T. Rosová, poslankyňa: (2008-12-04):
Ale táto novela rieši problém, s ktorým sa na mňa osobne obrátili rybári z regiónu, v ktorom mám jednu z mojich regionálnych poslaneckých kancelárií. Dozvedela som sa od nich pre mňa mnoho nových informácií a myslím si, že budú tieto informácie nové aj pre mnohých z vás, ktorí nie ste priamo zainteresovaní. A preto si dovolím oboznámiť vás s niektorými z nich. Takže, dozvedela som sa, že na Slovensku existuje nie veľa, ale niekoľko rybárskych revírov, ktoré sú tzv. revírmi bez privlastnenia úlovku, revíry Chyť a pusť. Chcem podotknúť, keď tu dnes bola taká zaujímavá situácia, že pán minister zdravotníctva predkladal návrh na zrušenie vojenských súdov, že keď hovoríme o režime Chyť a pusť, tak nehovoríme o súdnom poriadku, ale o rybárstve. Takže, je to režim, ktorý je naozaj progresívny, ktorý je vlastne v zmysle ochrany prírody a ktorý podčiarkuje túto ochranársku a taktiež športovú časť rybolovu. Väčšina takýchto revírov s týmto režimom bez privlastnenia úlovku sú v správe členov rybárskeho zväzu. Sú ale aj také revíry, ktoré sú súkromné. A podmienky v oboch týchto typoch, teda v každom z týchto typov nie sú rovnaké a to je vlastne celý dôvod novely. Na revíry spravované dobrovoľníkmi z miestnych rybárskych organizácií sa vzťahuje zákaz lovu od 15. marca do 31. mája, a to pre súkromné revíry neplatí. To je naozaj celé, to je kameň úrazu. Na jedných sa vzťahuje obmedzenie, na druhých sa nevzťahuje. Rozdiel medzi nimi je len v type vlastníctva. Členov rybárskeho zväzu, ktorí investujú svoje vlastné peniaze do násad a krmiva, investujú množstvo času a energie do údržby revírov, oberá toto obmedzenie o možnosť, aby sa im do rozpočtu dostalo viac zdrojov na pokrytie týchto potrieb, tak ako vlastne aj na prvý pohľad usúdil pán spravodajca a hovoril to vo svojom prejave. Ako teda súvisí to obmedzenie lovu s peniazmi a s príjmom? Jednoducho, lebo z jari po zimnej prestávke a pred hlavnou sezónou sa rybári snažia, ako sa už povedalo, uspokojiť svoj hlad a uprednostňujú tie revíry, kde sa rybárčiť smie. V tomto prípade teda revíry súkromné, či už tie, ktoré sú na Slovensku, alebo potom revíry, kde obmedzenie neplatí, v zahraničí, najmä v Maďarsku. A tým pádom možné finančné zdroje, ktoré by šli do revírov chránených členmi rybárskeho zväzu, idú inam. Takže, je podľa vás správne, aby existovala diskriminácia na základe charakteru vlastníctva? Ak nie je správne, aby bolo na jednej strane súkromné vlastníctvo diskriminované voči štátnemu, rovnako to predsa nemôže byť správne ani naopak. A v našom návrhu ide, opakujem, len a len o to. Zrovnoprávniť revíry, aj ich správcov bez ohľadu na to, kto tie revíry vlastní. Milé kolegyne, kolegovia, je tu návrh apolitický, podľa mojej mienky veľmi jednoduchý a jednoznačne spravodlivý. Priznám sa, že sa nepamätám, že by sa ktorákoľvek moja iniciatíva ako poslankyne stretla s takou pozitívnou odozvou verejnosti, ako už hovorila moja kolegyňa. Dostávali sme mnoho e-mailov aj listov, kde rybári našu iniciatívu ocenili. No a práve preto mi nenapadlo, že takýto jednoduchý apolitický a zjavne spravodlivý návrh vyvolá takú prudkú reakciu a taký tlak na to, aby sme tento návrh stiahli. Dokonca, ako ste počuli, Slovenský rybársky zväz kvôli tomuto návrhu zvolal zasadnutie predsedníctva a uznesením sa vyjadril proti nemu. Samozrejme, aj mňa zaujímali argumenty. Pýtala som sa, čo je na ňom neprijateľné, komu to škodí. No a tie argumenty, ktorých sa mne dostalo, sú nasledovné. Takýchto revírov je veľmi málo. Ja na to vravím. Keby bol čo len jeden, je to dôvod na to, aby bol diskriminovaný? Ja vravím, teraz je ich málo, ale nebolo by dobré, keby ich bolo viac? Keby takéto revíry pribúdali? Ktoré chránia životné prostredie, chránia ryby? A nebudú pribúdať práve vtedy, keď sa zlepšia podmienky tak, ako to navrhujeme v našom zákone? Ďalší argument. Okolo vody v čase obmedzenia, zákazu lovenia hniezdia vtáky. Rybári by ich rušili. No ale ja sa pýtam a v súkromných revíroch nehniezdia? A to isté platí taktiež aj o množení rýb. Presne rovnako je to v súkromných ako vo verejných revíroch, akurát v jedných sa loviť smie a v druhých nie. Taktiež som sa stretla s argumentom, že vraj nedochádza k finančným stratám, pretože rybári si povolenie aj tak kupujú na celú sezónu. Žiaľ, tento argument sa ukázal ako zavádzajúci a nepravdivý, pretože sa to týka iba miestnych rybárov. Ale práve tí, ktorí by mohli byť zdrojom ďalších financií, tí, ktorí prišli loviť len sezónne alebo len na niekoľko dní, prípadne na jeden deň, tí by boli zaujímaví z hľadiska doplnkových financií pre rybárov, ktorí investujú svoje vlastné peniaze do svojho koníčka. Takže v skutočnosti som nezaznamenala žiaden vecný argument, aspoň nie taký, ktorý by hovoril o tom, prečo revíry v jednom type vlastníctva majú mať obmedzenie a v inom type vlastníctva obmedzenie mať nemajú. No a prečo teda toľko energie, prečo mimoriadne zasadnutie predsedníctva Slovenského rybárskeho zväzu, také razantné vyjadrenie? Prečo toľko námahy, aby sa tento náš návrh zniesol zo sveta? No, možno preto, že existuje naozaj len málo takýchto revírov a nenašli podporu v rybárskom zväze. A oveľa viac, než záujem podporiť menšinu v tomto zväze, je záujem zachovať postavenie Slovenského rybárskeho zväzu v našom rybnom hospodárstve tak, ako mu to teraz vlastne umožňuje a ukladá zákon. Takže myslím si, že to, čoho sa obávajú a nielen myslím, ale potvrdila som si to aj v niekoľkých rozhovoroch, je to, že by sa v tejto snemovni našlo dosť hlasov na to, aby sa zmenilo postavenie Slovenského rybárskeho zväzu ako zákonom stanoveného vykonávateľa rybárskeho práva. Obávajú sa toho, že sa nájde väčšina hlasov, ktorá zmení znenie § 4 ods. 3 zákona o rybárstve. Inak povedané, obávajú sa toho, že v tejto snemovni prevládne biznis nad verejným záujmom. A ja si myslím, že máme možnosť, dámy a páni, ukázať, že to tak nie je, pretože iba na vás záleží, či sa tieto obavy naplnia, alebo nie. Obraciam sa teda na vás s prosbou, aby ste podporili spravodlivé riešenie, aby sme spolu dopriali moderným a nezištným rybárom z revírov bez privlastnenia úlovku užiť si celú sezónu a aby sme to urobili bez toho, aby bolo ohrozené postavenie Slovenského rybárskeho zväzu v slovenskom rybnom hospodárstve. Myslím si, že tento príbeh, ak dobre dopadne, môže byť príkladom toho, že regionálne kancelárie poslancov nie sú iba nejaké fiktívne, že sa v nich naozaj stretávame s voličmi, že tých voličov počúvame a snažíme sa riešiť ich problémy. Niekedy ich riešime komunikáciou s úradmi, niekedy odbornou radou, ale niekedy aj tým, že ich návrhy prenesieme do návrhov zmeny novelizácie legislatívy. Preto prosím všetkých vás, ktorí rovnako pristupujete k svojej práci v regiónoch, aby ste tento návrh podporili a dali najavo, že naša práca má aj iný zmysel než sedenie v tejto snemovni. Ďakujem vám pekne.