I. Radičová, poslankyňa: (2006-08-03):
Na úvod dve krátke poznámky a potom k samotnému textu. Sociálna spravodlivosť sa môže realizovať rôznymi spôsobmi. Môže znamenať kombináciu rôznych princípov solidarity. Ja ich len vymenujem, lebo ich všetci určite dobre poznáme. Od princípu rovnosti cez princíp potrebnosti, princíp zásluhovosti, princíp rovnosti príležitostí, princíp vstupov a výstupov až po princíp rovnakých vkladov do systému a ziskov zo systému. Každý sociálny model ochrany, každá sociálna politika rôznym spôsobom a pre rôzne cieľové skupiny tieto princípy rôzne kombinuje. Dominantné pre tých, ktorí potrebujú pomocnú ruku, je aplikovať princíp potrebnosti. Dominantné pre uplatnenie sa na trhu práce je nevyhnutné aplikovať princíp rovnosti príležitostí a tak ďalej. Povýšiť jeden princíp nad ostatné znamená principiálne urobiť chybu a vytvárať skrivodlivosti. Je veľmi zložité pre spravodlivosť, špeciálne sociálnu spravodlivosť, hľadať rovnováhu a kombinovať tieto princípy. Chcem tým povedať a zdôrazniť, že sociálna politika tak, ako tu bola budovaná do dnešného dňa, mala podobu, istú podobu sociálnej spravodlivosti s dominanciou niektorých princípov spravodlivosti. Dnes ju strieda vláda, ktorá ide aplikovať predovšetkým princíp prerozdeľovací, čo je namieste a k takémuto striedaniu vždy a normálne prichádza. Tie otázky, ktoré sú však na stole, znejú komu, ktorým cieľovým skupinám ideme prerozdeľovať, z akých dôvodov a aké na to máme reálne zdroje a či tieto reálne zdroje vieme použiť aj iným spôsobom alebo sú šance použiť ich aj iným spôsobom. Podčiarkujem. Slovensko budovalo moderný sociálny štát. A argumentujem, nebyť tohto faktu, nie je dnes členskou krajinou Európskej únie. Podčiarkujem, sú naďalej témy, i na pôde Rady ministrov sociálnych vecí a rodiny, práce, sociálnych vecí a rodiny, kde neexistuje zhoda všetkých členských štátov a je na jednotlivých štátoch, ako si usporiadajú, rozhodnú a spravodlivo vyriešia existujúce sociálne problémy. Logicky, rozlišujeme sa rôznou históriou, rôznou ekonomickou situáciou, rôznym multikulturálnym zložením, rôznou historickou skúsenosťou, ale najmä, najmä rôznymi politickými rozhodnutiami, pretože program vlády je predovšetkým politickým rozhodnutím. Dovoľte mi upozorniť, z môjho pohľadu na riziká, na riziká, ktoré sú potenciálne obsiahnuté v Programovom vyhlásení vlády týkajúceho sa zabezpečenia sociálnej spravodlivosti v Slovenskej republike. Zamestnanosť. Ak sa zhodneme, že Slovensko dodnes má problém, pretrvávajúci problém v miere nezamestnanosti a zároveň v miere zamestnanosti, potom spoločné zadanie určite znie zabezpečiť príjem z práce a zabezpečiť vyšší alebo čo možno najvyšší príjem z práce. Ak platí tento odrazový mostík, potom v politike zamestnanosti sú určujúce a dominantné úlohy, zabezpečiť prechod veľkej skupiny dlhodobo nezamestnaných z ich pozície na trh práce. V Programovom vyhlásení vlády sa pokračuje v rozbehnutom trende aktivácie, aktivačných prác, podpory uchádzačov o zamestnanie znevýhodnených sociálnych skupín, chýbajú mi v programovom vyhlásení nástroje na prechod od aktivačných prác pre dlhodobo nezamestnaných na trh práce. Tieto nástroje je možné vytvoriť, vyžadujú si istý zdroj financií, isté investície, ale aktivačné práce sú len dočasným riešením, ktoré konzervujú daný status quo. Navyše, v tejto časti o zamestnanosti je pre mňa jedna malá nevysvetliteľnosť. Poviem prečo. Pán docent Chovanec urobil personálny audit, (So smiechom.) no vidíte. (Hlas z pléna.) To je výzva pre vás. Pani ministerka práce je zorientovaná v systéme sociálnej politiky. V časti o zamestnanosti je jeden z nástrojov ako umiestniť pracujúcich na trhu práce, vzdelávanie cez takzvanú druhú šancu. A je tam explicitne vymenované len pre základné školy. Nemôže to byť chybou pre, takto by som to nevysvetlila, skôr to nazývam reštrikciou, pretože už dnes v zákone o službách zamestnanosti je táto druhá šanca vytvorená aj pre ukončenie stredoškolského vzdelávania. A je zrejmé, že len s ukončeným základným vzdelaním my tú vstupenku na trh práce týmto ľuďom nevytvárame. Nebudem hovoriť o programoch financovaných zo zdrojov Európskej únie pre takzvané neformálne školy, vidím tam pani poslankyňu z Humenného, nemáme to ešte pilot otvorený v Humennom, ale v Michalovciach a v každom regióne ako pokusne, ktoré fungujú práve pre individuálny prístup ku vzdelávaniu, aby sme ľudí motivovali a dostali do vzdelávacej štruktúry a následne na trh práce. Investície, ktoré vložíte z finančných zdrojov na vzdelávanie, takzvanú druhú šancu, ale predovšetkým až po ukončení stredoškolského vzdelávania, investície, ktoré vložíte do budovania neformálnych škôl pre tých, ktorí potrebujú individuálny prístup, sú rozumne vložené investície. Chýba mi táto časť v Programovom vyhlásení vlády. Zároveň by som chcela zdôrazniť, že všetky nástroje, ktoré sú spomenuté v časti k politike zamestnanosti, sú vo väčšine financované práve z Európskeho sociálneho fondu a cez národné programy. Preto pokračovanie v prioritách tak, ako boli predbežne pripravené, by malo kalkulovať s touto možnosťou a s pokračovaním v rámci národných programov v aplikácií programov zamestnanosti. Ešte jednu poznámku k tejto časti. Podporné mechanizmy, ktoré, často počúvame, to znamená zníženie odvodového zaťaženia a tým rozšírenie šancí pre vytváranie nových pracovných miest, sú už dnes v zákonoch riešené práve príspevkom pre zamestnávateľa, známym § 54, ale analýzy jasne a zrejme ukazujú, že zamestnávatelia túto šancu nevyužívali. Za celé tie roky sa takto vytvorilo len 3 000 nových pracovných miest. Preto sme si v teréne zisťovali, kde je zrada, a zrada nie je v poskytnutí vyrovnávacieho príspevku, to nefunguje. Zrada nie je v podpornom mechanizme, ktorý máme zakotvený dokonca v zákone, zrada tkvie v administrácii, zložitosti prístupu k takýmto podporným mechanizmom, prvá, a druhá v absencií kvalifikovanej pracovnej sily, ktorú ten zamestnávateľ môže prijať do zamestnania. Dovoľte mi krátky príbeh pod čiarou. Bola som v Rimavskej Sobote, kde potenciálne bol záujem o 1 200 zamestnancov a my sme s odretými ušami našli 400 z evidencie, ktorí ako-tak zodpovedali požiadavkám na kvalifikáciu a osobne som motivovala s pomocou ďalších ľudí ďalších 300, aby niečo boli ochotní urobiť so svojím vzdelaním a kvalifikáciou, aby splnili základné podmienky. Dnes problém tkvie a zrada tkvie v kvalifikovanosti a pripravenosti pracovných síl predovšetkým v zaostalých, marginalizovaných regiónoch. Druhá časť sa vzťahuje na problém, ktorý úzko súvisí so zamestnanosťou, a to je Zákonník práce. Bolo tu k nemu povedané mnohé. Dávam do pozornosti predovšetkým odborom, že boli sami tí, ktorí súhlasili v rámci tripartity práve s istými zmenami v Zákonníku prácu, ktoré dnes sa snažia vrátiť späť, tam, kde kedysi boli, to je fakt, môžem doložiť zápisnice. Mám na mysli napríklad dohodu o vykonaní pracovnej činnosti. Tento inštitút sa predsa zrušil preto, že bol maximálne zneužívaný a keď máte v Programovom vyhlásení hlavnú tézu ochranu zamestnanca, toto je práve inštitút, ktorý ho nechráni. Tento inštitút totiž umožňuje pre tohto zamestnanca, aby zaňho neboli platené odvody, nie je chránený potom na čas, keď stratí túto prácu, je to najslabší inštitút z hľadiska pracovného práva. Ja sa mu nebránim, lebo uznávam flexibilitu trhu práce, ale opakujem, ak je cieľom ochrana zamestnanca, tak potom tento inštitút ho naozaj nechráni. Ak je problém reťazenia pracovných zmlúv, potom dohliadnime, zefektívnime, skvalitnime prácu inšpektorov práce, dozrime na ich kvalifikačnú štruktúru, kde je príliš málo expertov práve na pracovné právo, vyžadujme dodržiavanie Zákonníka práce a nenastanú tieto situácie. Kvôli tomuto nie je nutné meniť Zákonník práce. Podpisujem sa pod všetko, čo tu odznelo z hľadiska reťazenia viacerých zmlúv. Je tu vážne riziko, že zasiahnete práve nízkopríjmové rodiny. Práve tieto využívajú tento inštitút. Rovnaké platí pri obmedzení maximálneho pracovného času alebo nadčasov. Je to práve tá sociálna skupina, ktorú zaraďujeme do nižšej strednej triedy, ktorá tento inštitút najviac využíva. Chránime ich voči čomu? Voči šanci mať vyšší príjem? Prečo toto nenechávame na individuálnom rozhodnutí tej-ktorej osoby? Opäť sa odvolám na Európsku úniu a členské štáty. Nie je náhodou, že ostatné veci v súvislosti s nadčasmi nemajú jednotný regulatív, že sa dohodlo, že sa nedohodneme. Že sa dohodlo, že to bude len na konkrétnom štáte a jeho konkrétnej situácii, do akej miery bude obmedzovať možnosť nadčasov, pracovných zmlúv, naviazania viacerých pracovných zmlúv. Zároveň mi nie je celkom jasné, či sa to maximum týka vo vzťahu k jednému zamestnávateľovi alebo k viacerým zamestnávateľom. To sú vážne veci, ktoré môžu spôsobiť paradoxne zníženie životnej úrovne práve pre strednú triedu a nižšiu strednú triedu. K téme príjmov a zvyšovania možnosti čistých príjmov v rodine. Tu mi nedá nezacitovať. Ja som ten odsek čítala niekoľkokrát a pripúšťam, že ja mám niečo s mozgom. Vážne, to si neodpustím. Citujem: „Prioritou vlády bude cena práce, ktorá musí v európskom rozmere riešiť všetky potrebné dôsledky, ktoré objektívne vzniknú v sociálnej politike. Je nevyhnutné prestať s filozofiou postavenou na konkurenčnej výhode lacnej pracovnej sily“. A teraz to príde: „Cieľom vlády bude zmeniť dnešný stav v rozložení príjmov, keď skoro 70 % zamestnancov má príjem pod úrovňou priemernej mzdy. Vláda Slovenskej republiky prijme tiež opatrenia na zmiernenie prehlbujúcich sa a neodôvodnených rozdielov v cene práce medzi regiónmi a odvetviami“. Nechcem sa vás dotknúť, ale nemôžem inak ako sa zacitovať z 1. semestra na vysokej škole, kde učím štatistiku. Pre príjmové rozloženie vzhľadom na priemerný príjem neplatí Gausova krivka. Nikdy. jednoducho preto, že minimum je ohraničené a maximum je otvorené. Vždy je väčšia časť pod priemerným príjmom a menšia nad priemerným príjmom. To je poučka matematicko-štatistická, ktorá platí. Gausova krivka platí pre rozloženie vo vzťahu k mediánu. Všetky krajiny preto majú väčšie percento pod priemerným príjmom. Vždy. Ja sa teraz nemienim dohadovať, či je to 70 % alebo 62, lebo to je nepodstatné. Opäť sa vraciam k téze, podstatné je, akú výšku majú tieto príjmy. Preto hovorím o mediane. To, že vy chcete zmeniť tú štruktúru, percentuálnu, chcete zmeniť matematicko-štatistické zákony, priam základné zákony racionality. (Potlesk.) Ja, možno len som neporozumela tomu odseku, ale... (Hlas v sále.) Dobre. Nikdy nedosiahnete iné rozloženie. Späť k tým príjmom. Ako zabezpečím zvýšenie čistých príjmov. Je tu návrh polmilionárskej dane. Dovoľte mi, prosím vás, upozorniť opäť na niekoľko rizík a veľmi prosím, aby ste sa nad nimi zamysleli. Hovoríme cirka o skupine 50 000 občanov. Z nich predstavím modelové situácie. Partner zarába 50 000 a koruna, manželka je doma a má 3 deti. Vy ho zdaníte. Iná modelová situácia, partner, partnerka, každý zarábajú po 25 000, dokopy majú ten istý príjem v rodine, ten istý počet detí. Vy ho nezdaníte, túto rodinu. Pýtam sa, prečo vyrábať skrivodlivosti? Ešte iný modelový príklad. Zarábam 49 900, vy 50 001, vás zdaním viac, mňa menej, ja vás príjmom preskočím, aj keď som ho normálne za prácu nedostala. (Potlesk.) To nie je nezmysel. (Hluk v sále.) To nie je nezmysel! Môžem dokončiť? Môžem dokončiť?