J. Budaj, poslanec: (2001-12-07):
Pokiaľ ide o metodiku tvorby štátneho rozpočtu, obávam sa aj napriek sľubom, že prišlo k zmene v príprave metodiky štátneho rozpočtu, priveľa prvkov zostalo presne takých, aké boli dlhé roky. Zdroje rastu slovenskej ekonomiky, ktoré sa predkladajú v správe, ktorá je priložená k návrhu, sú len všeobecnými konštatovaniami, ktoré vyznievajú skôr ako želanie než ako podložený odborný odhad. Dokonca v doložke zlučiteľnosti na str. 5 rozpočtu sa konštatuje, že návrh zákona o štátnom rozpočte je len čiastočne v súlade s princípmi čl. 104 Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva. V skutočnosti je to ešte trochu inak. Skôr je návrh rozpočtu v nesúlade s uvedenou zmluvou. Pretože pri jeho spracovaní sa použila odlišná metodika. Z návrhu sa nedá identifikovať, v akom pomere je navrhované verejné zadlženie k hrubému domácemu produktu a či neprekračuje odporúčanú hodnotu v krajinách EÚ. To je však jedna zo základných podmienok akceptovania našej ekonomiky do európskych hospodárskych štruktúr. Funkčná klasifikácia, ktorá je na str. 9 správy k návrhu, nie je v súlade napr. s prílohou č. 3 Výdavky štátneho rozpočtu. A tak sa celý materiál stáva do istej miery neprehľadným. V dôsledku toho je potom možné napr. také tvrdenie, že výdavky na vzdelávanie predstavujú 15,4 % výdavkov štátneho rozpočtu, čo iste nie je pravda, ale nachádza sa to na str. 53 tej istej správy. Rovnako, pokiaľ ide o metodiku, je veľmi sporné, že minister financií, resp. ministerka financií bude v priebehu roka upravovať záväzné ukazovatele štátneho rozpočtu, o čom informuje návrh zákona na str. 3. Načo ich potom schvaľuje Národná rada ako zákonnú normu? K obsahu návrhu by som si dovolil povedať tiež niekoľko poznámok. Ak je tvorba hrubého domáceho produktu (HDP) odhadovaná na 1 052,5 mld. Sk, potom je suma určená na vzdelávanie na úrovni rozvojových krajín, pričom nie je isté, že aj táto suma 3,7 % HDP bude reálna. Otázny je problém účelových prostriedkov, ktoré predstavujú takmer 50 % výdavkov štátneho rozpočtu. Napr. ak ministerstvo financií navrhuje 70 mil. Sk ako účelové prostriedky pre Poštu, š. p., za predaj a distribúciu kolkov, ťažko je v návrhu nájsť zisky, predpokladané zisky z predaja kolkov. Plánované príjmy z daní právnických osôb, to je len jeden príklad za mnohé, že rozpočet je postavený v tradičnom vydaní, v ktorom poslanec, ale aj verejnosť sa dozvie veľmi málo o tom, aké sú skutočné príjmy a výdavky, resp. dozvedá sa to v neprehľadnej sústave, navyše po uistení, že záväzné ukazovatele štátneho rozpočtu sa budú upravovať, si kladie otázku, na čo toto schvaľovanie a na čo tento zákon vlastne je. Plánované príjmy štátneho rozpočtu z daní právnických osôb sú 22,8 mld. Sk, pričom od fyzických osôb sa očakáva 28,5 mld. Zostáva však otázne – chápem, že to v rozpočte nie je obsiahnuté, ale mohlo by byť v nejakej podobe –, čo sa má udiať s doterajšími nedoplatkami na daniach právnických osôb. Otázka je tiež, či ministerstvo financií vie do rozpočtu definovať celkovú výšku nedoplatkov na daniach právnických osôb. Vymáhanie týchto nedoplatkov je iste položkou, ktorá je veľmi zložito odhadnuteľná, ale je odhadnuteľná, najmä s predložením príslušných zákonov, čo ministerstvo financií má v rukách, a je rovnako možnou položkou pri napĺňaní rozpočtu, ako sú aktuálne dane alebo ako sú iné príjmy štátneho rozpočtu, ktoré sa uvádzajú v tomto zákone takisto iba v odhadnutých sumách. Na záver malých poznámok v komentári k obsahu návrhu zákona by som ešte uviedol nespokojnosť nad uvádzaním záruk za záruky, ktoré sa znovu zjavujú v tomto zákone, v tomto návrhu štátneho rozpočtu napr. na str. 7 ods. 2, ktoré v tomto kontexte vyznievajú skôr ako rozhadzovanie peňazí v poľnohospodárstve, než ako korektné hospodárenie s prostriedkami štátu. Ďalej by som sa chcel dotknúť otázky úspor výdavkov štátneho aparátu, alebo riadenia štátu. Otázka úspornosti, resp. dosiahnutia väčšej úspornosti štátnej byrokracie bola pri nastupovaní našej koalície jednou z otázok aj volebnej kampane, aj vládneho programu. Všetci vieme, že po vzniku samostatného štátu čiastočne z objektívnych a čiastočne z politických príčin sa hodne preskupovalo, menilo, vláda Vladimíra Mečiara menila kraje, okresy, vznikali nové úrady, niektoré sa vymýšľali umelé, rástol počet úradníkov centrálnych ministerstiev a my sme to kritizovali, veľmi oprávnene, pretože Slovensko má, malo aj dnes má jeden z najdrahších štátnych aparátov v Európe. V porovnaní so susednými Čechami sme na jedného obyvateľa na tom podstatne horšie a s ostatnými, efektívnejšie hospodáriacimi krajinami, najmä západnými, ani nehovorím. Oblasť úspor výdavkov štátneho aparátu zostal aj v tomto rozpočte vo veľmi zlom svetle. Z úspor je totiž rast výdavkov, a to vrátane aj výdavkov Národnej rady Slovenskej republiky, napríklad výmena koberca, ktorý vidíme pred nami, je v rozpočte navrhovaná na 7 mil. Neustále stupňovanie výdavkov, ktoré idú do spotreby štátnej byrokracie alebo verejných úradov, vyvoláva sklamanie reformne orientovaných voličov a pocit, že všetko je, ako bolo, dokonca o tieto objednávky sa azda dnes ruje iba viac koaličných strán. Toto je dôkazom, že Slovensko neprešlo sľubovanou zmenou a že tieto zatiaľ uplynulé tri roky nepriniesli reformy tam, kde sme ich očakávali. Teraz by som sa v závere svojho príspevku dotkol témy, ktorá mi leží na srdci, pretože je nielen témou gestorského výboru, ale je závažnou celospoločenskou oblasťou. Je to oblasť hospodárenia v oblasti kultúry a v oblasti médií. Slovenská republika má ministerstvo kultúry, ktoré sa za minulé obdobie premenilo, pokiaľ ide o pohľad na jeho financovanie, prevažne na ministerstvo stavebníctva. Obrovské investície do všetkého možného sú už u nás obvyklé a často sa za nimi vytŕčajú rožky rôznych záujmov. Investičná politika voči novostavbe Národného divadla už bola na tejto pôde kritizovaná a ja som podpísal a pripájam sa k návrhom, aby táto investičná akcia bola prehodnotená. Vláda si ju vybrala ako prioritu, čiže prioritou v rezorte kultúry sa nestala živá, skutočná kultúra, to, čo sa vytvára, ale stalo sa investovanie do stavebnej činnosti. Rovnako sa investuje na ministerstve kultúry do výstavby divadla v bývalom kine Pohraničník. Len na ilustráciu a na okraj dodávam, že toto domnelé divadlo by malo byť už od 1. januára skolaudované, ale nie je zaradené a zrejme ani nebude tak ľahko zaradené do siete štátnych divadiel, pretože na to nie sú peniaze. Dnes je v takom absurdnom stave, že nie je jasné, ani ako ho poistiť, pretože sa nevie, čo s ním, ale finančné prostriedky, veľké finančné prostriedky boli preinvestované. Technika je nakúpená za viac ako 10 mil., ktorá je špecializovaná na účely divadla, ale ako som povedal, jeho osud je zatiaľ nejasný. Nebudem sa zdržiavať kritikou iného neefektívneho hospodárenia, kde sa straty pohybujú rádovo iba v miliónoch alebo desiatkach miliónov, ktoré sa popáchali v rezorte kultúry. Tieto veľké investičné akcie, o ktorých rozhodla vláda a pri ktorých minister rozhadzoval potom rukami aj vo výbore, že to nie je jeho vec, pretože to je rozhodnutie vlády, sú azda najkrikľavejším dôkazom toho, že reformizmus obišiel ministerstvo kultúry, ktoré podľa toho výkonu, ktoré za tie tri roky uskutočnilo, naozaj mohlo byť pokojne zrušené a mať oddelenie na ministerstve financií, ktoré by prerozdeľovalo peniaze. Reprezentačnú rolu dostatočne zohrávajú samotní umelci, ktorí majú rešpekt a ktorí skutočne získavajú aj potlesk, ale často na nich peniaze nezvýšili. Kvôli nonkomformnému divadlu a jednomiliónovej investícii sa dokonca vedie súdny spor. Bohužiaľ, iné otázky sa nepodarilo opraviť, napríklad aj problém Koliby, a všade tam zostali veľké finančné diery. Oblasť médií. V oblasti médií je známa chronická situácia. Politici odmietajú už dlhé roky dať televízii a rozhlasu ekonomickú nezávislosť. Ekonomická nezávislosť znamená to, že televízia a rozhlas budú mať len tie peniaze, ktoré plynú z koncesionárskych poplatkov. Nič viac. Za verejnú službu, ktorú robia, len koncesionárske poplatky. Táto koncepcia je korektná a pokúsil som sa o nej presvedčiť výbor, výbor tento návrh potvrdil a prejavil sa v návrhoch výboru, pokiaľ ide o televíziu a rozhlas, ktoré týmto aj navrhujem na osobitné hlasovanie. Pokiaľ, samozrejme, politici rozhodli v minulosti alebo aj za našej vlády, lebo aj za našej vlády bol zákon o koncesionárskych poplatkoch v tejto snemovni, o vyňatí alebo oslobodení časti koncesionárov, nuž, tak potom za to musí štátny rozpočet znášať náklady presne rovnako, ako keď sa urobia zľavy cestovných lístkov alebo iné sociálne programy, ktoré vláda robí v rôznych oblastiach služieb. Slovenská televízia a Slovenský rozhlas sú – a ich fungovanie – jednou z podmienok vstupu Slovenskej republiky do Európskej únie a je nemysliteľné, aby sme ich hnali do krízy, a preto chcem na vás apelovať, aby ste podporili toto racionálne riešenie – iba financovanie za koncesionárske poplatky. A samozrejme, ak si vláda urobí objednávku navyše, ak bude chcieť, alebo chcela v minulosti od médií služby nad rámec verejného záujmu, ako je napríklad v prípade rozhlasu, že žiada, aby udržiavali stanice strednovlnových vĺn, na stredných vlnách vysielače, kvôli požiadavke bezpečnostných orgánov vlády, kvôli mimoriadnemu stavu a podobne, no tak potom týchto 64 mil. treba presunúť z rezortu obrany v prospech médií tak, ako to navrhol výbor vo svojom návrhu. Vážení kolegovia, ďakujem tým, ktorí si vypočuli, aj, samozrejme, pani ministerke za trpezlivé vypočutie týchto aj kritických a znepokojených slov. Iste všetci sme chceli, aby sa posledný rozpočet, ktorý táto koalícia prerokúva, prerokúva po prvé s väčším záujmom poslancov, po druhé s väčším záujmom členov vlády, dovoľte mi, aby som povedal, že aj s väčším záujmom médií, pretože tie vycítili, v akej apatii prebieha rokovanie o najdôležitejšom zákone na budúci rok a v podstate sa prestali zúčastňovať tohto rokovania. Navyše všade v chodbách sa pošuškáva, že všetko je dohodnuté a žiadne ďalšie návrhy jednoducho aj tak neprejdú. Podotýkam, že to mi povedali viacerí poslanci, že zato odišli: Načo tu budem rozprávať, keď sa v kinosále dohodne, že nikoho nepodporíme a všetko sa hodí pod stôl, rozumné aj nerozumné, do jedného vreca. Ďakujem teda za trpezlivosť tým, ktorí zostali, aj pánovi predsedajúcemu.