Žarnay, Oto, poslanec NR SR (2018-12-06):
Ďakujem za slovo. Vážené kolegyne, vážení kolegovia, pamätám si časy ako mnohí z vás, kedy vysokoškolské vzdelanie bolo veľmi málo dostupné. Prijímanie na štúdium bolo limitované štátom a stranou a ideológia bola súčasťou vzdelávacieho procesu. Vzdelanie bolo síce zdarma, ale len pre veľmi malý okruh ľudí, ktorí prešli sitom náročných prijímacích skúšok. Pravdou však je, že záujem o štúdium bol oveľa vyšší ako počet študentov, ktoré mohli vysoké školy prijať do prvého ročníka. Samotné štúdium prebiehalo najmä v knižniciach a študovniach a hoci neexistoval elektronický porovnávací systém a diplomové práce sa klepali na písacích strojoch, ich výsledky boli častokrát podkladom na skriptá či odborné učebnice. Nič nie je ideálne, ani čierne a ani biele. Aj vo vtedajšej dobe prebiehala tichá korupcia a klientelizmus. Dnes je vysokoškolské štúdium oveľa dostupnejšie, a to nielen počtom vysokých škôl, rozmanitosťou študijných odborov, ale aj zmenou kritérií na jeho nástup prijímania na štúdium. Rozhodujú o tom vysoké školy a univerzity samotné na základe zákonných noriem, ktoré ich nelimitujú v počte prijatých študentov. Pokiaľ vysoká škola má akreditáciu, môže vyučovať, udeľovať akademické tituly, vykonáva výskum, vydáva publikácie, zúčastňuje sa na medzinárodných grantových projektoch rovnako ako jej študenti. Tí dnes okrem jazykovej vybavenosti majú možnosť pôsobiť na zahraničných univerzitách a zbierať skúsenosti, ktoré môžu aplikovať doma. Okrem toho i spôsob štúdia sa zmenil, pretože väčšina z nich vymenila študovne a čitárne za pohodlie kaviarne či izby s laptopom na kolenách a prístupom na internet. Milióny megabajtov informácií z celého sveta, ktoré môžu preštudovať a využiť pri vypracovaní prác. Áno, doba sa zmenila. Zrýchlila sa a technológie pokročili natoľko, že nemusia aj týždeň pohnúť sa od laptopu a majú informácie, ale napríklad aj jedlo, ktoré si môžu zabezpečiť online. Poviete si, čo im vlastne chýba? Alebo čo vôbec chýba v tomto systéme? Prečo sa niektorým nechce produkovať vlastné myšlienky? Nemajú tú schopnosť? Alebo sú len pohodlní? Čo potom robia na vysokej škole, keď im táto schopnosť chýba? A ako sa zapoja do pracovného procesu, keď už teraz, keď sú plní energie, nie sú schopní podať adekvátny výkon? Je to neschopnosť alebo pohodlnosť, ktorá priviedla niektorých študentov k nekalým praktikám pri vysokoškolskom štúdiu a získaniu vysokoškolského titulu podvodným spôsobom? Veď v porovnaní s predošlým storočím je štúdium oveľa komfortnejšie. No ešte viac je zarážajúce, že doposiaľ chýba legislatívny základ, ktorý by chránil a pozitívne diskriminoval tých študentov, ktorí zvyšujú kredibilitu vysokoškolského štúdia, a veľmi dôsledne a zásadne deklaroval neprípustnosť podvodného konania a boli podľa neho vyvodené dôsledky. A práve preto s mojimi kolegami predkladáme návrh zákona, ktorého cieľom je podľa českého vzoru vytvorenie legislatívneho základu na komplexné riešenie problematiky podvodného konania spočívajúceho najmä v plagiátorstve pri záverečných prácach či ich vypracovaní inou osobou pri získavaní akademického titulu so sankciou vyhlásenia neplatnosti takéhoto štúdia a následným odobratím akademického titulu. Cieľom je ochrana akademických hodnôt a poctivých a slušných ľudí, ktorí na vysokých školách vyučujú a študujú. Navrhujeme presný postup, akým vysoká škola zrealizuje konanie pri vyhlásení neplatnosti vykonania štátnej skúšky, jej súčasti rigoróznej skúšky, jej súčasti alebo obhajoby dizertačnej práce. K vyhláseniu neplatnosti je kompetentný rektor vysokej školy, kde bola daná skúška alebo obhajoba vykonávaná, ktorý, ak by bol za taxatívne vymedzených podmienok z konania vylúčený, tak náhradného rektora pre toto konanie určí ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu. Konanie o neplatnosti začne rektor z vlastnej iniciatívy alebo riadne odôvodneného podnetu v zákone vymedzenej lehote. Dôležité miesto v konaní má sedemčlenná prieskumná komisia zložená zo šiestich pedagógov a jedného študenta, ktorá predkladá svoje odborné stanovisko rektorovi. Rektor rozhoduje v konaní o neplatnosti do 150 dní od jeho začatia a proti jeho rozhodnutie nie je možné podať opravný prostriedok. Rozhodnutie o vyhlásení neplatnosti nadobúda účinnosť prvým dňom nasledujúcim po uplynutí dvoch mesiacov odo dňa oznámenia tohto rozhodnutia. Podanie správnej žaloby má odkladný účinok a teda správna žaloba je obranným prostriedkom pre účastníka konania na zvrátenie rozhodnutia rektora. Prechodné ustanovenie zákona uvádza, že hoci v práve je retroaktivita ako taká neprípustná, v tomto prípade ide o nepravú retroaktivitu, ktorá prípustná je, ako to uviedol v uznesení Najvyšší súd Slovenskej republiky z 29. júna 2010. Citujem: „Pri nepravej retroaktivite zákonodarca uznáva právne skutočnosti, na základe ktorých podľa predchádzajúcej právnej normy došlo k vzniku určitých právnych vzťahov. O nepravú retroaktivitu môže ísť napriek tomu, že zákonodarca prípadne novým správnym predpisom zároveň s účinnosťou do budúcna prinesie určité zmeny aj tých práv alebo povinností, ktoré vznikli za platnosti skoršieho zákona. Nepravá retroaktivita teda nebráni zákonodarcovi novou právnou úpravou vstúpiť aj do tých právnych vzťahov, ktoré vznikli na základe skôr prijatej právnej normy a meniť ich režim.“ Pán predsedajúci, môžem vás poprosiť, ja tiež, keď kolegovia vystupovali, tak som ich počúval a...