I. Gašparovič, poslanec: (2001-11-28):
Dovoľte mi preto hneď špecifikovať tento môj návrh. Ide o § 3 odsek 2, kde sa pred bodkou doplní text: „a dôvodov predpokladajúcich disciplinárne previnenie sudcu“. Poznámka pod čiarou by potom bola: „§ 116 ods. 1 zákona č. 385/2000 Z. z. o súdoch a prísediacich.“ To je ten, ktorý som teraz spomínal, že som v predošlom návrhu zákona pripomienkoval. A som rád, že aj pán minister spravodlivosti nebol proti a že ma podporil aj spravodajca. Doterajšie poznámky 3 budú potom riadne prečíslované podľa toho, ako idú v ustanovení toho-ktorého zákona. Návrh na toto disciplinárne previnenie sudcu podľa spomínaného zákona č. 385/2000 Z. z. o súdoch a prísediacich je v tom, aby návrh mohol podať na disciplinárne konanie aj verejný ochranca práv. V danom prípade nejde o vstupovanie tohto verejného ochrancu práv do ústavou garantovaného nezávislého postavenia sudcu a vôbec súdnej moci, ale iba o iniciovanie disciplinárneho konania vo veciach, ktoré nesúvisia s rozhodovacou právomocou sudcu. Z toho dôvodu v § 4 ods. 2 písm. c) môj, pardon, toto je ten návrh, ktorý sa bude týkať tých obidvoch zákonov, o ktorých som hovoril. K predkladanému návrhu zákona by som mal ešte niekoľko pripomienok, o ktorých by som chcel hovoriť. V § 2 sa hovorí, že sídlom verejného ochrancu práv je Bratislava. Môj názor je, že – tak ako aj v Čechách, kde sídlom nie je Praha, ale Brno – by sme mali uvažovať o sídle tohto ochrancu mimo Bratislavy. Nebudem dávať konkrétny návrh, pretože konkrétny návrh, viem, že bude podávať iný pán poslanec, ale myslím si, že do úvahy pri našom rozhodovaní by mohli prísť do úvahy mestá, ako je Zvolen, Bystrica alebo Žilina. Ale nedávam tento návrh, pretože viem, že bude podobný návrh podaný. Mám určité pochybnosti, či v § 4, pokiaľ ide o verejného ochrancu, by nemalo dôjsť k prehodnoteniu najmä ods. 2 písm. c), kde sa hovorí, že „je bezúhonný a jeho vzdelanie, schopnosti, skúsenosti, morálne vlastnosti dávajú záruku, že funkciu verejného ochrancu práv bude riadne vykonávať“. Môj návrh tu znie z pohľadu toho, či by nebolo potrebné mať zachovanie určitej profesie, profesie, ktorá predsa dokáže pracovať so zákonom, vie hodnotiť právo. A z toho mi vyplýva, že v § 4 ods. 2 písm. c) by som dal návrh, a to „získal vysokoškolské vzdelanie v magisterskom štúdiu, v študijnom odbore právo na Právnickej fakulte vysokej školy v Slovenskej republike alebo má nostrifikovaný doklad o získaní právnického vzdelania na vysokej škole v zahraničí“. Tam by sa potom odseky, samozrejme, prečíslovali. Som skutočne presvedčený, že tu ide o funkciu monokratickú, teda profesionála, ktorý bude riadiť tento úrad a prakticky bude on zaujímať postoj k jednotlivým problémom, resp. sťažnostiam a riešeniam z tohto pohľadu. Myslím si, že viac ako 80, ak nie 100 % sťažností k ombudsmanovi sa bude týkať práve otázok, kde bude potrebné riešiť otázky práva, výkladu práva alebo vôbec vzťahu práva k niečomu. Z tohto pohľadu, keďže je monokratický, si myslím, že on bude rozhodný, on bude rozhodovať, a preto si myslím, že by mal mať toto vzdelanie. Každé iné vzdelanie bude prakticky u tohto ombudsmana, ako mu hovoríme, závislé od toho, aby mu ho vykladali spolupracovníci alebo tí, ktorých si vyberie. Nechcem povedať, že by došlo možno k situácii, keď budú zavádzať, a keďže tomu nerozumie, tak podpíše takéto rozhodnutie, ale ten jeho triezvy odborný pohľad, myslím, nebude jednoznačný a nebude jeho. Preto si myslím, že táto podmienka je veľmi dôležitá, aby sme ju splnili a naplnili. Mám ešte niekoľko pripomienok, ktoré dávam len na zváženie, najmä pokiaľ ide o § 4 ods. 3, kde splnenie podmienok odseku 2 overuje Národná rada pred hlasovaním na voľbu, kde v odseku 4 sa hovorí o bezúhonnosti, že „na účely tohto zákona sa považuje občan, ktorý je bezúhonný, v tom prípade, ak nebol právoplatne odsúdený za úmyselný trestný čin alebo za trestný čin, za ktorý mu bol uložený nepodmienečný trest odňatia slobody. Bezúhonnosť sa preukazuje výpisom z registra trestov, ktorý nie je starší ako tri mesiace“. Viete, že v poslednom čase sa hovorí aj vo vzťahu k sudcom a prokurátorom, aby na týchto postoch pôsobili občania, ktorí sa nikdy nestretli so zákonom, nikdy sa nedopustili úmyselného trestného činu a neprekročili zákon, ako mi tu šepká pán podpredseda. Teda aby nedošlo k takej situácii, že ombudsman v minulosti bol trestaný za úmyselný trestný čin, ale vzhľadom na to, že tento jeho skutok je zahladený, pozerá sa na neho, ako keby nikdy sa takéhoto trestného činu nedopustil. Čiže tu si tiež myslím, že by nebolo od veci zvažovať, aby táto bezúhonnosť bola z tohto pohľadu absolútna a čistá. Mám ešte do určitej miery pochybnosti, či § 9 ods. 1, kde sa hovorí, že „Národná rada môže odvolať z funkcie verejného ochrancu práv, ak nezloží sľub alebo zloží sľub s výhradou“ atď. „Na základe rozhodnutia orgánu štátnej zdravotnej správy alebo orgánu sociálneho zabezpečenia dlhodobo, najmenej však počas troch mesiacov, nedovoľuje mu vykonávať tento jeho zdravotný stav funkciu.“ Môže sa stať taká situácia, že nastúpi pred koncom tejto trojmesačnej lehoty, a keďže nie je zdravý, o dva dni opäť nastúpi do tejto funkcie. A tým sa vyhne možnosti odvolania z týchto dôvodov. Nedávam to zatiaľ ako pozmeňujúci návrh, ale dávam to na zváženie. Možno niektorým, ktorí pôjdu po mne, či by si tiež tento návrh neosvojili, pretože si myslím, že hrozí, môže hroziť takýto problém. Pokiaľ ide o právnu ochranu fyzických osôb a právnických osôb, v § 14 sa hovorí, že „verejný ochranca práv je povinný zachovávať mlčanlivosť o skutočnostiach“ atď. „Povinnosť k mlčanlivosti môže verejného ochrancu práv zbaviť predseda Národnej rady“ a tak ďalej a tak ďalej. V odseku 2 sa hovorí, že „bez súhlasu verejného ochrancu práv nie je možné nahliadať do spisov, ani požiadať o spisy, ktoré vedie verejný ochranca práv“. Súhlasím, že to môže byť k inštitútom prokuratúry, polície, možno aj súdov, ale nesúhlasil by som s takto koncipovaným odsekom vo vzťahu k Národnej rade. Ombudsmana predsa volí Národná rada, ombudsman je zodpovedný Národnej rade tým, že predkladá správy, upozorňuje na niektoré prípady porušovania zákona. Preto si myslím, že príslušný výbor Národnej rady alebo Národná rada by mala mať možnosť nahliadať do spisu ombudsmana, teda na požiadanie by ombudsman príslušnému výboru alebo Národnej rade mal takýto spis predložiť. Mám a poslanci, ktorí sú vo výbore pre kontrolu SIS, zlé skúsenosti s tým, keď rozhodujú o veciach, keď nemajú žiadne podklady, vecné podklady na to, aby mohli zaujať stanovisko, ale je len žiadosť a nadiktované rozhodnutie výboru. Bez toho, že by vedeli obsah spisu. Takže si myslím, že toto by bolo potrebné zmeniť. Nie som si celkom istý, že každý anonymný podnet ochranca by mal hodiť do koša, ak je anonymný, pretože v § 16 sa o tom hovorí v odseku 2, ale odsek tretí hovorí, že ak „verejný ochranca práv zistí, že v miestach, kde sa vykonáva väzba, trest odňatia slobody,“ a tak ďalej, tresty disciplinárnej ochrany a tak ďalej, to sú väčšinou, ak prichádzajú z väzníc, anonymné oznámenia a z takéhoto anonymného oznámenia sa verejný ochranca práv práve z tohto pohľadu niekedy môže dozvedieť to, čo by sa inak nedozvedel. Čiže ak hodí takýto anonym do koša, ostáva toto konanie nijako nepostihnuté. V § 19 ods. 3 posledná veta sa píše, že „vysvetlenie ochrancovi môže odoprieť aj fyzická osoba, ak by jeho podaním vystavila seba alebo blízku osobu nebezpečiu trestného stíhania“. Neviem si predstaviť, že by ombudsman mohol hociktorú osobu v hociktorej veci si predvolať a pýtať sa jej, vypočúvať ju. To je, to si nemyslím, že by sa takéto niečo mohlo stať. Občan nie je povinný k ombudsmanovi vôbec ani prísť, vôbec ani nemusí reagovať na jeho predvolanie. Takže táto veta, navrhujem, aby táto veta bola vypustená. Je to § 19 ods. 3. V § 23, kde sa hovorí o všeobecne záväzných predpisoch, sa dáva ombudsmanovi, resp. ochrancovi právo podať podnet na zmenu alebo zrušenie príslušnému orgánu. Toto rozhodnutie patrí Ústavnému súdu. Nemám nič proti tomu, aby ombudsman mohol sám iniciovať takýto návrh, ale v takomto návrhu to môže iniciovať hocikto. Čiže ombudsman aj bez takéhoto rozhodnutia, si myslím, by mohol, bez ustanovenia v zákone by mohol vykonávať túto skutočnosť. V odseku 2, verejný ochranca práv, ak podal podnet podľa odseku 1, upovedomí orgán, ktorému verejný ochranca práv podal podnet podľa odseku 1, upovedomí verejného ochrancu práv o opatreniach, ktoré na základe jeho podnetu vykonal. Myslím si, že tu by mohlo dojsť takému upozorneniu, resp. upovedomeniu aj Národnej rady, o aké opatrenia ide, pretože z týchto opatrení poslanci Národnej rady môžu niekedy vydedukovať aj možnosť zmeny konkrétneho zákona, o ktorom sa v tomto prípade bude hovoriť. Mám ešte jedno a to by som tiež navrhoval ako zmenu, a to § 26. „Ak verejný ochranca práv zistí skutočnosti nasvedčujúce, že porušenie základného práva alebo slobody je závažné, alebo sa týka väčšieho počtu osôb, môže predložiť Národnej rade mimoriadnu správu.“ Ja si myslím, že aj v tomto prípade by tam malo byť obligo, že „musí“. Musí Národnú radu informovať o tom, čo sa dozvedel a kde bol porušený zákon. Najmä aj v tom prípade, ak prijmeme ten návrh, kde by ochranca práv mohol iniciovať disciplinárne konanie proti sudcovi, aby o takomto disciplinárnom konaní – keďže si myslím, že Národnú radu to musí zaujímať – Národná rada vedela, čo a ako sa o sudcovi rozhodlo. Panie poslankyne, páni poslanci, to sú niektoré pripomienky, ktoré mám len tak do diskusie, ale aj ktoré navrhujem zmeniť. Takže tie, ktoré som prečítal, že navrhujem ako zmenu toho-ktorého ustanovenia paragrafu tohto návrhu zákona, predložím s podpismi poslancov. Ďakujem pekne. J. Migaš, predseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Faktická. Jediný prihlásený je pán poslanec Brňák. Uzatváram možnosť sa prihlásiť s faktickou. Nech sa páči, pán poslanec. P. Brňák, poslanec: Ďakujem pekne, pán predseda. Chcel by som zareagovať na tú časť vystúpenia pána poslanca Gašparoviča, kde práve hovorí alebo navrhuje novú právomoc verejného ochrancu práv v súvislosti s iniciovaním konania pred disciplinárnym súdnym orgánom. Medzitým, ako sme rokovali o predchádzajúcom bode, v kuloároch vznikla diskusia, či verejný ochranca práv môže mať aj z hľadiska ústavy takéto právo. Ja si myslím, že nič nebráni takémuto oprávneniu, pretože znenie ústavy v čl. 151 hovorí o rozsahu činnosti verejného ochrancu práv vo väzbe na orgány verejnej správy. Súdy nesporne z hľadiska tej všeobecnej dikcie pod orgán verejnej správy patria. Pravda je tiež taká, že návrh novely vládneho zákona hovorí o istom možnom priesaku činnosti verejného ochrancu práv aj v oblasti súdnictva, ale výslovne definuje, že pokiaľ ide o štátnu správu súdov, treba povedať, že tento výsek činnosti, ktorá je navrhovaná pánom poslancom Gašparovičom vo väzbe na iniciovanie disciplinárneho konania na disciplinárnom súdnom orgáne, nejde v žiadnom prípade do nejakého nezávislého postavenia súdnej moci v zmysle rozhodovacej právomoci súdov. Ide do tej činnosti a do tých oprávnení, ktoré už dnes môže iniciovať napríklad aj minister spravodlivosti ako vrcholný predstaviteľ orgánu štátnej správy. Ide iba tam, ide iba do tých vecí, ktoré sa týkajú do istej miery buď „liknavosti“ súdneho konania, alebo administratívno-správnych pochybení. Takže ja si myslím, že v prípade, ak parlament ustáli svoju podporu, že v danom prípade nie je možné hovoriť o protiústavnosti takéhoto kroku. J. Migaš, predseda NR SR: Ďalej v rozprave vystúpi pán poslanec Hoffmann a po ňom... (Reakcia z pléna.) Chce reagovať. Nech sa páči. Pán poslanec Gašparovič, ktorý vystúpil v rozprave, reakcia na faktickú, nech sa páči.