I. Andruskó, poslanec: (2007-11-28):
Návrh rozpočtu na rok 2008 na moje veľké prekvapenie nekorešponduje s Programovým vyhlásením vlády Slovenskej republiky, v ktorom sa vláda zaviazala pokračovať v budovaní vedomostnej spoločnosti. Vidieť to aj na konkrétnych číslach. Veď napr. plánované 5,5-percentné zvýšenie rozpočtovej kapitoly na zabezpečenie prevádzky a činnosti základných a stredných škôl je nižšie, ako plánované približné 8-percenté tempo hospodárskeho rastu v Slovenskej republike. Z týchto čísel je jasné aj pre laickú verejnosť, že vývoj školstva bude zaostávať za vývojom hospodárstva, čo môže mať za následok aj to, že reálna, tzv. kúpna hodnota tohto rozpočtu bude nižšia, ako bola v predchádzajúcom roku. Táto jednoduchá skutočnosť nám prezradí, že vláda Slovenskej republiky napriek programovému vyhláseniu nechce ďalej pokračovať v začatom trende a neuznáva skúsenosti takých hospodárskych veľmocí, ako je napr. Japonsko alebo trebárs Nemecko. Tie totiž po prehratej druhej svetovej vojne svoje úspechy dosiahli nie rozdávaním peňazí, ale vysokými investíciami do vzdelávania mladej generácie. Či to bolo úspešné alebo nie, o tom vás asi nemusím poučovať. Nuž vyzerá to tak, že Slovenská republika vďaka tejto vláde naberá iný smer. Pravdepodobne chceme naveky vekov zostať len provinciou, kde občania predávajú svoju lacnú pracovnú silu zahraničným spoločnostiam. Dobre sa pamätám, že predseda vlády Robert Fico chce efektívnejšie vystupovať práve proti monopolom, ktoré zneužívajú svoje postavenie na trhu. No nerozumiem, prečo to chce tak urobiť, keď týmto spoločnostiam na druhej strane vláda prihráva vo forme zabetónovania zaostalosti vzdelávacieho systému, degradovanie vzdelávania im totiž dodá veľké množstvo málo kvalifikovanej lacnej pracovnej sily. Vážení prítomní, bol by som rád, keby ste moje slová nechápali len ako nejakú lacnú agitáciu pre zvýšenie platov učiteľom. Všetci dobre vieme, že úroveň vzdelávania závisí nielen od kvality učiteľov, ale aj od mnohých ďalších faktorov, ako je napr. materiálno-technické vybavenie škôl, kvalita a kvantita učebných pomôcok, využívanie modernej výpočtovej techniky, vhodných audiovizuálnych prostriedkov, množstvo moderných vyučovacích metód alebo napr. možnosti vhodného modelovania niektorých situácií na odborných školách. Spoločnosť je trpezlivá, lebo jej je známe, že očakávaná zmena starého typu školy na modernú kreatívnu školu potrvá niekoľko desaťročí, ale všetci vieme aj to, že v tomto období okrem zmeny legislatívneho prostredia potrebujeme aj neustály vývoj v oblasti materiálno-technického zabezpečenia podmienok výchovno-vzdelávacieho procesu, a to na každej škole alebo školskom zariadení v Slovenskej republike. Preto by bolo potrebné sa držať daného slova vlády o pokračovaní na ceste pri budovaní vedomostnej spoločnosti. Z uvedeného jasne vyplýva, že by sme nemali riešiť len zvýšenie platov pedagogickým pracovníkom, ale by bolo potrebné zabezpečiť aj ostatné podmienky ich kvalitnej práce. K tomu však čísla uvedené v návrhu rozpočtu pre túto oblasť nekonvergujú. Tieto čísla v rozpočte sú pritom veľmi jednoducho viditeľné a porovnateľné, a to nielen pre odborníkov, ekonómov, ale aj pre laickú verejnosť. V záujme zachovávania vážnosti štátnych štruktúr by bolo potrebné predísť takej situácii, v ktorej napr. pri príležitosti Dňa učiteľov, pedagógov po roku 2008 budú minister školstva a ďalší predstavitelia štátnej správy v oblasti školstva hovoriť o zlepšení spoločenského postavenia učiteľov a dôležitosti vzdelávania. Budú to len falošné slová a falošná hra predstaviteľov štátnych orgánov. Ak bude rozpočet schválený v predloženej forme, mali by príslušní predstavitelia vlády brať na seba zodpovednosť a verejne vystúpiť pred občanov republiky s vysvetlením, čo podľa nich znamenajú slová podpora vedomostnej spoločnosti alebo napr. ďalší vývoj výchovno-vzdelávacieho systému. Vážení prítomní, každá moderná spoločnosť vie, že jej budúcnosť závisí od podmienok výchovy a vzdelávania mladej generácie. Nehráme sa na to, že práve my to vieme lepšie, práve my to nepotrebujeme, lebo už dávno sme dosiahli všetko, čo chceme. Už nemáme čo dosiahnuť, už nepotrebujeme riešiť nové problémy, už nebudeme mať nové výzvy? Všetci tu prítomní vieme, že to tak nie je. Práve preto vyjadrujem poľutovanie nad plánovaným rozpočtom na zabezpečenie prevádzky a činnosti základných a stredných škôl a vyzývam vás o jeho prehodnotenie. Školstvo, resp. vzdelávanie by mali byť práve apolitickou oblasťou, za ktorú zodpovednosť za vypracovanie a realizovanie dlhodobej vízie by mali mať všetky strany politického spektra. Takúto spoločnú zodpovednosť a jednotný postup pri potrebných činnostiach však nie je možné realizovať, ak niektorá vláda v záujme dostatočného zabezpečovania potrebných finančných prostriedkov na svoje iné sebecké potreby postúpi od linearity vývoja. Zároveň si musíme byť vedomí aj toho, že zaostalosť spôsobenú nevyhovujúcim rozpočtom v roku 2008 budeme doháňať nie jeden rok, ale možno mnoho rokov. Spôsobenú situáciu môžem porovnať k prípadu dvoch telies, ktoré padajú voľným pádom. Ten, ktorý bol spustený o sekundu skôr, v každej ďalšej sekunde sa vzdiali od druhého stále viac a viac. Práve takto bude vďaka tomuto rozpočtu aj zaostalosť školského systému stále väčšia a väčšia a od budúcich vlád bude vyžadovať náprava vzniknutej situácie veľmi veľké úsilie. Ďakujem za pozornosť.