Kiššová, Jana, poslankyňa NR SR (2019-09-13):
Ďakujem veľmi pekne. Vážené dámy, vážení páni, žijeme v krajine, kde sa stalo normálne, že ľudia tušia, že najvyššie politické kruhy nekonajú v záujme občana, ale pre svoj zištný záujem, že funkcie sú udeľované za zásluhy, že právny systém je pokrivený privilégiami pre našich ľudí, kde ľudia vedia, že mnohí z tých najbohatších prišli k majetku podvodne, a kde slovo mafia vyslovujeme úplne bežne, vecne, privyknuto a, bohužiaľ, aj akosi zmierene. Dnes sme sa stretli preto, že sa opäť stalo niečo, čo sa už, na čo sa už nedalo pozerať. A voláme na zodpovednosť muža, do ktorého občania vkladali veľké nádeje po tom, ako nastúpil na premiérsku stoličku po občanmi zosadenom bývalom premiérovi Ficovi. Voláme na zodpovednosť muža, ktorý by mal konať viac než ktokoľvek iný, premiéra Petra Pellegriniho. Mal konať, ale neurobil to. Aj na to si už spoločnosť tak pomaly zvyká, no rozhodne to nie je v poriadku. Vešia záclony, stavia skrine, jazdí na traktore či s konským povozom. A to všetko v časoch, keď sa valí jedna kauza za druhou na jeho materskú stranu. Je príznačné, že najvýraznejší a najodvážnejší prejav mal, keď – zdalo sa síce, že pod vplyvom – vo videu rozprával, že on by aj veci zmenil, ale on je pre predsa len tým premiérom, a nie predsedom strany. Tej strany, ktorej predseda pravidelne nadáva novinárom, selektuje svoje odpovede verejnosti a v túžbe skryť sa pred spravodlivosťou na Ústavnom súde chcel dokonca pokriviť ústavu. Ruka v ruke sa títo dvaja správajú pohŕdavo voči ľuďom, voči svojim kolegom a aj voči zákonu. Títo pokrivení politici sa spoliehajú na to, že im prejde úplne všetko, že vždy všetko ututlajú, založia do spisov, do najspodnejších suterénov súdnych archívov, aby sa na verejnosť dostal len výsledok, buď sa ľudia dozvedia, že skutok sa nestal, alebo pre zalepenie očí dostane zločinec symbolický trest, ak sa, samozrejme, nestane popritom celom nejaká procesná chyba. Kontakty pochybného podnikateľa siahali do najvyšších miest rezortu spravodlivosti, s bývalým premiérom Ficom si dokonca vraj tyká. O koho iného by sa mali skorumpovaní politici dobre postarať než o svojho človeka, o parťáka do koča aj do voza, spoločníka na nejednej párty či spoločnej dovolenke. Títo politici však nerátali s tým, že svet sa pomaly mení a že sa ozvú vyšetrovatelia a čestní prokurátori, ktorí tiež už toho majú dosť, a že pomôžu zverejniť tú špinu a nebudú sa báť nahlas hovoriť o prehnitosti tohto systému. Nebudú mať úctu pred naoko dámou v činčilovom kožuchu, ktorá mala udržiavať čulé kontakty s mužom, ktorý sa do očí smial médiám, systému a všetkým slušným ľuďom. Táto dáma sa teraz zo sudcovského talára arogantne pozerá do kamier a tvrdí, že je čistá. Akoby ani nebola pravda, že pred pár dňami verejnosti popierala svojich tisíc správ, ktoré si s Marianom Kočnerom vraj vymenila za dva roky. Tisíc správ za dva roky. To je v priemere jedna až dve správy denne. Ja neviem ako vy, s kým si vy vymeníte tisíc správ za dva roky. To sú tí najbližší z najbližších. Ako blízko mal druhý človek rezortu spravodlivosti k Marianovi Kočnerovi? Čo mali spoločné, čo spolu robili a plánovali robiť? Na čo v prípade štátnej tajomníčky Jankovskej premiér čakal? Nestačí, že človek na tak vysokej pozícii klame a zavádza o mimoriadne podozrivých a veľmi aktívnych kontaktoch s človekom podozrivým z vraždy novinára? Premiérové tvrdenia, že súvisiace podozrenia sa musia najprv potvrdiť, ako keby bolo potrebné preukázať vinu v trestnom procese, neboli ničím iným ako prekrývaním reality na získavanie času pre benefit jeho straníckej kolegyne. Je vrcholom pohŕdania spravodlivosťou, že si pani Jankovská môže dnes po tomto všetkom obliecť súdny, sudcovský talár. Človek, ktorý je spomínaný s tými najšpinavšími kšeftami a ešte horšími zločinmi, opakovane bola navrhovaná do najvyšších súdnych funkcií a patrí k obľúbencom smerákov aj predsedníčky Súdnej rady. Takíto ľudia nepatria v slovenskej politike ani verejnom živote na vrcholné poschodia, ale presne na opačný koniec. Ak nie sú sami schopní vyvodenia politickej zodpovednosti, musí to spraviť niekto za nich. V tomto prípade mal konať minister Gál. Ale ani ten tak nekonal. A keď on nekonal, mal konať premiér. Už tu na úvod odznelo, že premiér konal. No ak pichnutie hlavy do piesku považujeme za konanie, tak potom naozaj konal. Toto považujem za jeho obrovské zlyhanie a prejav nielen svojej slabosti, ale aj neschopnosti rozpoznať, kedy má ten najvyšší človek v krajine konať. Iba tak ľudia uveria v silu spravodlivosti, vo vymožiteľnosť práva a v to, že zákony platia pre každého, a keď sa im stane krivda, tak zlo bude naozaj potrestané. Dámy a páni, my v SaS-ke nedáme pokoj. Budeme dobiedzať, budeme sa pýtať, pretože nechceme žiť v krajine, kde slovo mafia vyslovujeme ako niečo, čo k nej patrí, čo patrí k politike a čo patrí k dennému bežnému verejnému životu. Slovensko takého nesmie byť. Na záver len zopakujem. Premiér Pellegrini je mužom zmeškaných šancí. Ľudia doňho vkladali obrovské nádeje. Tentoraz mohol krajine ukázať, že slovo spravodlivosť nie je preňho len prázdny pojem, že peniaze a vplyv nie sú viac ako zákon. Ale on to neurobil. Nemá na svojom mieste čo hľadať. Reťaz je vždy tak silná, aká slabá je jeho najslabšia časť. Reťaz tejto vlády, súdiac podľa toho, aký silný a rozhodný je jej šéf, by roztrhlo aj malé dieťa. A to je hanba. Túto vládu čaká posledného polroka vládnutia. Pre Petra Pellegriniho je to presne o pol roka viac, než si zaslúži. A je to presne o pol roka viac, než si zaslúži celé Slovensko. Ďakujem. (Potlesk.)