Žitňanská, Lucia, poslankyňa NR SR (2019-12-04):
Ďakujem pekne za slovo, pán predsedajúci. Vážené dámy, vážení páni, vážený pán minister, ja som v zásade už na minulej schôdzi, keď sme prejednávali nejaké justičné zákony, hovorila o tom, že to, čo sa dozvedáme teraz z médií o niektorých sudcoch, tak naozaj je vážnym problémom pre dôveryhodnosť justície, ale že sa môžme na to pozrieť aj ako na príležitosť, príležitosť, aby sme sa dokázali zbaviť alebo vytlačiť zo systému sudcov, ktorí nie sú hodni pozície sudcu. A hovorila som, že je na to potrebné, aby všetci tí, ktorí majú oprávnenie konať v týchto veciach, či je to polícia, prokuratúra, alebo justičné orgány, aby títo aj konali. Hovorila som to preto, pretože koloval tu v tomto parlamente pozmeňovací návrh, v tom čase to bol pozmeňovací návrh, ktorý síce nebol úplne totožný s tým, čo dnes prišlo v skrátenom legislatívnom konaní, ale filozofiu ten pozmeňovací návrh mal tú istú. A hovorila som to preto, pretože som tú filozofiu pozmeňovacieho návrhu a teraz predloženého návrhu zákona považovala jednoducho za zlú, pretože je to skratka, ktorá poskytuje alibi tým, ktorí konať majú a – podľa mojej mienky – nekonajú dostatočne rýchlo a dostatočne efektívne. Pretože keby konali dostatočne rýchlo a efektívne, tak tu nesedí minister s týmto návrhom zákona, a to ešte k tomu v skrátenom legislatívnom konaní. A pevne som verila, že túto tému už máme za sebou. Ale nemáme ju za sebou, pretože ju máme na stole v skrátenom legislatívnom konaní, a to ešte s odôvodnením, ktorý potvrdzuje moje slová, že tí, ktorí konať majú, jednoducho nekonajú, pretože v odôvodnení skráteného legislatívneho konania sa píše, že áno, možnosť pozastaviť výkon funkcie existuje už aj dnes, tieto sa však neuplatňujú zo strany príslušných orgánov v dostatočnej miere. Tak orgány nekonajú v dostatočnej miere a my prichádzame v skrátenom legislatívnom konaní, aby sme teda umožnili iný dôvod pozastavenia výkonu funkcie, ktorý ako keby obíde tie štandardné mechanizmy a trošku ich predbehne. A ja si dovolím tvrdiť, že je to v tejto časti návrh, ktorý je naozaj, naozaj veľmi škodlivý, pretože som presvedčená o tom, že ak existujú pochybnosti o tom, že sudca má spôsobilosť sudcovskú, to znamená, že nemá morálny štandard a integritu sudcu, ktorú zákon požaduje, no tak to je dôvod na disciplinárne konanie, pretože jednoducho to zákon považuje za dôvod na disciplinárne konanie. Tak potom ten disciplinárny návrh jednoducho treba dať a ak sú iné dôvody, tak jednoducho polícia to obvinenie vzniesť jednoducho má a musí. Pretože v čom je základný rozdiel? Základný rozdiel je, že keď máme disciplinárne konanie, keď máme vznesené obvinenie, všetko sa deje v rámci nejakých procesných pravidiel. Tuto navrhujeme pozastavenie výkonu funkcie bez akýchkoľvek procesných pravidiel, kde minister alebo predseda Najvyššieho súdu, alebo predseda Súdnej rady, ale povedzme že minister navrhne – možno aj s veľkou pompou; a ja vôbec nepodozrievam pána ministra zo snahy zneužívať výkon svojej funkcie, ale máme rôznych ministrov, niektorí sa aj veľmi radi prezentujú a povedzme s veľkou pompou také niečo navrhne. Súdna rada bude pod tlakom, možno budú na to dôvody, možno nebudú na to dôvody, nemá to žiadnu procedúru, žiadnu možnosť obrany, žiadne mechanizmy a čo potom? Keď Súdna rada neprijme ten návrh, kto bude zlý? Súdna rada? Aj keď bude mať možno pravdu? Alebo teda radšej prijme ten návrh a čo potom, keď do toho pol roka nebude vznesené obvinenie alebo nebude podaný návrh na disciplinárne konanie? Tak budeme môcť to pozastavenie ešte predĺžiť o pol roka. A čo keď ani potom nebude vznesené to obvinenie, tak čo potom? Sa nám vráti do talára sudca, o ktorom sme povedali, že sú o ňom vážne pochybnosti, že nemá morálny štandard a integritu? A čo potom? Doplatíme mu plat a nebodaj sa bude ešte súdiť o to, že sme mu poškodili dobré meno? Ako však rozmýšľajme! To pomôže potom dôveryhodnosti justície, keď sa nám prípadne takýto sudca vráti do talára? Preto má logiku, že keď sú dôvody, tak sa má stíhať. A keď sú také vážne dôvody, že sú na odvolanie z výkonu funkcie sudcu, tak potom v rámci procesných nástrojov, ktoré máme, sa má pozastaviť výkon funkcie. Tak teraz pred voľbami vyriešime to, že potrebujeme pozastaviť dvoch, troch, štyroch, piatich ďalších sudcov, tak to pred voľbami urobíme a čo potom, keď náhodou to obvinenie nebude vznesené? Pretože ja sa sama seba pýtam, prečo niektoré obvinenia nie sú ešte vznesené. A predpokladám, že aj pán minister spravodlivosti sa pýta. No ale potom ten správny adresát nášho tlaku nie je parlament, aby prijal v skrátenom legislatívnom konaní zmenu zákona, ale ten správny adresát nášho tlaku a toho, koho sa máme pýtať, je potom asi polícia, prípadne prokuratúra, prípadne tí, ktorí môžu podať návrh na disciplinárne konanie. Tam treba tú energiu sústrediť, veď to nie je v poriadku, aby sme suplovali tieto inštitúcie takýmto spôsobom. Takže ja vnímam ako vážne riziká tohto návrhu zákona, ktoré tu sú predložené a, samozrejme, že tá vágna formulácia umožňuje aj zneužitie za určitých okolností, ale aj keď abstrahujeme od možnosti zneužitia, tak ja vážne tu vidím ten problém, že dobre, tak posadíme alebo pošleme domov na pol roka sudcu s 80-percentným platom; no tak koľko? (Reakcia ministra.) No ale tam už máme 30 %, hej, pretože tam už sme v nejakom procese, hej, tak tuto máme 80 % a on si prečká a čo potom, sa vráti? A budú sa už ľudia naňho pozerať, že je očistený len preto, že nikto naňho, nikto mu nevzniesol obvinenie? Ako to nemá s dôveryhodnosťou justície nič spoločné. A podľa mňa jediné, čo môžme pre dôveryhodnosť justície urobiť a pre očistu justície, že naozaj tie veci, ktoré ležia na stole, budú dôsledne stíhané a v tejto chvíli sa budeme veľmi vážne pýtať všetkých, ktorí konať môžu, prečo konajú tak pomaly. Pretože konala zo začiatku veľmi pomaly aj Súdna rada a musíme sa aj pýtať, prečo ešte nie sú vznesené obvinenia. Takže s touto časťou návrhu zákona nemôžem súhlasiť. Je nesystémový, môže byť škodlivý, je riskantný a vôbec nie je dobré, aby sa takýto návrh zákona prerokovával v skrátenom legislatívnom konaní. V návrhu zákona je jedna časť, s ktorou súhlasím a vždy s ňou budem súhlasiť, a to je návrh na verejné hlasovanie Súdnej rady vo všetkých otázkach. My sme už mali takúto právnu úpravu v našom právnom poriadku, možno si to pamätáme, bola to, bol to zákon, ktorý sme presadili ešte za Radičovej vlády, vtedy sa zaviedli verejné hlasovania Súdnej rady vo všetkých otázkach. Možno si pamätáte aj to, že verejne sa hlasovalo aj vtedy, keď už nebol zvolený Štefan Harabin za predsedu Najvyššieho súdu, keď predtým v tajnom hlasovaní zvolený bol. Ja si myslím, že aj táto skúsenosť ukázala, že verejné hlasovanie Súdnej rady aj v personálnych otázkach je dobrá vec. V personálnych otázkach bolo verejné hlasovanie Súdnej rady zrušené, keď sme tu mali vládu jednej strany, odvtedy zase máme v personálnych otázkach permanentne problémy s rozhodovaním Súdnej rady jednoducho preto, že to tajné hlasovanie dáva omnoho väčší priestor pre rôzne zákulisné hry a neumožňuje vlastne skladanie účtov členov Súdnej rady. Preto ja som veľmi rada, že to pochopila aj Súdna rada a za prítomnosti dvanástich členov Súdnej rady Súdna rada dvanástimi hlasmi odsúhlasila požiadavku na legislatívcov a zákonodarcov, aby do zákona bolo dané to, že Súdna rada aj v personálnych otázkach hlasuje verejne, čiže dnes to tu máme v návrhu zákona na základe toho, že si to Súdna rada vypýtala, a preto si myslím, že by sme to mali rešpektovať. Preto ja mám vlastne už aj kolegami podpísaný pozmeňovací návrh, ktorý určite predložím v druhom čítaní, ak prejde skrátené konanie k tomuto návrhu zákona, aby sa vypustili všetky škodlivé ustanovenia z tohto návrhu zákona a ostala v ňom len verejnosť hlasovania Súdnej rady, pretože si myslím, že to môže pomôcť dôveryhodnosti Súdnej rady, ergo aj dôveryhodnosti justície, ak v tomto návrhu zákona nám o túto otázku ide. Ďakujem veľmi pekne.