koláč rastie oveľa pomalšie alebo sa začne dokonca v nejakom bode aj zmenšovať. Takže z tohto pohľadu treba povedať, že hospodársky výkon, ktorý bude reprezentovať druhá Ficova vláda, nestačí ani na trvalé a výrazné zníženie nezamestnanosti, ani na výrazné dobiehanie západnej Európy, je to v podstate určitá forma jemnej stagnácie. No a to, že sa to deje na úkor dane z príjmov, najlepšie opäť dokumentujú predpoklady v štátnom rozpočte, kde aj dopredu sa pozerajúc, vláda predpokladá, že počas najbližších troch rokov výnos dane z príjmov porastie o 18 %, presnejšie o 17,8 %, ale výnos dane z pridanej hodnoty napriek toľko medializovanému boju s podvodmi na DPH má vzrásť len o 12,8 percenta. To znamená, výnos dane z príjmov má ešte od tohto roku ďalej vzrásť o tretinu rýchlejšie ako výnos dane z príjmov, daň z pridanej hodnoty, čo naznačuje, kde naozaj táto vláda vidí najlepší a najmožnejší zdroj príjmov do verejných financií. Takže to je naozaj niečo, čo treba o tomto zákone povedať a čo nezmenia kozmetické zmeny, ktoré sa tu dnes dohodnú alebo sa dohodli už na výbore, a je to stratégia, v ktorej nie je Ficova vláda nejakým spôsobom osamotená, je to stratégia, ktorú mnohé ľavicové vlády robia, konkrétne administratíva prezidenta Hollanda vo svojom prvom roku vo Francúzsku išla veľmi podobnou cestou. Je to však cesta, ktorá napríklad, ako vidíme vo Francúzsku, naozaj vedie skôr k pomalému rastu alebo k žiadnemu rastu a nakoniec vedie aj k potrebe zmeny hospodárskeho kurzu. Inými slovami, môj osobný problém nie je, alebo vecný problém nie je so žiadnym konkrétnym opatrením, hoci sú tam viaceré, ktoré sme spomínali už v prvom čítaní, že sú otázne z hľadiska napríklad istoty právnej, otázka odpisovania a jej spätného uplatnenia, ale tie sa tu aj dnes snažíme riešiť, ale môj problém je s tou stratégiou ako takou, najmä s tým, že v minulosti sa uplatnila stratégia, že ak sa rozširoval daňový základ, to znamená, ak sa mala platiť daň z väčšieho množstva vecí, znižovala sa daňová sadzba. To znamená, že ľudia platili to isté, ale platili nižšie dane, čo je potom aj motivačnejšie, aj obmedzuje úniky. Teraz vidíme, jednak sa najprv zvýšila sadzba v roku 2012 pre fyzické a právnické osoby rôznym spôsobom a jednak sa rozšíril aj základ. Samozrejme, to isté sa robilo aj v odvodoch, s mnohými tými konkrétnymi vecami by som súhlasil, ak by ako celok neviedli k škrteniu hospodárskeho rastu. A teraz mi dovoľte predniesť dva pozmeňovacie návrhy. Jeden sme pripravili s pánom kolegom Jurzycom a je to náš spoločný pozmeňovací návrh, týka sa už spomínaného super odpočtu pre výskum a vývoj, ktorý tiež už spomínali viacerí kolegovia predo mnou. Súhlasím s vystúpeniami, ktoré hovoria, že tento super odpočet vo výške 25 % je pomerne nízky. Je pomerne nízky a tým pádom jeho okamžitý motivačný efekt na výskumné, vývojové, inovačné aktivity v ekonomike bude asi obmedzený. Na druhej strane, tuto je zase bod, kde chápem aj obavy ministerstva financií – vzhľadom na aj kapacity finančnej správy, aj na tradície – ísť okamžite do výrazného odpočtu, aj z obavy z podvodov. To znamená, myslím si, že ak niekto chce, aby takýto odpočet bol naozaj uplatnený, aby v slovenskej legislatíve vydržal a aby postupne rástol, musí zároveň ponúkať aj cestu, ako zabezpečiť jeho využitie, naozaj len alebo dominantne pre skutočné vývojové výskumné aktivity, ktoré prinesú inovácie v ekonomike. Jedno bez druhého nebude fungovať, pretože ak nedokážeme zneužívanie tohto inštitútu zastaviť od samého začiatku, tak si dovolím už dneska predvídať, že inštitút sa zavedie, bude zneužívaný a o rok, o dva, o tri príde minister financií s analýzou, kde povie, či už na konkrétnych príkladoch, alebo na nejakých veľkých číslach povie, kde tie peniaze utekajú, a v snahe zalepiť štátny rozpočet sa to zase narýchlo aj zruší a bude to jedna z mnohých iniciatív, ktoré sme tu už na Slovensku zažili, kde sa niečo zavedie a o chvíľu sa to zase zruší, pretože sa to nezaviedlo poriadne. Z tohto dôvodu sme aj s pánom kolegom Jurzycom diskutovali o tom, že ako tomu predísť, ako od začiatku obmedziť zneužívanie tohto inštitútu a, naopak, podporiť jeho využívanie. Sú možnosti, ktoré sú dané kapacitou finančnej správy, ale to my, samozrejme, ako opoziční poslanci nemáme v rukách a to je, naopak, na strane exekutívy. Ale sú aj možnosti verejnej kontroly, ktoré sa špeciálne na Slovensku v mnohých prípadoch osvedčili, preto sme s pánom kolegom Jurzycom pripravili návrh, ktorý je pomerne jednoduchý, má necelú stranu a ktorý jednoducho hovorí, že ak si niekto bude chcieť uplatniť tento odpočet, bude musieť súhlasiť so zverejnením určitých základných údajov o tom, na čo tie peniaze minul. Samozrejme, ak má mať takáto super položka význam, nemôžeme ísť do hĺbok intelektuálneho vlastníctva podnikateľov, pretože v tom prípade by to práve tie najinovatívnejšie firmy odrádzalo, ale myslím si, že nie je excesívne žiadať od takýchto firiem, aby boli ochotné zverejniť, navyše s odstupom v podstate roka, roka až pol, základné ciele týchto výskumných aktivít, ktoré taktiež aj podľa návrhu zákona si musia pripraviť, ak chce takýto odpočet fungovať. To znamená, že s minimálnym byrokratickým bremenom za cenu vyplnenia jednej tabuľky v daňovom priznaní vieme zistiť sumu a vieme zistiť, na čo bola zhruba vynaložená. Samozrejme, to nemôže stačiť na to, alebo často nemôže stačiť na to, aby niekto odhalil podvod z internetu, ale môže to slúžiť ako veľmi dobrý nástroj identifikácie rizík, na ktorý už potom bude musieť konať asi najmä finančná správa vo väzbe na problematické položky. Takže tento návrh si dovolím predložiť, teraz ho aj prečítam. K čl. I 1. V doterajšom bode 71 v § 30c sa za odsek 6 vkladá nový odsek 7, ktorý znie: „(7) Finančné riaditeľstvo do troch kalendárnych mesiacov nasledujúcich po uplynutí lehoty na podanie daňového priznania zverejní v zozname daňových subjektov podľa osobitného predpisu120l o daňovníkovi, ktorý si pri realizácii projektu výskumu a vývoja uplatnil odpočet podľa ods. 1, tieto údaje: a) meno, priezvisko, adresu trvalého pobytu fyzickej osoby alebo obchodné meno a sídlo právnickej osoby, identifikačné číslo daňovníka, b) výšku uplatneného odpočtu a zdaňovacieho obdobia jeho uplatnenia, c) dátum začiatku realizácie projektu výskumu a vývoja, d) ciele projektu, ktoré sú dosiahnuteľné počas doby jeho realizácie a merateľné po jeho ukončení.“ Doterajšie odseky 7 a 8 sa označujú ako odseky 8 a 9. 2. V doterajšom bode 71 sa slová „až 120k“ nahrádzajú slovami „až 120l“. 3. V doterajšom bode 71 sa na konci dopĺňa poznámka pod čiarou k odkazu 120l, ktorá znie: „120l: § 52 ods. 10 zákona č. 563/2009 v znení zákona č. .../2014 Z. z.“ Účinnosť týchto bodov sa navrhuje 1. januára 2015. Za doterajší článok VIII sa vkladá nový článok IX, ktorý znie: „Čl. IX Zákon č. 563/2000 o správe daní (daňový poriadok) v znení neskorších predpisov sa dopĺňa takto: § 52 sa dopĺňa odsekom 10, ktorý znie: „(10) Finančné riaditeľstvo na svojom webovom sídle zverejňuje zoznam daňových subjektov, ktoré uplatnili odpočet výdavkov na výskum a vývoj podľa osobitného predpisu37ab. V zozname sa uvedú údaje podľa osobitného predpisu 37ac.“.“ Poznámky pod čiarou k odkazom 37ab a 37ac znejú: „37ab) § 30c zákona č. 595/2003 Z. z. v znení zákona č. .../2014 Z. z.; 37ac) § 30c ods. 6 zákona č. 595/2003 Z. z. v znení zákona č. .../2014 Z. z.“ Doterajšie články je potrebné primerane prečíslovať. Účinnosť tohto bodu sa navrhuje 1. januára 2015, čo sa premietne do ustanovenia účinnosti návrhu zákona. Druhý návrh, ktorý prednesiem, je návrh, o ktorom sa tu už diskutovalo, dokonca v prvom čítaní aj pomerne hojne, ale napriek tomu dovoľte sa k nemu vyjadriť. Je to návrh, ktorý rieši otázku maximálnych cien za nákup áut používaných v súkromnom a verejnom sektore. Pán minister už v pripomienkovom konaní navrhol, aby podnikatelia si nemohli uplatniť nákup áut nad 48-tisíc eur do odpisov, ak sú v strate, ak by to teda viedlo k strate, aby si to nemohli dávať do nákladov. Tým pádom de facto pre podnikateľov v strate ustanovil prakticky tento limit alebo teda povedal, že si to budú musieť platiť z vlastného, keď to tak jednoducho môžem povedať. Už v lete počas pripomienkového procesu som inicioval hromadnú pripomienku, ktorá namietala, že ak takýto postoj má byť uplatnený k súkromnému sektoru, má byť uplatnený aj k verejnému sektoru. Vo verejnom sektore však žiadni majitelia nie sú, respektíve majiteľmi sme my všetci, to znamená, že ak by to písmeno platilo rovnako, tak si môžu manažéri vo verejnom sektore toto robiť v podstate na úkor nás všetkých a ako majitelia máme na to len veľmi obmedzený vplyv cez raz za štyri roky rozhodovanie vo voľbách. Preto som podal návrh, ktorý bol vecne rovnaký, ale trochu iný, a to bolo to, aby kým je na Slovensku deficit verejných financií, kým nemáme vyrovnaný rozpočet, aby zamestnávatelia vo verejnom sektore si nemohli nakupovať autá drahšie ako 48-tisíc eur s výnimkou pre reprezentáciu štátu cez Úrad na ochranu ústavných činiteľov. Táto pripomienka bola akceptovaná, podpísalo ju niekoľko sto ľudí, ministerstvo financií ju akceptovalo, nezapracovalo ju však do tohto zákona a odvtedy, dnes máme 23. októbra, ešte stále takéto riešenie nebolo predložené verejnosti zo strany ministerstva financií ani vlády, preto som už minulý týždeň predložil návrh aj ministrovi financií, aj dnes ho tu chcem predniesť, aby sme to v tomto zákone vyriešili, aby sme tú rovnosť zabezpečili. Ešte predtým, než ten zákon prečítam, dovoľte mi možno zdôrazniť jednu podstatnú technickú náležitosť, a to je to, že koho sa takýto návrh má týkať. Na Slovensku už máme z dôb vlád Mikuláša Dzurindu uznesenie vlády, ktoré limituje, ktoré ustanovuje cenové limity pre nákup vozidiel pre ústrednú štátnu správu. To znamená pre ministerstvá a ich rozpočtové a príspevkové organizácie, to znamená, dneska existuje rozhodnutie vlády, staré už, myslím, že dvanásť rokov približne, ktoré hovorí, že štátny tajomník, generálni riaditelia, riaditeľ organizácie si môžu využívať autá v akom asi rozpätí, a či už kvôli tomu, alebo kvôli tomu, že predsa len tá ústredná štátna správa je pod najsilnejším politickým tlakom, lebo ak médiá niečo napíšu, ide to priamo na ministra, ktorý je politicky zodpovedný za svoj rezort, tak v ústrednej štátnej správe nie sme svedkami tých najväčších excesov. Naopak, keď sme si zobrali zoznam tých najdrahších zakúpených limuzín za ostatné obdobie, za ostatné dva roky, tak sme boli svedkami toho, že to boli práve organizácie, ktoré sú verejné, ale nepodliehajú vláde, nie sú súčasťou tzv. ústrednej štátnej správy. Či už hovoríme o jednom rektorovi verejnej vysokej školy, či už hovoríme o guvernérovi Národnej banky Slovenska, ktorá je nezávislá a nepodlieha vláde, či už hovoríme o niektorých primátoroch alebo županoch, ten problém s excesívnymi nákupmi sa zdá byť sústredený práve tam, kde, povedal by som, priama ruka politickej zodpovednosti, minimálne tej vládnej nedosiahne a kde tá zodpovednosť je buď veľmi nepriama, napr. guvernéra NBS menuje parlament na návrh vlády, alebo kde je robená cez iné mechanizmy. Napríklad rektora volí a odvoláva akademický senát univerzity, štát ako taký s tým nevie priamo nič spraviť s výnimkou povedzme trestného činu. To znamená, preto pri formulácii toho návrhu som veľmi dával pozor na to, aby sa týkala skutočne celého verejného sektora. Týkala sa; zabudol som povedať ešte jednu skupinu, a to sú štátne podniky a obchodné spoločnosti s podielom štátu, kde síce politická zodpovednosť je, lebo vykonáva tam väčšinou akcionárske práva konkrétne ministerstvo, niekedy aj Fond národného majetku, ale už oveľa, by som povedal, oveľa ťažšie sa v realite uplatňoval, ľahšie sa tomu ministrovi dáva od toho ruka preč, a tak sme boli napríklad, ak sa nemýlim, v železničnej spoločnosti Cargo svedkami dosť rozsiahleho nákupu limuzín v čase, keď štát inak rozpredával v podstate túto spoločnosť alebo rozpredával z nej pomerne veľkú časť jej hodnoty. Takže ako zachytiť všetky tieto podniky? No a jediný zákon, ktorý ich zachytáva, je zákon o výkone práce vo verejnom záujme. To je zákon, ktorý bol prijatý v roku 2003 a on definuje výkon práce vo verejnom záujme, ten skutočný verejný sektor, a definuje ho pomerne široko, takže doňho platia skutočne všetky organizácie, ktoré reálne sú verejné, teda patrí tam nielen samospráva, patria tam aj verejné vysoké školy, patria tam aj obchodné spoločnosti a štátne podniky a patria tam aj iné organizácie zriadené zákonom. To znamená také, na ktorých je prítomný verejný záujem, a preto si myslím, že ak by takýto limit mal platiť, mal by platiť pre všetky tieto organizácie aj z dôvodov, že tam reálne vidíme problém aj z dôvodu základnej férovosti. Preto mi dovoľte predniesť pozmeňovací návrh, ktorý je v tomto znení, z hľadiska, keď už chceme byť féroví, chcem povedať, že technicky je inšpirovaný pôvodným návrhom strany SaS v tejto oblasti, ktorý predkladali ešte v minulosti prostredníctvom riešenia zákona o cenách, aj keď tá konkrétna formulácia už je upravená práve smerom, ktorý som naznačil. Návrh znie: Za čl. I sa vkladá nový čl. II, ktorý znie: Čl. II Zákon Národnej rady Slovenskej republiky č. 18/1996 Z. z. o cenách v znení neskorších predpisov sa mení a dopĺňa takto: „1. V § 1 ods. 1 sa za slová „opatrenia na zamedzenie nežiaduceho cenového vývoja“ vkladajú slová „ochranu hospodárneho využívania verejných prostriedkov“. 2. Nadpis tretej časti znie: „Opatrenia na zamedzenie nežiaduceho cenového vývoja o ochranu hospodárneho využívania verejných prostriedkov.“ 3. Doterajší text § 4 sa označuje ako ods. 1 a dopĺňa sa ods. 2, ktorý znie: „(2) Opatreniami na ochranu hospodárneho využívania verejných prostriedkov sú niektoré obmedzenia pri kúpe osobného motorového vozidla podľa § 12a.“ 4. Za § 12 sa vkladá § 12a, ktorý vrátane nadpisu znie: „§12a Niektoré obmedzenia pri kúpe osobného motorového vozidla. (1) Ak je kupujúcim právnická osoba, ktorá je zamestnávateľom podľa osobitného predpisu10aa, cena jedného kupovaného osobného motorového vozidla nesmie presiahnuť sumu 48-tisíc eur. (2) Ods. 1 sa nepoužije: a) v rozpočtovom roku bezprostredne nasledujúcom po rozpočtovom roku, v ktorom rozpočet verejnej správy neobsahoval schodok, b) ak je účelom kúpy motorového vozidla zabezpečenie ochrany ústavných činiteľov a diplomatických misií a kupujúcim je Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky.“ Poznámka pod čiarou k odkazu 10aa znie: „10aa) § 1 ods. 2 zákona č. 552/2003 Z. z. o výkone práce vo verejnom záujme v znení neskorších predpisov.“ Doterajšie čl. II až IX sa primerane prečíslujú. Nový čl. II nadobudne účinnosť 1. januára 2015, čo sa premietne v ustanovení jeho účinnosti. Takže dovoľte mi na záver požiadať vás o podporu týchto dvoch návrhov, ktoré, ako som spomenul v tej úvodnej časti, neriešia to, čo z politického a makroekonomického hľadiska považujem za zásadný problém prístupu vlády k dani z príjmov, ale mohli by vyriešiť iné konkrétne problémy, ktoré nás trápia, aj keby som ich žiadnym spôsobom nechcel preceňovať. Ďakujem veľmi pekne.