V. Mečiar, poslanec: (2010-05-26):
Včera som urobil historický exkurz o vzájomných vzťahoch, ako to vyzeralo a čo sa stalo. Dovolím si ešte raz v krátkosti upozorniť na niektoré body. Prvé. Tak odmietaný Trianon bol dobrom pre Maďarov. Umožnil im realizovať právo na sebaurčenie a vytvoriť maďarský štát. Predtým bol uhorský, vlastný maďarský štát nebol. Bol prijatý, akceptovaný reprezentáciou Maďarska susedných štátov a akceptovaný menšinou na Slovensku, ktorá vyjadrila vôľu žiť v Československu. Po tragédiách a mŕtvych v druhej svetovej vojne, utrpení ľudí, celej Európy, sveta a aj južného Slovenska znovu tí, čo chceli žiť v maďarskom štáte, odišli. Zostali žiť na Slovensku len tí, čo chceli žiť ako občania Československej republiky a neskoršie Slovenskej. Skade sa berie vôbec táto vlna nacionalizmu pomýlených názorov a nárokov? Parížska mierová zmluva, ktorou bola ukončená druhá svetová vojna, jasne stanovila dve pravidlá. Koniec fašizmu, nesmie sa obnoviť v žiadnej podobe, ale aj koniec nacizmu. A čoho sme svedkami? Tam, kde ekonomika a sociálne veci zaostávajú, dostávajú sa do krízy a nevedia politici tieto veci riešiť, dochádza k stavom, že politiky a scén sa zmocňujú extrémisti, ktorí v rôznej podobe vystupujú a dávajú lieky v západnej Európe, je to predovšetkým zamerané proti prisťahovalectvu, v strednej Európe najviac do týchto vzťahov rýpe práve maďarská politická reprezentácia, ktorá hovorí nielen o ľuďoch národnostnej menšiny, ale hovorí, a to hovorím jednoznačne, o územiach, o prinavrátení území, o prinavrátení vlastí. Kto to nepočuje, že to z Maďarska zaznieva už pekných pár rokov, tak je hluchý. Kto to nevidí, tak je slepý. A kto tomu nerozumie, tak je hlúpy. Pokiaľ ide o otázky, ktoré sú s týmto spojené, tak kríza, ktorá bola teraz v Maďarskej republike a ešte pretrváva v ekonomike a v sociálnych systémoch, viedla ku krachu vlády socialistov, viedla k dočasnej vláde, ktorú práve strana FIDESZ bojkotovala v tom, aby prijala zásadné reformy a prehĺbili sa spoločenské protiklady. V podstate maďarský štát je dnes držaný medzinárodnými organizáciami finančnými, bankovými, ktoré im poskytujú úver. Ale otázka stojí aj inak. Je ten režim politický, ktorý dneska vládne v Maďarsku, režim demokratický? Alebo je to úchylka od demokratického režimu, a tým aj od parížskych dohovorov, tým aj všeobecne deklarovaných práv v Európe, v Európskej únii, v celom svete? Ak je to úchylka, tak potom Slovensko má zastúpenie v medzinárodných finančných inštitúciách, prečo náš zástupca v Medzinárodnom menovom fonde a Svetovej banke nevystúpi a nepovie: Vážení, financujete fašistickú úchylku. Aj za naše peniaze! Ohrozujete mier v strednej Európe aj za naše peniaze! Neželáme si to! Zastaviť a pribrzdiť do doby, kým sa neobnovia demokratické pomery v Maďarsku. A to dávať, tak ako svet obyčajne dáva, obnovu demokratických princípov pred ekonomické záujmy jednotlivých vlád. Pokiaľ ide o JOBBIK, kto pochybuje, že je to hnutie fašistické, tak nevie, čo je fašizmus. Ak strana deklaruje nároky na územie, nároky na občanov, ak hovorí o vytváraní vlastných ozbrojených gárd, ak hovorí o zabratí území silou, ak hovorí a pripúšťa možnosť vojenského konfliktu s okolitými štátmi, ak sa správa rasisticky voči občanom inej rasy na území vlastného štátu, a to sú v danom prípade ľudia z menšiny rómskej, tak je to obyčajný fašizmus! A títo obyčajní fašisti sedia dneska v parlamente Maďarska a zastupujú maďarský štát v Európskom parlamente. To súvisí ešte nie s tým, čo je predmetom dnešného rokovania, ale s uvedomením si, aký politický režim máme u južného suseda, je takto zostavený na obdobie, kým tento parlament bude a neprídu nové voľby, nevieme ani potom, či to bude viacej alebo menej. Vieme, že FIDESZ je nacionalistická strana, Orbán je nacionalistický politik, využíva medzirokovanie, hrá sa na mŕtveho vtáka, kým parlament robí špinavú prácu, on zatiaľ nič, potom keď bude predseda vlády, že stav je hotový, čo máme robiť, a veci sa budú uvádzať ďalej a ďalej do pohybu. Takže to je otázka druhá, aký je postoj k maďarskému nacionalizmu. Veď nás sprevádza už vyše 200 rokov. Koľko ešte bude? Kým budeme žiť vedľa seba, musíme sa mu vedieť snažiť odolávať a vytvárať jednotu proti nemu. Ja som počúval dobre tú časť prejavu pána Dzurindu, v ktorom hovorí, že neprijímajú toto rozhodnutie, a to je fajn. Len aké politické závery sa z toho vyvodzujú? To znamená, že strana, ktorej predseda tu vyhlasuje, že jeho národnosť je viacej ako štátna príslušnosť, že je viacej ako ústava a zákony tohto štátu, že je nad nimi, nebude už partnerom pre vás ani pre žiadnu inú stranu? Pre vládu? Ak áno, je to prvý rozumný záver, ktorý z toho treba urobiť, ale nesmie byť partnerom ani pre žiadnu stranu, ktorá je v tomto parlamente. Tieto skupiny sa izolujú, vytláčajú, a nie berú do centra politickej pozornosti a neodovzdáva sa im politická moc. To je dobrodružstvo, za ktoré sa draho platí. Ďalej. Stále sme v rovine politického režimu, kde budeme musieť odpovedať aj na to, že ako Slovensko bude reagovať v zahraničí na to, že u jeho suseda sa prejavujú neofašistické tendencie. Aké budú diplomatické aktivity na pôde medzinárodných organizácií, v dvojstranných vzťahoch, ale napríklad aj v tej zmluve, ktorú Kukan uzatvoril o tom, že legálne prenikajú peniaze z maďarského štátu, z ktorých sa financujú niektoré aktivity na Slovensku. Prečo ju minister zahraničných vecí nezruší? To je požiadavka tak urobiť a čím skôr. Verejnosť bola informovaná, že to nie je, ale to sa stalo, tak nech to skončí. Prečo sa má zakladať nerovnosť medzi ľudí a peniaze idú bohvie kde, bohvie na aký účel. Pokiaľ ide o okolnosti, ktoré súvisia s vývojom politického režimu na Slovensku, tak si povedzme, že chceme mať štát demokratický, chceme mať slobodu, budeme sa ruvať, koľko môžeme, pretože sme straníci, o svoju pravdu a svoje stranícke záujmy, ale tie naše záujmy nesmú byť viacej ako štát. Tam končí hranica straníckych sporov a straníckych záujmov, tam sa musí počúvať to, čo ten štát potrebuje a ako to potrebuje. Ak toto prevýši, tak potom aké sú to strany? Ak sú strany, ktoré vlastnú etnicitu stavajú nad štát, tak treba povedať, že sú aj štáty v Európe demokratické, ktoré takéto strany nepoznajú. A keď etnické strany ohrozujú podstatu štátu, tak ich rušia a zavádzajú systém bez etnických strán. My sme dokonca prijali kopu ustanovení o etnických politických stranách, že môžu existovať, už v Ústave Slovenskej republiky, ale ak budú sústavne ten štát rozrýpavať, načo sú? Kto bude financovať, podporovať strany? A tým nemyslím len maďarské. Ja myslím akékoľvek etnické strany. Nech sa premenia na demokratické a nech teda pracujeme na iných princípoch. Ďalej je tu otázka postavená aj inak. Ak teda chceme politický režim na Slovensku stabilizovať pre budúce obdobie, pre voľby a to, čo bude po voľbách, tak čo bude teraz po týchto voľbách pre nás smerodajné? Kto, ako sa postaví práve k otázke tlaku suseda, ktorý v prvom kroku chce si vytvoriť svojich občanov na území iného štátu, v druhom kroku týchto občanov právne, politicky, diplomaticky chrániť zo všetkých možných uhlov pohľadu a vnikať do tohto vnútorného režimu štátu a v treťom kroku povedať, že však tam žijú naši obyvatelia, to je naše územie. A čo to znamená v Európe? Tretia vojna. Veď buďme realisti. Nie som to ja, kto hovorí o vojne ako prvý. Prvý z tohto miesta to hovoril Ján Čarnogurský ako predseda strany KDH, ktorý povedal, zmeny týchto pomerov sú v Európe možné len za cenu tretej vojny. Tak dneska sa bavíme o tom, ako nedopustiť prvý krok, aby nebol tento tretí. Ako tomu zabrániť, aby sa toto ďalej nerozvíjalo. Zhodneme sa na tomto – opozícia, koalícia? Ak áno, tak potom môžeme hľadať aspoň v niečom spoločnú reč. Ďalej, pokiaľ ide o právne závery, ktoré tu som počul, a čo všetko sa okolo toho porozprávalo a podobne, ja si myslím, že ten právny režim chápete veľmi nedobre. Maďarský parlament prijal nejaký zákon, ktorý hovorí o dvojitom občianstve, v Strane maďarskej koalície, v pár jej sympatizantov vzniká hystéria, hurá, konečne budeme môcť byť aj občanmi maďarského štátu a uvidíme, kto bude viacej a kto nám v tom bude brániť! Nuž zoberme si právny stav, aký dneska existuje, keď si odmyslím Parížsku mierovú zmluvu, odmyslím si európske dohovory, ktoré hovoria o občianskych právach a o štátnej príslušnosti, tak je tu ešte jeden dokument – zmluva medzi Československou republikou a maďarským štátom, ktorá hovorí, ani jeden, ani druhý štát nepripúšťa dvojité občianstvo ani pre deti. Táto zmluva je dnes platným dokumentom. My sa nemôžeme tváriť tak, že to maďarský štát neviaže, maďarský štát túto zmluvu nevypovedal. Jediný dokument, ktorý upravuje, lebo rozhodnutia maďarského parlamentu zaväzujú maďarský štát iba do jeho hraníc, tie u nás nemajú platnosť. Tie si iba potrebujú vytvoriť tam nejaké ohnivká, za ktoré by sa zachytili. Čiže právny režim nesmie byť uznaný maďarským štátom, dvojité občianstvo. Čiže ten zákon, ktorý vyšiel, tak vlastne my nepracujeme preto, že maďarský parlament niečo prijal, my pracujeme na vykonávacích predpisoch k tejto medzištátnej dohode, k platnej medzištátnej dohode o tom, že nesmie existovať dvojité štátne občianstvo. To je pre nás základný dokument, z ktorého vychádzame. To je želanie maďarského štátu, to je želanie aj slovenského štátu, ktorý sukcedoval do tejto medzinárodnej dohody. A my o tomto dneska rozprávame. Pokiaľ ide o návrhy právnych riešení, existuje ich niekoľko. Pozorne som si vypočul, pán Dzurinda čo hovoril, poznám aj tento citát, ktorý citoval z Medzinárodného súdu v Haagu, poznám i ďalšie mnohé, ktoré k tomuto hovoria, ale ten text, ktorý ste urobili, je text pštrosa, ktorý je v piesku. A hovorí, ja neuznávam, čo sa bude diať na území maďarského štátu. No týmto ľuďom na území maďarského štátu uznajú občianstvo. Preto je lepší variant ten, ktorý predstavuje vláda a hovorí, rešpektujme právo občana vybrať si štátnu príslušnosť, vybrať v súlade s medzištátnou Československou zmluvou a maďarskou zmluvou, môže mať jednu štátnu príslušnosť. Ak si dobrovoľne vyberie štátnu príslušnosť maďarskú, podľa tejto zmluvy medzinárodného práva a teraz aj vnútroštátnej normy stráca štátnu príslušnosť slovenskú. To je jediný normálny záver na to, aby tu nežili občania dvoch štátov. Vy tomu nezabránite, že tu poviete, neuznávame, keď tam mu štátne občianstvo uznajú a správajú sa ako kvázi k občanovi. To nezastavíte, to nie je cesta. Ja som čakal, že čo poviete, a aj som, keby to bolo rozumnejšie, tak zdvihnem za to aj ruku. Toto je lepšie. Ak teda hovoríme, že nebude tu kváziobčianstvo a bude tu jedno občianstvo, tak zasa vzniká druhá obava, ktorú šíri Most – Híd, vypočul som si aj diskusiu v televízii, aj to, čo hovoril pán Gál, a zasa oni hovoria, oddiaľme, rokujme, pozerajme na sociálne dôsledky a podobne. Aké sociálne dôsledky? My dneska máme právny režim na Slovensku, každý občan Slovenska je slovenský štátny občan. Všetci sme si rovní v právach a povinnostiach. Máme úctu ku všetkým menšinám. To, čo robíme tu, nie je proti menšinám, to je na ochranu menšín. My si ich nechceme dať do područia žiadnym zahraničným skupinám, aby ponad ich hlavy kupovali a určovali ich osud a viedli ich k novej tragédii. Toto je zmysel toho, prečo sa tu dneska hneváme a vadíme. Nechceme tento režim! (Potlesk.) Ale je tu aj druhá otázka, či samo osebe vyjadrenie tohto stačí. Keď sa pýtate na to, aký režim tu bude. My máme štátne občianstvo slovenské, máme medzištátne zmluvy, ktoré hovoria: každý občan Európskej únie na území iného štátu požíva práva občana Európskej únie, aj keď Európska únia nie je štátom, ale občianske práva uznáva, čiže tu nie je neprávny stav. Ak niekto ponúka tretie občianstvo a tretie občianstvo sa neprijme, tak na Slovensku má práva a postavenia občana Európskej únie. Ale nemôže mať práva Slováka, občana Slovenskej republiky. Preto keď tuto hovorili poniektorí, to sme zvedaví, kto to bude zisťovať? No dobre, stane sa štátnym príslušníkom iného štátu podľa zákona tohto štátu, strácaš právo na občiansky preukaz, strácaš právo na pas, strácaš právo na prácu, máš právo požiadať o pracovné povolenie, strácaš právo na zdravotné, sociálne zabezpečenie, môžeš za vlastné náklady. Preto sa rozhoduješ dobrovoľne. Všetci tí, čo ponúkajú dvojité štátne občianstvo, nech povedia ľuďom, aký osud im pripravujú, čo to všetko bude mať, aké dôsledky. Ak ale tuto Csáky hovorí, som zvedavý, kto mňa? No hocikto, hociktorý práporčík. Alebo ešte aj rotný. Keď sa ťa opýta, prečo klameš. Ak budeš brať peniaze od štátu, vydávaš sa na základe falošných dokladov za občana štátu, dopúšťaš sa trestnej činnosti! Je povinnosť štátu túto trestnú činnosť odhaľovať a takýchto ľudí brať na zodpovednosť. Ak budeš sedieť v parlamente a budeš brať plat parlamentský a nebudeš občan tohto štátu, nebudeš voliteľný a nebudeš môcť voliť a budeš podvádzať, tak budeš za to platiť. Pobytom na slobode. A sú aj prípady potom, pretože si cudzinec a nesprávaš sa podľa zákonov štátu, dopúšťaš sa aj priestupkového konania, môžeš byť zo štátu vykázaný. Bez zbavovania štátnej príslušnosti a štátneho zväzku. Ale to si musí každý rozmyslieť sám, čo chce urobiť. Tu je, práve previerkou prechádza silný vzťah občanov Slovenska, ktorí môžu podľa dedično-biologických vlastností požiadať o maďarské občianstvo, a väzby, ktorá sa vypestováva k Slovenskej republike, k svojmu štátu, ich domove, ich vlasti. A táto previerka dneska kdekým zacvičí a treba povedať, aj aké sú dôsledky. Aké sú dôsledky. Všetko je v právnom poriadku Slovenska vyriešené. Okamihom straty občianstva si na tomto území cudzincom. Prislúchajú ti všetky práva cudzinca. Celé postavenie a náležitosti cudzinca. Tvoja manželka, deti môžu byť štátni príslušníci. Keď ty nechceš, nemusíš byť. Ale potom je to už o niečom inom. Potom aj o zrušení štátneho občianstva už môžu rozhodovať colné orgány, nemusí o tom rozhodovať súd, stačí pečiatka „pobyt nežiaduci“ za 10 rokov alebo nežiaduci vôbec. To je režim, do ktorého chcete tí, ktorí ste obhajcovia tohto rozhodnutia, nahnať týchto ľudí. Veď im to povedzte, že to takto má byť. Ideš na zdravotnú starostlivosť, áno, je hradená zo sociálneho zabezpečenia, keď je dohoda maďarskej a slovenskej poisťovne. Ale tá nie je. Tak si zaplatíš každý úkon u lekára, lebo nemáš nárok na sociálne zabezpečenie. Hľadáš prácu, áno, môžeš na základe pracovného povolenia, ktoré sa ti môže časovo obmedziť. Toto sa má stať, toto sa má vykonať na území Slovenska? To sú dôsledky toho zákona, o ktorom rokujeme dneska. Takže ak vláda Slovenskej republiky dneska hovorí, že budeme riešiť otázky tak, že sa bude považovať udelenie štátneho občianstva iným štátom za zánik občianstva Slovenskej republiky, je v súlade s medzinárodným právom, je v súlade so slovensko-maďarskou zmluvou, jeho účinky nastanú dňom účinnosti takéhoto zákona, preto budú platné a účinné od toho dňa, kedy zákon vstúpi do platnosti, t. j. kedy ho podpíše prezident a bude uverejnený v Zbierke zákonov. Nepochybujem, že týmto parlamentom prejde. Ak teda tieto účinky nastanú takto, v tomto rozsahu ako účinky suverénnou Národnou radou Slovenskej republiky chcené, tak budú na celom území štátu platné. Pokiaľ ide o závery z toho, aké sú. Keď Slovenská republika vznikala ako štát, povedali sme si, štát, ktorý je suverén, nie podriadený iným štátom. Štát, ktorý je štátom slobodných občanov bez ohľadu na farbu, národnosť, rasu, náboženstvo a iné odchýlky, všetci sme v ňom rovní. Budovali sme štát ako spoločný domov všetkých a tento odkaz znie dneska i pre budúce generácie. Kto sa stavia proti tomu, stavia sa proti pravidlám demokratického, spoločenského a pokojného spolužitia. Samozrejme, že toto bude mať vplyv aj na rozhodovanie ľudí vo voľbách. Bude, kto sme ako vlažní k téme, kto sme ako ostrí k téme. A niečo aj k tým, čo hovoria, buďme opatrnejší a zvážme a premyslime a podobne. Toto isté sa presne na Slovensku hovorilo a písalo pred Viedenskou arbitrážou, pred Mníchovom, veď buďme opatrnejší, veď dajme aj inú šancu. Zastavili sme preto konflikt, ktorý viedol k druhej svetovej vojne alebo sme za to zaplatili veľkým množstvom životov? Takže tá opatrnosť je namieste iba do tej miery, do akej chceme chrániť slovenskú zvrchovanosť, ale nezamieňajme si opatrnosť za zbabelosť pred vonkajším tlakom. To nie je jedno a to isté. Dámy a páni, sú v zákone nejaké tam dve slovíčka, čo môžu byť urobené inak, zhodli sme sa na tom, že tam je jeden výraz nepresný, ale to je druhá vec, to je právny názor, ale stav je takýto. Preto s vedomím úcty k občanom Slovenskej republiky bez ohľadu na rasu, farbu pleti, náboženstvo, národnosť, v záujme rovnosti nás všetkých budem hlasovať za prijatie tohto vládneho návrhu. Budem zaň hlasovať aj preto, že nechceme vytvárať ľudí nerovných, nechceme zakladať pôsobenie iných politických režimov a štátov na našom území mimo rámca uznaných a dohodnutých. Ak sa pýtate, či to týmto skončilo, odpovedám – nie. Toto je vstup do nového balíka problémov, ktorý otvára nacionalistická a neonacistická vláda v Maďarsku, neonacistický parlament. Za tým pôjde zo slovenskej strany ešte množstvo druhých krokov. Je zbytočne dneska hovoriť, ktoré to budú. Závisí to trošku od politickej konštelácie, ale viem, že sú nevyhnutné. Musia byť. Na to, že musíme čeliť niečomu, s čím nechceme Slovensko zamoriť. Dámy a páni, cítite všetci, že dneska je to dôležité a že o voľačom rozhodnúť treba, že to má hádam prednosť aj pred mítingami a ostatnými stretnutiami. Všetko sme podriadili rokovaniu tohto parlamentu, lebo tu sa rokuje dneska o vzťahoch na mnoho rokov. Daj Boh, aby všetci ľudia, ktorí sa postavia za vládny návrh, mali šťastnú ruku a pomohli zvrchovanosť a rovnosť ľudí v právnom poriadku Slovenska ochrániť. Ďakujem pekne. (Potlesk.)