Mičovský, Ján, poslanec NR SR (2015-02-06):
Dobre. Ďakujem pekne, pán podpredseda. Vážené kolegyne, kolegovia, vážení občania, no, chcem predovšetkým úprimne poďakovať za túto dvojdňovú diskusiu. Veď napokon je správne, že sa hovorí a myslím, že sa hovorilo k veci. Niektoré momenty nás mohli sklamať, niektoré poznámky prekvapiť. Možno mňa najviac prekvapuje to, že napriek tomu, že to tu zaznelo viackrát, že som sa nedozvedel v tých ozvenách, ktoré prichádzali v takých kritických vlnách na náš návrh, ako je to vlastne s našou ústavou. Veľmi jasne som viackrát zdôraznil, že tento zákon vychádza rýdzo z Ústavy Slovenskej republiky, že si ju ctí a že ju veľmi presne prečítal. Očakával som, že na túto časť môjho veľmi zdôrazňovaného vystúpenia zareagujete a vlastne vysvetlite mi, v čom sa mýlim, keď som povedal slová ústavy, ktoré predsi platia pre nás všetkých. A ja ich musím zopakovať aj v tejto záverečnej reči, pretože verím, že tu nikto sa nenájde z vás, kto by spochybnil tieto slová, a ak áno, tak potom vlastne stojíme pred obrovským omylom, že sme 25 rokov postupovali podľa ústavy, ktorú sme napísali nesprávne alebo, naopak, správne, a nectili sme si jej slová. Ešte raz teda. Čl. 2 Ústavy Slovenskej republiky, v odseku 1 sa hovorí: „Štátna moc pochádza od občanov, ktorú vykonávajú prostredníctvom svojich volených zástupcov alebo priamo.“ Čo sa hovorí v čl. 73 v odseku 2: „Poslanci sú zástupcovia občanov.“ (Reakcia z pléna.) Dobre. „Mandát vykonávajú osobne podľa svojho svedomia a presvedčenia a nie sú viazaní žiadnymi príkazmi.“ Myslím si, že návrh, ktorý sme predložili, je návrh, ktorý naozaj dôsledne ctí tieto slová, ktoré som citoval. A práve preto súhlasím, že som sa určite mohol aj s mojimi kolegami pomýliť pri ich interpretácii a ich vsadení do tej podstaty, tej esencie tohto návrhu zákona, ale tak som potom očakával, že sa dozviem, v čom som tak nesprávne, v čom sme tak nesprávne prečítali Ústavu Slovenskej republiky, ktorá zabudla spomínať politické strany. Tým, samozrejme, to som povedal aj včera, nezdôrazňujem, že politické strany by mali byť niečo, čo odporuje v ústave, ale v každom prípade sa mi zdá, že tento moment je kľúčový a jeho zodpovedanie v našej rozprave som očakával. Verím, že nič ešte nekončí a možno bude naozaj dobré, keď túto chvíľu budeme považovať za otvorenie dôležitej diskusie k tomuto návrhu, ktorý môže mať ešte veľa zmien, ale stále si myslím, že nemôžme ho považovať za návrh, ktorý odzneje a zanikne, pohltí ho história. To, že sa nepáči ani naľavo, ani napravo, tomu rozumiem celkom dobre. Tomu sa dá porozumieť, pretože naozaj do značnej miery mení niečo, čo sme považovali za úzus nikdy sa nemeniaci. No myslím však, ale že sme už oveľa lepšie vystihli potrebu cítenia občanov, ktorí možno nie vždy úplne presne, ale myslím si, že dostatočne jasne nám naznačujú, že v niečom sa tá naša straníckosť, tá historicky vzniknutá straníckosť, ktorú nepopieram, odchýlila možno od tých antických čias, ktoré sa tu spomínali ako dávny to príklad nutnosti. Tie strany nie vždy vystihli tie potreby a zareagujem na tú časť, keď sa tu spomínalo a ja to s úctou kvitujem, že strany tu zabojovali v časoch, keď sme tu neboli, o dôležité momenty v historickom zápase Slovenska o lepšiu budúcnosť. Ale ja sa zároveň spytujem, áno, boli tu strany, ktoré zabojovali, a aj z tohto miesta ja im ďakujem ako človek, ktorý to vtedy vnímal ako radový občan, netušiac, že niekedy budem mať takúto časť o tom hovoriť spoza tohto pultu. Ale kto to bol, že spôsobil tie zaujímavé únosy, špinavosti, možnože vraždy na štátnu objednávku? Za tým nebola slepá stranícka disciplína?! Za tým neboli podpísané reverzy, že bude mlčať?! Boli za tým, to hovorím o tých stranách, ktoré tu už dnes nie sú, ktoré sa zaviazali svojou straníckou disciplínou k tomu, že boli schopné odmlčať aj možno veci, ktoré nepatria vôbec do nášho sveta, a keď áno, tak za hranicu zákonnosti. A toto je treba v tejto súvislosti vidieť. Ak hovorím o stranách, ktoré zabojovali, a možno tú disciplínu využili naozaj k tomu, aby disciplinovane konali dobro v prospech občana, boli tu strany, ktoré disciplinovane ničili záujem občana. A to by sme si v tejto súvislosti, keď sa tu hovorí o neomylnej a neopraviteľnej funkcii, role politických strán, mali tiež spomenúť. Nie ako absolútnu pravdu, ale ako súčasť tejto pravdy. Ale, viete, možno ani to, že sme celkom dobre trafili do objednávky a pocitov občana, ktorého tu zastupujeme, poviem to trocha kacírsky, neni možno to najdôležitejšie. To najdôležitejšie je podľa nás to, že takáto potreba tu evidentne existuje nielen kvôli pocitu občana, ale kvôli tomu, že mnohé prvky pri riadení tohto štátu na základe partokratických princípov zjavne neslúžia občanovi. Obrovská korupcia neni požehnávaná nezávislými osobnostiam, nezávislými jednotlivcami. Nevravím, že nemajú svoje maslo na hlave jednotlivci, ale ja si myslím, že hlavný diel korupčnej biedy našej doby je spôsobený práve tou straníckou disciplínou, keď všetci obyčajne dobre vedia, aká je pravda, ale ústa sú disciplínou mnohokrát zaviazané. A to často cítime v našom parlamente, že vieme iba povedať biele a čierne a nech je to akokoľvek, keď som na strane čiernych, tak všetko musí byť tak a vždy sa snažíme aj zjavné pravdy poprieť. Koľko sme tu mali momentov, že sa tu naozaj prejavila veľkorysosť a že sme si uznali navzájom, že tí kolegovia majú pravdu a že to, čo im vytýkame, tak oni uznajú zase na druhej stane, že to naozaj v niečom pochybili? Táto veľkorysosť mi tu chýba a ja vidím jej príčiny práve v tom, že stranícka spätosť so svojím klubom, so svojou stranou je tak veľká, že nie sme schopní prekročiť vlastný tieň a pomenovať veci pravým menom. Nehovorím to, pán Hrušovský, aj na vás sa pozerám ako na človeka, ktorý naozaj je tu istý symbol zákonnosti a ústavnosti a tradície parlamentarizmu na Slovensku s tým, že je to niečo, čo by bolo absolútne pravdivé. Len tieto momenty tu sú a tá vaša kritika voči nášmu návrhu sa mi zdá, aj keď oprávnená z pohľadu toho, že kritika je vždy oprávnená, prečo nehovoríte svoj názor, ale ako keby ste nechceli vidieť aj tie momenty, ktoré sme v našom návrhu predložili. Veď my sme nepovedali, že tu budú iba nezávislí, my sme v našom návrhu, a opakujem to, ponúkli možnosť občanovi, aby si vybral. Keď je presvedčený o tom, že má jeho strana tu čo robiť, náš návrh to nepopiera vôbec. Ale už techniky toho návrhu by som možno v tejto chvíli ani nechcel zdôrazniť a už nechcem vlastne zdôrazňovať nič, len poďakovať, že sme túto diskusiu otvorili a že to, že ste celkom nezodpovedali to, čo sme ponúkli, a že ste sa na nás pustili ako na ľudí, ktorí sú skoro anarchisti, čo teda považujem za strašne nespravodlivé, tak možnože aj vy si premyslíte a možno si to poviete, že tento náš návrh možno nie je tak vzdialený od potreby tejto krajiny a že je na čom stavať, aby sme niektoré momenty zmenili, zvlášť keď to tu nie raz zaznelo, že nezávislosť, to nie je nejaká novinka. Je to stále boj slov o pravdu. A skončím s tým, čo sa mi celkom včera páčilo, aj keď to bolo opäť kritické, že by sme my takíto pozberanci neobstáli pri tých Termopylách, keby bolo treba zabojovať, tak ako zákony kázali nám. Nuž, naozaj sa to nevie, to súhlasím, to nevie nikto z nás, keď bude tá chvíľa, keď už nestačí hovoriť, ale treba v kritickej chvíli svojho života zvládnuť niektoré momenty. Takže ťažko povedať, koľkí z týchto tu bojovníkov za politickú moc by pri tých Termopylách položili životy, tak ako zákony kázali im. Ale ja si myslím, že náš návrh, ktorý sleduje záujem občana, smeruje k tomu, aby tu sedelo 150 ľudí, ktorí raz, keď príde k Termopylám, budú vedieť, čo im zákon ukladá. Ďakujem.