J. Mikuš, poslanec: (2007-05-16):
Má Slovensko vhodný Zákonník práce? Odpovedám áno, ale v porovnaní s vyspelými štátmi Európy nie je žiadnou hviezdou. V skupine krajín Organizácie pre hospodársku spoluprácu a rozvoj je niekde v strede. Druhá otázka. Potrebuje Slovensko zmenu Zákonníka práce? Odpovedám. Krátkodobo nie, dlhodobo áno. Ak sa uspokojíme so súčasným stavom na trhu práce spojeným najmä s vysokou dlhodobou nezamestnanosťou tak áno. Ak chceme v životnej úrovni rýchlym alebo rýchlejším tempom dobiehať najvyspelejšie krajiny Európy, potrebujeme Zákonník práce ďalej liberalizovať. V laickej ale, žiaľ, aj neraz v odbornej verejnosti prevláda názor, že Slovensko má liberálne pracovné právo, ktoré vyčnieva v Európskej únii. Tvrdím, že to nie je pravda. Tento dojem má korene ešte v roku 2003, keď parlament na podnet vlády novelizoval vtedajší Zákonník práce. Pracovný kódex sa pomerne silno liberalizoval, ale z toho dôvodu, že dovtedy bol striktný a veľmi silno pripomínal predpis ešte z čias komunizmu. Bol veľkou bariérou zlepšenia podnikateľského prostredia, zvyšovania ekonomických aktivít, rastu zamestnanosti, a tým aj životnej úrovne obyvateľov. Pred štyrmi rokmi išlo jednoznačne o skok vpred. Ak by nedošlo v roku 2003 k uvoľneniu pracovného práva, dovolím si povedať, že dodnes by sme sa borili s nedostatkom podnikových investícií, trpeli by sme nedostatkom nových pracovných miest a oveľa vyššou nezamestnanosťou. Rok 2003 bol pochopením nevyhnutného, čo však neberie tvorcom vtedajšej novely zásluhu, že zaujali zodpovedný postoj. Po štyroch rokoch sa Zákonník práce opäť stáva predmetom zásadného postoja. Vláda postavila parlament pred dilemu, či si kódex vyžaduje zásadnú zmenu. Keď sa vrátim k svojmu úvodnému konštatovaniu, zopakujem, že okamžitá zmena síce nie je nevyhnutná, ale bola by vítaná. Jedným dychom však dopovedám, že nie zmena vedúca k návratu pred rok 2003, ale zmena, ktorá zlepší podmienky zamestnancov z hľadiska bezpečnosti, z hľadiska ochrany zdravia a ďalej uvoľní pracovné právo, aby prispelo k strmému rastu životnej úrovne a rýchlemu dobiehaniu najvyspelejších krajín. Nechcem sa venovať filozofickým polemikám, či všeobecný rast životnej úrovne podmieňuje rozvoj ekonomických aktivít, alebo vzniká akousi spravodlivou redistribúciou bohatstva z vôle múdrych politikov, ako hovoria socialisti. Presviedčať naoko presvedčených nemá význam. Vo vládnom SMER-e ide skôr o politickú agendu voči voličovi bez ohľadu na jej racionálne základy. Pôjdem skôr cestou konkrétnych príkladov. Podľa podkladov Organizácie pre hospodársku spoluprácu a rozvoj má menej striktnú právnu ochranu práce ako Slovensko zhruba polovica členských krajín. Povedané inými slovami, až keby Slovensko viac liberalizovalo pracovné právo, predstihlo by krajiny ako Spojené štáty, Veľká Británia, Írsko, Dánsko, ale napríklad aj Maďarsko a Česko. Zmena, akú navrhuje vláda, by posunula Slovensko ďalej ku chvostu členských krajín OECD. Viem, odporcovia povedia, žiadna katastrofa, veď by sme sa dostali na úroveň Nemecka, Francúzska či Švédska. Áno, ale aj tam si už uvedomujú, že nevyhovujúce pracovné právo musia riešiť. Vyzýva ich na to priamo Lisabonská stratégia. Navyše majú naakumulované bohatstvo z obdobia, keď sa Slovensko borilo s komunistickým experimentom, ktorého dôsledky pociťujeme vo veľkom zaostávaní životnej úrovne dodnes. Nosným argumentom, nositeľom myšlienky striktnejšieho Zákonníka práce sú staré európske vzory, či dokonca zaväzujúce európske predpisy. Tu sa opäť pracuje s demagógiou, oháňanie sa záväzkami voči Bruselu je zavádzajúce. Opäť uvediem príklad. Navrhovatelia vládnej novely volajú po striktnejšom formalizovaní vzťahov medzi zamestnávateľom a zamestnancom. Pritom striktní sme už dnes. Na Slovensku musia mať právne úkony medzi zamestnávateľom a zamestnancom písomnú formu. Čuduj sa svete, vo viacerých krajinách Európskej únie sa nevyžaduje pracovná zmluva v písomnej forme. To, že sme takíto striktní je dôkazom pretrvávania deformácie ešte spred roku 1989. A tu si viem predstaviť zmenu, ale nie smerom k vyššej rigidnosti, ale naopak, cestu k uvoľneniu. Osobitne chcem spomenúť problém angažovania sa živnostníkov na úkor zamestnancov, lebo ide o obľúbenú tému jednak predkladateľov a dotkla sa toho aj moja predrečníčka, aj viacerí pred ňou. Zástancovia vládnej novely používajú obľúbený argument, že zamestnávatelia húfne nútia pracovníkov na prechod na voľnejší režim. Myslím si, že nie je to pravda. V prvom rade sa treba pozrieť na to, kde sa najviac využíva obchodný vzťah ako alternatíva k zamestnaneckému pomeru. Ide najmä o stavebníctvo a príbuzné odvetvia. Slovenské stavebníctvo rastie silným dvojciferným tempom aj vďaka tomu, že angažuje pružných živnostníkov. Ale neobjavilo nič nové. Vo vyspelom svete je to dávno prirodzené, takže nie sme žiadna výnimka. Ak vzniká problém, že živnostenské miesta vznikajú aj tam, kde je to nelogické, opýtajme sa prečo. Lebo zamestnávatelia sú zlí a zdierajú pracovníkov? Nehovorím, že sa to nestáva, ale neslobodno to považovať za všeobecný jav. Spýtal sa predkladateľ novely priamo zainteresovaných, prečo zamestnávateľ vidí na pracovnom mieste radšej živnostníka ako zamestnanca? Podnikateľská aliancia Slovenska si urobila prieskum a zistila, že najbežnejším dôvodom býva obojstranná, teda nie jednostranná, obojstranná výhodnosť takéhoto kontraktu pre obe strany. Druhým dôvodom je nutnosť dosiahnuť flexibilitu, a to najmä v malých firmách, aby dokázali konkurovať trhu. Tretím hlavným dôvodom sú zaťažujúce zákonné povinnosti zamestnávateľa a rozsiahla mzdová a odvodová agenda. Tu treba hľadať príčiny vyhľadávania živnostenských kontraktov namiesto pracovnoprávneho vzťahu. Za vzájomnú výhodnosť živnostenských kontraktov treba vidieť príčinu, ktorú nazývam alebo môžeme nazvať odvodová optimalizácia. Jednoducho odvody sú také vysoké, že sa oplatí hľadať cesty, ako túto časť personálnych nákladov znížiť. A zároveň prilepšiť pracovníkovi. Kto tento problém nerieši, stráca konkurenčnú výhodu a ohrozuje vlastnú firmu aj angažovaných pracovníkov. Druhou príčinou sú byrokratické povinnosti, ktoré zväzujú zamestnávateľom ruky – priveľa papierov, povinností, hlásení, stále sa meniace zákony. Zhrniem. Ak chceme skutočne bojovať proti zneužívaniu živnostenských kontraktov na úkor pracovnoprávnych vzťahov, mali by sme sa zamyslieť skôr nad súčasným odvodovým systémom, ktorý by sa mal zjednodušiť, mala by sa stabilizovať legislatíva a mala by sa elektronizovať verejná správa. To sú oveľa ťažšie veci, ako vsunúť do Zákonníka práce jednu formuláciu, ktorú, ako povedala moja kolegyňa Lucia Žitňanská, aj tak nič nevyrieši. Vážené kolegyne, kolegovia, sme v prvom čítaní Zákonníka práce. Vrátim sa k základnej otázke. Treba novelizovať Zákonník práce? Nie som proti, ale určite nie tak, ako je to v predloženom návrhu. Napriek tomu vítam diskusiu venujúcu sa trhu práce, lebo môže odhaliť viacero problémov, ktoré môžu daný stav zlepšiť. Niektoré som spomenul vo svojom vystúpení. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)