D. Jarjabek, poslanec: (2003-12-10):
Takže, dámy a páni, pomenujme veci pravým menom. Táto vláda rada hovorí o demokracii, pluralite, objektívnosti, ba aj o kultúre. A potom nám predloží vizitku v podobe rozpočtu, ktorý je dôsledne direktívny, reštriktívny, ba v oblasti kultúry možno pokojne použiť aj prívlastok likvidačný. Nemám v úmysle mrhať našim vzácnym časom na glosovanie absurdít, ktoré vyvolala mechanická aplikácia finančníckych tabuliek, zažiadaných na, citujem: „merateľné ukazovatele napĺňania cieľa“. No ako divadelník by som veľmi rád vedel, pán minister, čo je to za parameter, citujem: „Realizácia 1 200 predstavení v oblasti štátnych divadiel.“ Kto na základe dosiahnutia alebo nedosiahnutia tohto „parametra“ vie posúdiť, či ministerstvo použilo prostriedky efektívne a hospodárne, alebo naopak! Ako na základe tohto vulgárne kvantitatívneho ukazovateľa chcú páni odborníci z úradu ministra financií posúdiť, či vznikli predstavenia kvalitné a zaujímavé, alebo či divadlo naháňa počty divákov na rozprávkach a komerčných projektoch, ale o jadro jeho aktivít nie je medzi divákmi veľký záujem. Čo však prejsť tolerantným mlčaním nemôžem a nechcem. Náhodou sa mi na stole zišiel návrh rozpočtu rezortu a rozpočtu Fondu národného majetku, z ktorého som si odpočítal veľmi zaujímavý údaj. Porovnaním prepočtu plánovaných mzdových prostriedkov na plánovaný počet zamestnancov som zistil, že v inštitúcii najvyššieho umeleckého rangu, v Slovenskom národnom divadle, o ktorého význame sa azda nemusíme presviedčať, a ktoré je výrazne lepšie financované ako ostatné profesionálne umelecké ustanovizne, dosahuje platový priemer 53 % hodnoty, s ktorou sa počíta vo Fonde národného majetku. Slovenské národné divadlo je pritom jedinou príspevkovou organizáciou rezortu, v ktorej sa predpokladá citeľnejší medziročný nárast bežného transferu, to znamená vyše 10 miliónov Sk, kým viaceré iné príspevkové inštitúcie vykazujú citeľný úbytok zdrojov, napríklad Štátna filharmónia v Košiciach o 5 miliónov, Košická a Východoslovenská galéria o 4 milióny, Národné osvetové centrum 8 miliónov a tak ďalej a tak ďalej, mohol by som pokračovať donekonečna. Nemôžem si pomôcť, milí kolegovia, ale zdá sa mi hlboko nemorálne, ak ľudí, ktorých pracovnou povinnosťou je realizovať pokyny vlády pri predaji štátneho majetku, teda vykonávať isteže náročné, ale predsa len mechanické operácie, tento štát odmeňuje o polovicu lepšie ako vrcholných tvorivých umelcov a ďalších špecialistov, ktorým žiadna vláda a nijaké prezídium nemôže dať pokyn, čo robiť, aby inštitúcia, citujem: „naplnila merateľné ukazovatele“. Zdá sa mi, vážený prítomný pán minister kultúry, že váš predchodca hlboko podcenil oblasť mzdovej politiky v rezorte. Navýšením mzdových prostriedkov v celej kapitole medziročne o 6,7 mil. Sk akoby ministerstvo financií priamo vyzývalo všetkých slovenských umelcov a odborníkov, ktorí pracujú v kultúre, aby si po 1. máji hľadali miesto na realizáciu svojich tvorivých projektov niekde inde, kde ich dokážu slušne zaplatiť. Ak je to tak, vážený pán minister financií, ak naozaj ste vy a vaši spolupracovníci presvedčení o tom, že podporovať a financovať z verejných zdrojov kultúru je nesprávne, potom by som bol veľmi rád, keby ste to láskavo tejto snemovni, ale aj pred verejnosťou otvorenie povedali. My sa tiež podľa toho zariadime a nebudeme sa navzájom zavádzať. Nespomínam si však, že by ste pred voľbami obchádzali mítingy a hrdo tam oznamovali, že ak vám občania dajú hlas, vy im škrtnete právo na aktívnu i pasívnu kultúru. V návrhu kapitálových výdavkov nefiguruje dostavba nového areálu národného divadla. Nebudem opakovať, čo som o tento kauze už povedal, obmedzím sa na konštatovanie, že niet v Európe - a asi ani nikde na svete - vlády, ktorá by sa dokázala postaviť pred občanov s rozhodnutím predať im národné divadlo alebo predať im budovu národného divadla. Uznesenie vlády, pán kolega, stále platí. Podľa tejto absurdnej logiky by zrejme vaši vládni ekonómovia poradili Grékom, aby nedostatok peňazí na olympijské športoviská riešili výpredajom antických pamiatok. Najradšej celej Akropoly, s ktorou sú zaiste iba výdavky. Arméni by mohli zvrátiť deficit svojej platobnej bilancie povolením ťažby vápencov z Araratu, no a takým Francúzom by zaiste bolo ľahšie, keby na prezbrojenie svojho letectva mohli použiť výnos z predaja takých harabúrd, ako je napríklad Mona Lisa. Dovoľte, vážený pán minister, aby som vám tu zopakoval to, čo sa spravidla človek učí od svojich rodičov, o čom sa dozvedá v škole, no čo sa nedá získať inak ako citlivým vnímaním komplexu vplyvov, ktoré človeka sprevádzajú a formujú. Existuje aj čosi ako vlastenectvo, po starom rodoľubstvo, úcta a láska k rodnej zemi, jej ľuďom, kultúre a histórii. Národné divadlo sa stalo praktickým výrazom vlastenectva prebudeného v slovenskej revolúcii 1848-1849 aj v našich predkoch. A nie je to náhoda, že Štúrovci ešte počas bratislavských štúdií založili Slovenské národní divadlo, aj keď nitrianske a so sídlom v Sobotišti. Pred štvrťstoročím a konečne podarilo urobiť prvé kroky pre to, aby sme národno-emancipačný proces korunovali aj formálne výstavbou prvej autentickej budovy národného divadla. Naschvál v tejto súvislosti nehovorím o tom, čo by ste azda vedieť mali, že totiž v prospech dokončenia tejto stavby hovoria aj rýdzo ekonomické parametre. Jestvujú verejne dostupné porovnania, ako Slovensko a Bratislava zaostáva za ostatnými európskymi štátmi a metropolami v počte ponúkaných miest v stálych divadelných budovách i v počte návštev divadelných predstavení a už sa tu dosť narozprávalo o novej národnej činohre v Budapešti, o niekoľkých veľkých nových divadlách v Prahe a podobne a podobne. Niekoľko ľudí, ktorí zrejme pochopili, že si v tom novom národnom divadle nemajú šancu zahrať či zarežírovať, však neustále Slovákom vsugerúva, že je to megalomanská stavba, ktorú vraj nepotrebujeme ani vy, pán minister financií, ani my. No a vy ste sa vlastne stali hovorcom týchto takzvaných avantgardistov. Do „megalomanskej“ automobilky načapujete zo štátnych zdrojov dvakrát toľko, koľko stojí naše národné divadlo, bez mihnutia oka. A tiež by som sa mohol pýtať načo. Prečo z mojich daní považujete za správne pomôcť francúzskej automobilke, americkej oceliarni, proste kde-komu, ale nie slovenským skladateľom, dramatikom, hercom, spevákom, režisérom a scénografom a najmä občanom, ktorí by konečne mohli dostať šancu dobré divadlo v prostredí zodpovedajúcom tomuto storočiu. Docent Novotný upozorňuje, že, citujem: „Nezvyčajným, ale za to ekonomicky mimoriadne závažným prínosom pre financovanie kultúry v Taliansku je záväzok 88 privatizovaných lokálnych sporiteľní odvádzať 50 % zo svojho budúceho rizika zisku do osobitných, na tento účel zriadených nadácií, na financovanie výskumu, kultúry, zdravotnej a sociálnej starostlivosti. V roku 2000 to činilo 528 miliónov eur a z toho 35 % prúdilo na podporu kultúry. Je to mimoriadne veľký prínos, takmer porovnateľný s podporou všetkých sponzorov kultúry dokopy. V tom je však kľúčový rozdiel medzi vládnym ekonómom, ktorý rozmýšľa, ako narábať s majetkom štátu tak, aby z neho bol čo najväčší prospech, a vládnym ekonómom, ktorý sa iba obzerá, čo by sa ešte dalo speňažiť, nehľadiac na to, čo bude zajtra a či z tejto zmätočnosti sa samému jemu nesmejú poza chrbát tí, ktorí sa naoko tvária, že ho vnímajú ako partnera, aby lacno prišli k pokladom, o akých ani nesnívali. Nazdávam sa, že nadmieru výrečné slová sú na poslednej 21. strane návrhu rozpočtu kapitoly kultúra. Citujem: „V Európskej únii bude kultúra a kultúrna identita kľúčovým a základným faktorom, ktorý nám umožní odlíšiť sa od iných európskych krajín, a tak nám môže reálne umožniť obstáť na trhovo zložitom európskom a globálnom trhu. Je však otázne, či to Slovenská republika s takto navrhovaným rozpočtom pre rezort kultúry dosiahne“. Toto je oficiálne napísané v oficiálnej časti rozpočtu pre budúci rok. Ak takto komentuje návrh rozpočtu minister, ktorý nám ho predkladá, ak teda všetci už teraz vieme, že tento rozpočet je prinajmenšom vo vzťahu ku kultúre jednoducho zlý, že nezabezpečuje občanom poskytovanie služieb, ktoré si svojimi daňami predpláca, mali by sme tento návrh odmietnuť a požiadať exekutívu, aby svoju prácu urobila lepšie, kvalitnejšie a zodpovednejšie. Navrhujem preto, aby sme návrh štátneho rozpočtu ako celok odmietli schváliť a požiadali o predloženie kompetenčnejšieho návrhu s inou ekonomickou filozofiou. A keby sme náhodou skutočne predsa hlasovali o tomto rozpočte, tak mi dovoľte, je to na strane 21 spoločnej správy, časť C, presuny medzi kapitolami, vyňať na osobitné hlasovanie bod 13. A to je už naozaj všetko. Ďakujem úctivo za pozornosť.(Potlesk.)