D. Čaplovič, poslanec: (2004-09-08):
Jedna poznámka. To, čo povedal môj kolega spravodajca pán poslanec Galbavý, on sám, keď sám predkladal a bol spravodajcom zákona o Slovenskej televízii, hovorí, že do roka a do dňa sa takáto 10-percentná klauzula prijme v rámci pripravovanej novely zákona. Ukazuje sa, že v dnešnej dobe všeobecnej komercionalizácie kultúry, keď aj náš pán minister konštatuje, že kultúra je na dne v Slovenskej republike, sa nemôžeme spoliehať na ľubovôľu alebo osvietenosť manažmentu v Slovenskej televízii. Ten súčasný personifikovaný jej generálny riaditeľom Richardom Rybníčkom nepochopil, že jednostrannou orientáciou na ekonomiku televízie a nepochopením jej programových úloh vo verejnom záujme, tam spadajú aj úlohy kultúrne a podčiarkujem špeciálne hodnotové, popiera vlastný zmysel verejnoprávneho média financovaného verejnosťou, financovaného občanmi Slovenskej republiky. Verejnosť sa neskladá na Slovenskú televíziu preto, aby v nej videla tie isté programy, aké vysielajú komerčné televízie. Od verejnoprávnej televízie, naopak, očakávame, aby v situácii, keď umrel slovenský film a živoria aj iné kultúrne inštitúcie, sa stala baštou slovenskej kultúry a útočiskom pre umelcov. Veľmi dobre si pamätám po nástupe pána generálneho riaditeľa, vtedy ústredného riaditeľa Slovenskej televízie pána Rybníčka do Slovenskej televízie, keď poskytol interview, myslím si, že v Pravde pánu Švolíkovi, keď povedal, že chce byť dokonca Slovenská televízia Ministerstvom kultúry Slovenskej republiky. No terajší stav o tom, samozrejme, nesvedčí. Ak hovoríme o umelcoch, tak nie sú to kadejakí umelci, citujem, ako ich aj z obrazovky STV v rámci svojej propagandistickej relácie tituloval generálny riaditeľ STV. To sú ľudia, to sú tvorcovia, ktorí by mohli a mali kultivovať slovenskú verejnosť prostredníctvom pôvodnej tvorby. Ona jediná totiž umožňuje nám všetkým sebareflektovať to, čo dnes žijeme a uchovávať o našom živote isté svedectvo, istú pamäť národa. Som presvedčený, že dodnes, či už si to uvedomujeme, alebo nie, duchovne žijeme z filmov, inscenácií, rozprávok, dokumentov, hudobných a vzdelávacích programov, ktoré sa vytvorili v Slovenskej televízii v minulých desaťročiach. Vznikali v nepriaznivom období ideologického monopolu, a predsa mnohé z nich si do dnešných čias zachovali svoje hodnoty a prezentujú hodnoty nášho kultúrneho dedičstva, ako aj svedectvo o tom, ako sme žili, ako sme pracovali, aké sme mali problémy. Čo však zostane po pánoch rybníčkovcoch v archíve STV? To je otázka. SuperStar a Super kvíz. Bude to smutný dôkaz toho, čo sa stane, keď aj verejnoprávne médiá vedené ľuďmi, ktorí prišli z komerčnej sféry, začnú podliehať tlaku trhu. Pre týchto ľudí je božstvom masová sledovanosť. Nechápu, že kým komerčné médiá môžu, respektíve musia vysielať program pre všetkých, verejnoprávne médiá musia tvoriť program pre každého. A tu má svoje nezastupiteľné a prioritné miesto pôvodná tvorba, či to je literárno-dramatická, hudobno-dramatická, dokumentárna, animovaná, vzdelávacia a, samozrejme, aj zábavná. Na záver chcem pripomenúť, že vo vzorovom verejnoprávnom médiu, akým je pre mňa BBC, je programová politika robená pod heslom, a budem ho sedemkrát opakovať, hodnoty nad peniazmi, hodnoty nad peniazmi. Preto vlastne verejnoprávne médiá existujú aj so svojím špecifickým spôsobom financovania, aby sme si v nich uchovali minimálny priestor, v ktorom môžeme nadradiť všade vládnucim peniazom, a už aj u nás, náročnejšie kultúrne hodnoty. Keďže súčasné vedenie STV nie je schopné uvedomiť si takýto rozmer poslania verejnoprávneho média, považujeme a považujem aj ja osobne za nevyhnutné vynútiť si novelizáciou zákona, aby pod hlavnú činnosť Slovenskej televízie bolo zahrnuté aj vysielanie pôvodnej tvorby. Aby sme aj, ctené dámy, vážení páni, vo verejnoprávnej Slovenskej televízii nemuseli vysloviť tú, na Slovensku známu konštatačnú vetu, že každé hrable k sebe hrabú. Ctená Národná rada. Nesúhlasiť s takýmto návrhom znamená postaviť sa na stranu komercie, nekultúrnosti, bezduchosti a urobiť ďalší krok k tomu, aby Slovenská televízia stratila zmysel svojej existencie, aby v archívoch po Slovenskej televízii nič hodnotné v ďalších desaťročiach nezostalo, ale aby sme skutočne išli tou cestou, ktorú tu navrhujem, vytvoriť podmienky na to, tie minimálne, aby sme sa vrátili k tým hodnotám, ktoré sú bohaté na Slovensku v tradíciách, hodnotovom systéme, myslení, uvažovaní, aby sme vplývali prostredníctvom aj tohto verejnoprávneho média Slovenskej televízie na výchovu, vzdelanosť a kultúru našich občanov. Verím, že tento návrh novely podporíte. Ďakujem vám za pozornosť. (Potlesk.)