Kažimír, Peter, podpredseda vlády a minister financií SR (2013-11-28):
Dobre. Ja by som sa rád vyjadril k rozprave, najprv k pozmeňujúcemu návrhu pána poslanca Martvoňa, ktorý jasne podporujeme, lebo je to vlastne aj jedna zo súčastí reformy ESO z hľadiska znižovania počtu rozpočtových alebo príspevkových organizácií. To znamená, to je v priamom prenose zásah do fungovania jednej z organizácií, ktorá v danom prípade je Generálna prokuratúra, kde sa znižuje počet organizácií, ktoré pracujú s verejnými zdrojmi, z toho množstva okresných prokuratúr na počet maximálny dnes ôsmich krajských prokuratúr. Dúfam, že je to aj dôkaz jasnej línie a chuti smerovania ísť cestou znižovania počtu príspevkových a štátnych organizácií aj z pohľadu lepšieho riadenia, lepšieho narábania, efektívnejšieho narábania s verejnými zdrojmi, aj z pohľadu konkrétneho riadenia, spravovania majetku, personálnych rozhodnutí a podobne. K tomu, čo hovoril pán poslanec Kollár. Tá debata je vysoko odborná. On, samozrejme, pán poslanec Kollár nezostal nič dlžný tej svojej schopnosti kombinovať vysoko odborný postoj s istým vysielaním skepsy, negatívnych signálov, obáv, a iných depresívnych odkazov. Môžeme sa, samozrejme, o tom rozprávať dlho, dlho pri víne aj veľmi odborne na finančnom výbore. Pravdou je, že nesúhlasím s jednou časťou výroku, že sme sa nejakým spôsobom vysporiadali s transpozíciou, de facto je to transpozícia medzinárodnej zmluvy do našej národnej legislatívy. My sme sa s ňou vysporiadali plne v súlade so znením. a potvrdzuje to predbežné stanovisko Európskej komisie, ktoré sme dokonca museli ešte dodatočne cez pozmeňujúce návrhy vo výbore implementovať, lebo k nejakým pripomienkam tam ešte došlo. A my sme sa nakoniec dohodli aj s našou národnou rozpočtovou radou, pretože my sme konzultovali tento návrh aj s rozpočtovou radou, s jej úlohou, s jej pohľadmi na vec. A my dnes máme súlad. Možno nemáme súlad úplne v ambícii, ako by to mohlo byť. Mohlo by to byť viac, mohlo by to byť naozaj úplne, úplne automatické. Ale toto znenie, ktoré je dnes na stole z hľadiska predbežného, zatiaľ neoficiálneho, ale od relevantných ľudí vyjadrenia k tomu, je to, čomu sa hovorí in comply, v súlade s textom Fiscal Compactu. A napĺňa to aj momentálne požiadavky rozpočtovej rady. Takže to je len môj odkaz na to, že je to nie nejakým spôsobom, ale v súlade s tým, čo od nás medzinárodná zmluva vyžaduje. Tu musím povedať ešte jednu zavádzajúcu vec, že z pohľadu toho, čo je v zákone napísané, ministerstvo financií nebude posudzovať odchýlku, ono ju vyhlasuje, ono ju oznamuje, aká je tá odchýlka. A tu sme pri koreni problému, lebo treba si uvedomiť, že sme niekde na začiatku budovania nových mechanizmov, a tiež je pravdou, že nás čaká ešte dlhá cesta, aby sme vedeli sa dohodnúť na metodológii, pretože pánovi poslancovi Kollárovi určite nebude neznámy fakt, že sa roky nevieme dohodnúť s Európskou komisiou napríklad na meraní output gapu, na meraní potenciálneho produktu krajiny, ktorý v našom prípade je momentálne negatívny, či už sme podchladená ekonomika. Ale odhady a metodológie výpočtu sú rôzne. A už dnes pracujeme v podstate s troma údajmi. Jedno vyratúva rezort financií, iné číslo má rozpočtová rada a iné číslo má Európska komisia. A pokiaľ nezosúladíme metodológie, vždy budeme mať nejaké rozpory a bude tam nejaký priestor pre tvorbu ducha, kto čo dlží, kto čo nejakým spôsobom bagatelizoval a podobne. Z toho, samozrejme, vyplýva ďalšia vec, keďže hovoríme o štrukturálnom deficite. Tam je otázka naozaj vplyvu tej cyklickej zložky ekonomiky. Tá je priamo spojená s meraním output gapu. A vy viete veľmi dobre, že my sa trápime od vstupu do Európskej únie s postupom Európskej komisie, ktorá má jednu vestu a tú istú vestu, ten istý vzorec má Francúzsko, Nemecko, Luxembursko, ktoré tým trpí, Slovensko, Rumunsko a podobne. Proste táto metodológia neplatí. Proste najjednoduchšie je to vyjadriť v tom, že u nás keď sa postaví jedna veľká fabrika, tak ten nárast hrubého domáceho produktu je zásadne vyšší, ako keď sa postaví jedna fabrika v Nemecku alebo vo Francúzsku. Sme dobiehajúce ekonomiky. Máme od prírody iné danosti z pohľadu merania potenciálneho produktu. Tu neexistuje zhoda. Všelijaké task force skupiny sa o tom roky bavia. A nevieme zatiaľ zlomiť Európsku komisiu na to, aby to bolo šité na mieru, aby sme mali istú mieru špecifikácie tejto metodológie. Pokiaľ nebude jednotná, vždy budú spory. A vysvetlím vám to. Meranie potenciálneho produktu je úplne na začiatku, lebo de facto potom ovplyvňuje tú cyklickú zložku. Potom máme druhý problém. Sú jednorazové opatrenia. Budeme tu o tom týždeň hovoriť, lebo vy budete hovoriť pri rozpočte o tom, aké je to zlé z hľadiska jednorazových opatrení. Ale, čuduj sa svete, neexistuje metodológia na to, čo je a čo nie je jednorazové opatrenie. Niečo opäť iné vidíme my, iné vidí rozpočtová rada a iné vidí Európska komisia. A poviem vám tajomstvo. Požiadali sme Európsku komisiu o jasné usmernenie, nemáme usmernenie žiadne. Po mesiaci čakania nemáme jasnú metodológiu, čo je jednorazové opatrenie. Čiže, hovorím, vychádzame z nejakej reality, nie je tu nejaká otázka nejakého zlého úmyslu. Ale pokiaľ nemáme zhodu metodologickú, my sa naozaj pohybujeme, ja neviem, koľko ľudí tu zo sediacich poslancov tomuto rozumie, v oblasti štrukturálneho deficitu, ktorá je často vzdialená aj ľuďom, ktorí pracujú s verejnými financiami, ale nie sú špecificky orientovaní na problematiku metodiky ESA, merania output gapu a ekonometrických modelov. Je to veľmi, veľmi odborná vec, ktorá sa potom pretavuje ale do fatálnych dopadov, lebo napríklad rozhodnutie o tom, či budúcoročný rozpočet je expanziou alebo konsolidáciou, to bude tiež otázka. Dneska nikto nevie, ako dopadne štrukturálny deficit v roku 2013. A už vôbec nikto nevie povedať, ako dopadne v roku 2014. Sú to odhady. Sú to odhady, ktoré sú založené na rôznych metodológiách. Budeme o tom hovoriť naozaj pri rozpočte. Už dnes máte tri čísla (expanzia), 0,2, 0,5 a 0,8 %. Vyberte si. Vy si vyberiete 0,8, ja si vyberiem 0,2, kto si vyberie 0,5 %? No nedáva to dôveryhodnosť tomuto modelu. A vždycky to dáva priestor na to, aby sa niekto bránil, niekedy s dobrým, niekedy so zlým úmyslom, a dáva to priestor na to, aby niekto útočil, niekedy s dobrým, niekedy so zlým úmyslom. Chcem ešte povedať k tomuto, že na konci dňa nie je pravdou, že tu môže vláda sa rozhodnúť a povedať: „A kašlem na korekčný mechanizmus, kašlem na empty walls stredného bytia.“ Môže to povedať. Môže napísať parlamentu list. Môžete tu vykričať tú vládu alebo toho ministra financií, ale na konci dňa príde Európska komisia a kolégium ministrov financií a rozhodne o sankcii. Tá sankcia tam je. No len o tom, či a akou mierou sme odchýlení, na konci dňa rozhodne Európska komisia na základe svojich metodologických pohľadov, a nie my, ani naša rozpočtová rada, ani ministerstvo financií, dokonca ani vážená Národná rada. Tak to je dnes. A, samozrejme, sú tam rôzne zákruty rôznych výnimiek, tých mitigačných, tých všelijakých zjemňovacích ako modelov. A tiež sú to proste aj niekedy prekvapenia. Ja som sa dozvedel posledný týždeň, že ak máte negatívny output gap viac ako 4 %, my sme k tomuto blízko, tak vlastne už nemusíte to konsolidovať o 0,5 % alebo o menšie percento. Tiež už je to taká spleť všelijakých pravidiel. Máme tu investment clause, máme tu investičnú výnimku, o ktorú žiadame. Takže hýbeme sa v priestore, ktorý nie je úplne jasný. Ale hlavne je nanovo tvorený. A chcem vám ešte povedať to, že máme tu Six-Pack, máme tu Two-Pack, máme tu Fiscal Compact, máme tu dlhovú brzdu, máme to rozpočtovú radu, máme tu Medzinárodný menový fond, OECD, Európsku komisiu, Národnú radu. My sme preregulovaní z tohto pohľadu. Sme preregulovaní z pohľadu pravidiel. Otázka je, ako táto regulácia môže na konci dňa reálne ovplyvniť to, čo chceme. Chceme mať poriadok vo verejných financiách. To snáď všetci vnímame. Môžeme mať rôzny pohľad na fázovanie, na otázku miery, automatiky tohto. Ja sa napríklad dnes, pán poslanec Kollár, nestotožňujem s vami v názore plnej automatiky, nie z pohľadu toho, že by to nebolo čisté a jasné a spravodlivé, ale z pohľadu toho, že sa nachádzame v období, ktoré nie je pokojným zrkadlom nejakého jazera, je to búrlivé more a v tomto období potrebujeme aj ručné riadenie. Môžem vám potvrdiť zo svojej skúsenosti 18-mesačnej, že to ručné riadenie je nevyhnutné z pohľadu rôznych dopadov, poklesov samotného výkonu ekonomiky, pádov príjmov, nárastu príjmov, jednorazových opatrení, štrukturálnych opatrení. Odmietam v tejto fáze ekonomického cyklu dávať hlavu do slučky automatu, robocopa, ako to chcete nazvať, to je úplne jedno. Je to príliš nebezpečné, lebo každá krajina je iná, má svoje problémy, naša krajina ich má obzvlášť, pretože má obrovské regionálne rozdiely. Má svoje problémy. Má svoje štrukturálne problémy z hľadiska štrukturálnej nezamestnanosti, má svoje marginalizované skupiny, má svoju závislosť od vonkajšieho prostredia, ktorú z princípu nevieme ovplyvniť. A to je, samozrejme, aj pohľad možno. A je to aj skúsenosť z dohody na dlhovej brzde, za podmienok, ktoré možno po roku 2012 prekvapili, pretože opäť tu znesiem otázku, ako je možné, že pri dohadovaní o dlhovej brzde všetci, ktorí pri tom boli, si pamätajú čísla, ony sú napísané aj v návrhu štátneho rozpočtu na rok 2012, odhad dlhu bol 48 % aj niečo. No, a výsledok bol 52 %. A pritom bol dodržaný deficit, nič sa zo štátnych finančných aktív viac nenakúpilo, všetky záväzky sa plnili tak, ako sa mali plniť. Napriek tomu rozdiel medzi plánom a skutočnosťou boli 4 % HDP. Nedostal som doteraz od majstrov v kuchyni, ktorí vtedy vypracovali odpoveď, ako sa to mohlo stať. Mám z toho veľmi nepríjemný pocit. Mám z toho veľmi nepríjemný pocit, ako sa mohlo pracovať s údajmi, ktoré potom boli úplne odlišné. A veľmi dobre viete, že tie čísla sme nezhoršili. To je jasné aj zo záverečného účtu a z ďalších podkladov. Takže toľkoto. Ja si myslím, že sme na začiatku cesty, sme na začiatku procedúry, máme prvé skúsenosti z porovnávania si štátnych rozpočtov. Minulý týždeň som mal možnosť sedieť na mítingu ministrov eurozóny, kde sa prvýkrát v histórii vlastne hodnotili rozpočty jednotlivých krajín. Je to prvotná originálna skúsenosť, ale možno rozpačitá vnútri kolektívu a dobrá z hľadiska toho smerovania, z hľadiska toho, že sa dá postupnými krokmi vynucovať disciplína a porovnávanie si cieľov a koordinácia hospodárskych politík. Dobrým príkladom toho je otvorená debata o prebytku na bežnom účte Nemecka a vlastne téma grilovanie veľkého Nemecka, ktoré nastane v najbližších mesiacoch na tému, čo má robiť Nemecko ďalej, aby nespôsobovalo globálne nerovnováhy z pohľadu toho, či má viac stimulovať vlastný dopyt alebo nemá stimulovať vlastný dopyt alebo či je to len problém Nemecka a či jediným víťazom krízy má byť iba náš priateľ, ale z tohto pohľadu aj partner Nemecko v eurozóne. Ďakujem.