R. Kaliňák, podpredseda vlády a minister vnútra SR: (2007-11-29):
To, čo sa vy tu snažíte naznačiť, že je problémom, sa už váš kolega snažil naznačiť a naznačil to úplatkom, nazval to úplatkom na výbore. To znamená, každé rozhodnutie súdu o náhrade nemajetkovej ujmy, o tom, keď sa niekomu stane, že niečo sa nahradí, je úplatkom, potom oficiálne rozhodnutia súdov o nemajetkovej ujme označujete za úplatok. To je také úbohé, že pre to nemám ani slov. Ale urobil som to dobrovoľne, ako človek som chcel, mal som ten pocit, že niekomu bolo ublížené a ako človek – na čo by ste vy nikdy nenabrali morálnu odvahu – to tu neriešim a už nikdy by vás nenapadlo z vlastného niečo míňať, to už tiež nechcem riešiť... (Potlesk.) ... lebo po tom, čo zostalo po vás, len platím pokuty. Keď ste taký veľmi silný, pán poslanec, zaplaťte tú pokutu, čo ministerstvo dostalo, z vlastného, keď ste taký hrdina. Ja to nebudem brať ako úplatok, ja to zoberiem ako zadosťučinenie. Naozaj. Buďte taký odvážny, je to len stotisíc korún v tomto prvom prípade. Ja by som to kľudne zobral, ak by ste zobrali na seba tú vinu, že za to, že ste podpísali zmluvu v deň môjho nástupu, sme dostali stotisíc korún pokutu. Keď ste taký hrdina, zoberte to na seba a zaplaťte to z vlastného, ja s tým problém nemám. Dobre, aby som dokončil, aby som dokončil. Ak bude teda pán poslanec počúvať, dôležité je, možno si spomeniete na prípad slovenského občana, ktorý bol v Rakúsku, invalidného občana, ktorý bol v Rakúsku odtiahnutý, jeho auto bolo odtiahnuté spred letiska a musel peši, hoci s tým mal veľké problémy, naháňať po celom schwechatskom letisku auto, myslím si, že to dávala televízia TA3. Vtedy takisto policajti postupovali podľa zákona, ale myslím si, že neľudsky vo vzťahu k rakúskemu. Čo urobil rakúsky minister vnútra, pamätáte si? Také veci vás nezaujímajú, aby ste sledovali politiku. Prišiel na Slovensko a ponúkol víkendový pobyt slovenskému občanovi v rakúskych Alpách. Dopustil sa teda úplatku? Dopustil sa nízkeho konania, hanby v Európe, toho, čo ste tu pred chvíľou nazvali? Teraz sa začínate červenať, pán poslanec, už tomu rozumiete, v čom je ten problém? Ľudský rozmer, to je niečo, čo vám chýba. To je ten problém, ľudský rozmer. Ten ste nemali nikdy, a preto ste nedostali percentá v rámci volieb. To je to, prečo občania vás nechcú. (Potlesk.) Základný problém, ktorý chýba celej vašej politike, je, že vnímate vôbec, či existuje občan Slovenskej republiky v tejto krajine. Vždy vám to bolo úplne ukradnuté a vždy ste s tým mali zásadný problém. Nikdy vás nezaujímalo to, čo robia. Vždy ste si hájili len svoje osobné záujmy, ktoré tu dnes citoval pán premiér Slovenskej republiky. Myslím, že po tom, čo povedal pán premiér, by som sa ani neodvážil sedieť v tejto sále. Čiže, aby som bol presný, aby som bol presný, urobili sme štandardné, urobili sme štandardné európske gesto, ktoré je normálne pre každého slušného človeka, ktorému príde druhého človeka ľúto, že si prežil traumu, ktorú nemusel prežiť a ktorú možno prežil preto, že niekto neuvážene prekročil svoju možnosť, ktorú v tej chvíli mal. A ja som to bol ako človek ochotný uznať. Keď ste vy tak neuveriteľne hájili pani Marzecovú, čo ste ponúkli vy, ako občan Slovenskej republiky, ktorému je ľúto, aby sa náhodou tento človek nepozeral na Slovenskú republiku úkosom? Mne to bolo ľúto, nechcel som, aby vyzerala Slovenská republika, že je krajina, ktorá nemá rada ľudí, ktorí sú susedia, ktorí sú z Poľska, alebo z ktorejkoľvek inej krajiny. Bolo mi to ľúto, aby sa nebála prísť naspäť do Slovenskej republiky a to je jediný dôvod, pre ktorý som to urobil a urobil som to rád a zopakoval by som to vždy, keď ten pocit budem mať. Nebudem to robiť pri ľuďoch, čo klamú. Pri tých ľuďoch to nikdy robiť nebudem. O klamároch sa ja baviť nebudem. Myslím, že tá vec je ale úplne jasná, ak netušíte, o čom hovoríte. Vážené dámy a páni, ja by som ešte raz vyslovil naozaj ľútosť nad tým, čo sa odohralo minulý týždeň v stredu. Je to veľmi nepríjemné. V každom prípade súbeh okolností, ktorý sa odohral, naozaj nás všetkých mrzí. Myslím si, že mrzí aj tých, ktorí dostali určité disciplinárne opatrenia. Tých to určite mrzí, s každým z nich som hovoril. Každý z nich vie, že dnes by konal inak. Každý z nich vie, že dnes si do budúcna môžeme pripraviť niekoľko preventívnych opatrení, ktoré by zabránili, aby do budúcna taká situácia vznikla. Ale, samozrejme, vytvorila sa hystéria, pretože som nebol trénovaný a skúmaný len z tohto jedného problému – odpovedám zároveň aj na otázku č. 9, pani poslankyňa, ktorá je hneď za tým –, ale z viacerých, kde v poslednom čase boli vyňaté tri problematické veci. Ja som ich vysvetlil. Jedna vec je veľmi dôležitá. Mať schopnosť uznať si chybu, ospravedlniť sa je veľmi dôležité. Za stiahnutie demonštrantov pri príhovore pána Busha sa nikto z vás nikdy neospravedlnil. (Potlesk.) Ja som bol vyzývaný, že mne to trvalo 6 dní, než som na výbore oficiálne povedal, aké sú závery vyšetrovania inšpekcie. Vy ste sa kedy ospravedlnili tým ľuďom, ktorí prejavovali slobodne svoj názor na námestí, keď tu bol prezident Bush? Vám to trvá tri roky a doteraz ste si to neuznali. A viete prečo? Lebo nie ste si schopní uznať vinu. V tom je ten váš malý rozdiel. (Potlesk.) Nikdy ste to neurobili a nikdy to neurobíte. A čo sa týka ešte jednej drobnej veci. Nepochybujem o tom, že nikdy by ste nepoložili otázku v tom smere, že by ste chceli niečo pochváliť. Také vám nehrozí. Nikdy by ste nepoložili otázku, kde by ste sa chceli ospravedlniť za to, či... (Hlasy v pléne.) Veď ja to konštatujem, ja vám nenadávam. To je v pohode. ... za to, že niečo ste možno vy neurobili a my sme to za vás zachránili. V každom prípade aj dnes polícia stála proti veľmi závažnému zločinu, ktorému sa postavila aj pri veľkom riziku a dokázala odhaliť problém, ktorý naozaj zaujíma celý svet, ako slovenská polícia postupovala. Dnes sa nám nahlásili naozaj zaujímavé televízie, na ktoré nie sme zvyknutí. Či al-Džazíra alebo Fox News, kedy dokážeme prezentovať aj to, že slovenská polícia naozaj veľmi dobre pracuje a urobila úlovok, ktorý nie je tradičný v týchto zemepisných šírkach. A verím, že aj vám. Nemusíte to hovoriť mne. Pretože ministrovi to povedať nemôžete, pretože ste opozícia. Ja to ani nechcem, úprimne. Aj keď je pravda, že ja som mal ten zvyk, keď som vedel, že ste urobili niečo dobré, tak som povedal, že ste dobrí. Bezpochyby. To sa mi ešte nestalo, ale viete, keď sa toho nedočkám za to obdobie, ktoré budem ministrom, ktoré nemusí byť také dlhé. Uvidíme. V každom prípade chcem povedať, že skúste to niekedy, ako poslanci aj poslanci výboru pre obranu a bezpečnosť povedať tým policajtom, s ktorými sa stretávate, aj tým, ktorí naozaj tú prácu robia dobre. Mnohí z nich sa pomýlia. My skúsime tú chybu odhaliť, skúsime sa ospravedlniť, skúsime nahradiť možno nemajetkový problém, nemajetkovú ujmu, ktorá z toho vznikne. Ale keď to chcete nazývať úplatkom, v čom  sme uplácali? V čom sme uplácali? Pán poslanec, ako len poviete. Ja som len chcel, aby ste mi nenadávali, že neodpovedám na otázku. Janko, ako chceš. Ja hneď skončím. Všetko dobré. Dovidenia.