P. Hrušovský, predseda NR SR: (2005-11-09):
P. Bódy, poslanec: Ďakujem za slovo, pán predseda. Vážené panie poslankyne, páni poslanci, vážená pani ministerka, som rád, že vo vládnom návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon o službách zamestnanosti a o pomoci v hmotnej núdzi, vytvorilo ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny aj priestor na zmenu a doplnenie zákona o sociálnej pomoci, konkrétne v oblasti úprav poskytovania peňažných príspevkov na kompenzáciu dôsledkov ťažkého zdravotného postihnutia. Zamestnanosť, ale i kvalita života a možnosti sebarealizácie osôb s ťažkým zdravotným postihnutím sa po roku 2003 výrazne zhoršila aj v dôsledku reštrikčných opatrení v poskytovaní pomoci týmto občanom prostredníctvom peňažných príspevkov na ich kompenzácie dôsledkov ťažkého zdravotného postihnutia. Do roku 2004 boli peňažné príspevky nastavené na valorizačný mechanizmus násobku životného minima, a tak ako rástlo životné minimum úmerne bez nutnosti novelizovať zákon o sociálnej pomoci, rástli i peňažné príspevky. Zmenou zákona v roku 2003 stanovilo ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny fixné sumy peňažných príspevkov, čím sa vylúčilo reálne pokrytie zvýšených výdavkov v dôsledku ťažkého zdravotného postihnutia. Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny v tom čase sľubovalo v krátkom čase vyňať zo zákona o sociálnej pomoci časť kompenzácie dôsledkov ťažkého zdravotného postihnutia a vytvoriť nový model peňažných príspevkov ako nástroj integrácie občanov so zdravotným postihnutím do bežného života s prihliadnutím na rastúce životné náklady v oblasti bývania, cien energií, pohonných hmôt, zmien v odvodovom zaťažení zamestnaných osôb s ťažkým zdravotným postihnutím. Namiesto sľubovaného zákona o kompenzáciách z dielne ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny však prišlo ministerstvo zdravotníctva s tzv. koncepciou dlhodobej a sociálnej starostlivosti s cieľom presunúť celú agendu riešenia tejto problematiky na ministerstvo zdravotníctva a rozpočtovanú sumu v tom čase zhruba v objeme 5,5 mld. korún ročne presunúť do zdravotných poisťovní, akciových spoločností, ktoré by neskôr posudzovali nároky na peňažné príspevky pre osoby s ťažkým zdravotným postihnutím. Nielenže by to znamenalo návrat o 50 rokov dozadu uplatnením medicínskeho modelu prístupu k ľuďom s ťažkým zdravotným postihnutím, ale bol by to opäť nesystémový a nekoncepčný krok súčasnej vlády. Problematiku občanov so zdravotným postihnutím si nemožno prehadzovať z jedného rezortu do druhého ako horúci zemiak. Ona sa totiž nedá riešiť len prostredníctvom jedného ministerstva a už vôbec nie len peňažnými príspevkami. Systémovým riešením je prevziať zodpovednosť za problematiku ľudí so zdravotným postihnutím pod spoločnú kompetenciu vlády Slovenskej republiky vytvorením vládneho výboru, ktorý by predkladal legislatívne návrhy naprieč všetkými rezortmi tak, aby sme sa mohli dočkať povedzme kvalitného zákona o integrovanom vzdelávaní žiakov a študentov so zdravotným postihnutím s bežnou populáciou, kvalitného stavebného zákona, ktorý by neumožňoval stavby s architektonickými bariérami, zákona o hromadnej doprave prístupnej aj osobám s ťažkým zdravotným postihnutím atď. Ale to je asi pre súčasnú vládnu koalíciu len nápad z ríše snov. Ja som však presvedčený, že práve takýmto prístupom by sme dokázali v krátkom časovom horizonte minimalizovať tak bariéry architektonické, komunikačné, informačné, zlepšiť dostupnosť služieb, ale predovšetkým eliminovať bariéry v našom myslení. Plnohodnotný život môžeme žiť len vtedy, ak sa cítime potrební pre druhých, pre spoločnosť. Peňažné príspevky kompenzujúce ťažké zdravotné postihnutie majú smerovať práve k lepšej kvalite života človeka so zdravotným hendikepom a jeho sebarealizácii, zamestnaniu, vstupu do bežného života, vstupu medzi nás. Prináša to ekonomický prospech celej spoločnosti, ale tiež nezanedbateľný sociálny rozmer v zmene postojov voči sebe samým. Dnešná spoločnosť začína mať vážne morálne deficity. Nedovoľme, aby sa spoločnosť, politici a politika v nej stala morálnou ponorkou, ktorá, klesajúc ku dnu, dúfa, že nájde parfém na hnoj. Práve títo ľudia ako nezanedbateľná 10-percentná minorita svetovej i našej populácie nás môžu vrátiť k základným ľudským hodnotám, ak dokážeme akceptovať ich potreby a začleniť ich do spoločnosti. V poslednom období sa často skloňuje zneužívanie sociálnych dávok. Nemôžem však súhlasiť s tými, ktorí tvrdia, že peňažné príspevky ako sociálne dávky zneužívajú ľudia so zdravotným postihnutím. To je predsa nezmysel! Ak bol totiž občanovi so zdravotným postihnutím priznaný peňažný príspevok na kompenzáciu dôsledkov ťažkého zdravotného postihnutia ako fakultatívna dávka, potom ho táto osoba môže použiť len na účel zákonom stanovený. Ak bol takýto príspevok priznaný osobe, ktorá nespĺňa podmienky stanovené zákonom, potom je to problém členov posudkových komisií, úradov práce, sociálnych vecí a rodiny či Ústredia práce, sociálnych vecí a rodiny, ich morálnych, etických a kvalifikačných predpokladov vykonávať posudkovú činnosť. Tu hľadajme tých, ktorí zneužívajú sociálne dávky, sociálny systém a svoje postavenia a ktorí umožňujú vstúpiť do systému sociálnej pomoci tým, čo tam nepatria. Nerád by som však hádzal všetkých pracovníkov úradov práce, sociálnych vecí a rodiny do jedného vreca. Naopak, mám aj pozitívne skúsenosti, keď som sa presvedčil, že pracovníčka či pracovník úradu práce, sociálnych vecí a rodiny je osoba na správnom mieste. Je nezodpovedné a cynické z mesiaca na mesiac novelizovať zákon o sociálnej pomoci, tu ubrať, tam pridať. Je to nezodpovedné voči samotným pracovníkom úradov, pretože sa už len veľmi ťažko orientujú v týchto novelách, ale predovšetkým necitlivé a ponižujúce voči tým, ktorí spĺňajú zákonné podmienky na poberanie peňažných príspevkov, síce v nižších sumách ako pred rokom 2004, a to len preto, že systém zahlcujú ľudia, ktorí sa doň dostali neoprávnene. O neodbornosti a neefektívnosti v nakladaní s financiami napríklad na ministerstve dopravy alebo, ak chcete, zneužívaní peňazí daňovníkov sa však dá oprávnene hovoriť v súvislosti s výstavbou diaľnic na Slovensku. 480 mil. Sk na jeden kilometer diaľnice považujem za nehoráznu sumu aj pre krajinu s päťnásobne výkonnejšou ekonomikou, ako má Slovensko. Ak dokážu Taliani stavať kilometer za 120 mil. alebo Česi okolo 300 mil., pochopiteľne, v prepočte na slovenské koruny, potom na Slovensku nie je naozaj niečo v poriadku. Veď uvážte sama, pani ministerka, že len pri efektívnom stavaní diaľnic by sme na dvadsiatich kilometroch ušetrili približne 6 mld. Sk, čo je vlastne rozpočet pre kompenzácie ťažkého zdravotného postihnutia. A to nehovorím o výdavkoch v štátnej správe, ktoré neustále rastú, hoci programové vyhlásenie vlády hovorí o niečom inom. Ale poďme k mojim návrhom na zmenu a doplnenie zákona o sociálnej pomoci, ktorý bol otvorený v rámci vládneho návrhu zákona, ktorým sa mení a dopĺňa zákon o službách zamestnanosti a zákon o pomoci v hmotnej núdzi. Dámy a páni, v bode 18, ktorý aj s ďalšími bodmi vyňal pán kolega Horváth na osobitné hlasovanie spoločnej správy gestorského výboru, ktorý je výborom pre sociálne veci a bývanie, navrhujem zvýšiť peňažný príspevok na osobnú asistenciu z 55 na 70 Sk. Tento príspevok ako najefektívnejší prostriedok na začlenenie sa osôb s ťažkým zdravotným postihnutím nebol valorizovaný ani zvyšovaný od roku 2002. Počet osobných asistentov klesá z dôvodu náročnosti vykonávanej práce a jej neadekvátneho ohodnotenia. Je nutné si uvedomiť, že ide o hrubý príjem osobného asistenta, ktorý podlieha dani z príjmu, odvodovému zaťaženiu do sociálnej i zdravotnej poisťovne. Po odpočítaní týchto daňových a odvodových položiek je čistý hodinový príjem osobného asistenta niečo okolo 22 Sk. Už len vzhľadom na rast minimálnej hodinovej mzdy medzi rokmi 2002 až 2005 z 32 Sk na 39,70 Sk je to dehonestácia práce osobných asistentov. Preto považujem sumu 70 Sk za reálne a náročnosti vykonávanej práce zodpovedajúce ohodnotenie. Súčasne v bode 19 navrhujem zvýšiť hranicu príjmu, pri ktorom občan s ťažkým zdravotným postihnutím neprispieva na úhradu na osobnú asistenciu, z trojnásobku na štvornásobok sumy životného minima pre plnoletú fyzickú osobu. V bode 20 spoločnej správy ma na jednej strane potešilo, že ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny navrhuje do systému peňažných príspevkov zaradiť aj možnosť získať peňažný príspevok na zaobstaranie druhého mechanického vozíka, druhého elektrického vozíka a druhého jednoduchého či špeciálne upraveného kočíka. Nesúhlasím však so stanovením výšky peňažného príspevku na fixnú sumu pri mechanickom vozíku na 16-tisíc, pri elektrickom na 110-tisíc korún, pretože § 59 tohto zákona odsek 6 v pôvodnom znení podstatne lepšie reaguje na ceny mechanických aj elektrických vozíkov. Invalidné vozíky sú totiž kľúčom k mobilite tak, aby bola zohľadnená diagnóza, spôsob života i sociálna situácia občana s ťažkým zdravotným postihnutím. Nechcem sa rozrečniť o tom, aké je dôležité mať kvalitný vozík v prípade, ak človek pracuje alebo ak má ťažké spastické onemocnenie či ťažkú muskulárnu dystrofiu. Na druhej strane sám odstúpený minister argumentoval nutnosť znovuzavedenia tohto peňažného príspevku slovami, citujem: „Za tri roky ministerstvo zdravotníctva nedokázalo zo zdravotného systému zabezpečiť druhý invalidný vozík, a tak navrhujeme možnosť poskytnutia peňažného príspevku zo systému sociálnej pomoci.“ Dámy a páni, za tri roky sa dve ministerstvá, ktoré by mali najužšie spolupracovať pri zavádzaní reforiem, nedohodli. Je to len potvrdenie opodstatnenosti návrhu Slobodného fóra na zriadenie parlamentného výboru pre koordináciu a dopady reforiem, ktoré sme predkladali na začiatku roku 2004. V bode 31 spoločnej správy navrhujem zmeniť podmienky na priznanie peňažného príspevku na kúpu motorového vozidla a rozširujem túto možnosť aj o osoby s ťažkým zdravotným postihnutím odkázané na individuálnu dopravu, ktoré vykonávajú rôzne občianske aktivity, myslím tým kultúrne či spoločenské vyžitie alebo časté návštevy zdravotníckeho zariadenia, čiže rehabilitácie. Peňažné príspevky sú fakultatívnou dávkou, preto je ich priznanie len na kvalifikovanom, odbornom posúdení v zmysle zákona s plnou zodpovednosťou posudkového tímu. V bode 35 spoločnej správy je aj úprava peňažných príspevkov na prevádzku motorového vozidla z 900 na 1 100 Sk. Suma peňažného príspevku súvisiaceho s prevádzkou motorového vozidla, zdôrazňujem, teda nie na benzín, ako je to často zle interpretované, bola síce zvýšená od novembra 2005 na 900 Sk. Toto zvýšenie však nezohľadňuje aktuálny nárast cien pohonných hmôt, každoročné zvyšovanie sumy zákonného poistenia motorových vozidiel, ale aj cien náhradných dielov a bežnej údržby motorových vozidiel. V bode 36 sa upravuje limit na priznanie peňažného príspevku v príslušných kompenzáciách z dvojnásobku na trojnásobok životného minima. Limit dvojnásobku bol totiž voči samostatne žijúcim osobám s ťažkým zdravotným postihnutím diskriminačný a súčasne odporoval sloganu bývalého pána ministra: „Pracovať sa oplatí.“ Povedzme si však pravdu. Ak je priemerný invalidný dôchodok na úrovni 6 900 korún a takýto občan zarobí hoci menej, ako je minimálna mzda, povedzme 4 500 korún, stráca nárok na peňažný príspevok na prevádzku motorového vozidla, ale aj iné príspevky. Paradoxne podľa súčasnej legislatívy mu na ne vzniká nárok, len ak pracuje. Čiže keď nepracuje, tak o ne prichádza. Pripomína mi to Hlavu XXII rovnomenného románu Josepha Hellera. V každom prípade však pracovať sa podľa tohto zákona neoplatí. Dámy a páni, vážená pani ministerka, všetky moje návrhy na zmenu a doplnenie uvedeného zákona gestorský výbor odporúča schváliť. Osobné prežitie alebo prežívanie akéhokoľvek zdravotného postihnutia považujem za najlepšiu skúsenosť pri zaujímaní postojov k danej problematike, ale i voči vlastnej osobe. Zaviažte si na pár dní oči šatkou a uvidíte svet, ktorý ste dosiaľ nepoznali. Zatlačte si do uší protihlukové štoplíky, ponorte sa do sveta ticha a odrazu budete schopní načúvať oveľa pozornejšie. Skúste si na pár dní sadnúť na invalidný vozík a ja verím, že sa postavíte k našej problematike obohatení o istú skúsenosť. Hovorím zámerne o istú, lebo ak by ste sa naozaj odhodlali absolvovať takto navrhnutú modelovú situáciu, bude to len malou časťou, torzom toho, čo prežíva človek so zdravotným postihnutím trvalého charakteru aj so sekundárnymi sprievodnými zdravotnými problémami, aké sú inkontinencia, psychické problémy. Dámy a páni, dovoľujem si uchádzať sa o každý váš hlas pre podporu všetkých bodov spoločnej správy predkladanej novely zákona. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)