Novotný, Viliam, poslanec NR SR (2015-11-10):
Vážený pán predseda Národnej rady, vážený pán minister, vážený pán spravodajca, dámy a páni. Dovoľte mi, aby som krátko vystúpil k zákonu o úveroch na bývanie. Možno by toto vystúpenie sa dalo zhrnúť aj do jednej faktickej poznámky, ale aby som sa nemusel naháňať s tým, či stihnem dvojminútový interval, som považoval za správnejšie, aby som mohol vystúpiť, prípadne, aby na mňa mohli kolegovia faktickou poznámkou reagovať. Účelom tohto zákona o úveroch na bývanie je transpozícia z európskej legislatívy, transpozícia smernice a primárnym cieľom tohto návrhu zákona je zvýšenie ochrany spotrebiteľa. Samozrejme všetci, myslím, ktorí sme v tejto snemovni, a všetci na Slovensku, máme záujem o to, aby sa ochrana spotrebiteľa na Slovensku prehlbovala a zvyšovala, ale naozaj v tejto chvíli je pre mňa trochu povážlivé plnenie tohto cieľa práve týmto zákonom o úveroch na bývanie. A nie z dôvodu, o čom hovoril predrečník v tejto rozprave, že teda ako sú jednotlivé ustanovenia tohto návrhu zákona napísané a o čom znie smernica Európskej únie a akým spôsobom je transponovaná do našej legislatívy, ale skôr spôsob, akým sa táto smernica transponuje do slovenskej legislatívy. Chcem povedať, že obávam sa toho, či takýmto spôsobom, teda ďalším v poradí už tretím zákonom, ktorý sa dotýka problematiky čerpania úverov na bývanie, naozaj efektívne, efektívnym spôsobom dokážeme spotrebiteľa ochrániť. Odborná verejnosť i priemerný spotrebiteľ sa totižto už aj v súčasnosti v úverovej agende pomaly stráca. Úverová agenda je dnes upravená ako v Obchodnom zákonníku, kde je upravená ako zmluva o úvere, tak aj v zákone o bankách, ktoré, ktorý upravuje inštitút hypotekárnej zmluvy. Čiže keď to dobre počítam, zákon o úveroch na bývanie bude už tretí legislatívny záväzný predpis alebo legislatívna norma, ktorá v očiach laickej verejnosti, teda tých ľudí, ktorí chcú čerpať úver na bývanie, upravuje túto agendu. Čiže sme všetci za zvyšovanie ochrany práv spotrebiteľa, ale nie som si celkom istý, či je najšťastnejšie, aby sme úvery na bývanie a ochranu spotrebiteľa pri čerpaní úverov na bývanie mali upravenú v troch samostatných zákonoch. Takže naozaj myslím si, že by bolo omnoho vhodnejšie, aby smernica Európskej únie, pán minister hovorí, že s tým súhlasí, bola transponovaná skôr dvoma priamymi novelami do či už Obchodného zákonníka alebo zákona o bankách. Ja viem, že v tejto chvíli s tým už asi veľa neurobíme, skôr je to taká výzva do budúcnosti, že uvažujme o tom, či by to nebolo jednoduchšie dať do dvoch existujúcich platných zákonných noriem ako to riešiť v tretej norme. Uvedomujem si, že pre legislatívcov je to jednoduché, napíšu zákon, lebo transponujú smernicu, a je to vybavené, ale keď je primárnym účelom tohto návrhu zákona ochrana spotrebiteľa, tak hlavne ten, ktorý je spotrebiteľ, ten laik, ktorý nemusí mať právne vzdelanie, by sa mal v týchto právnych normách vedieť dobre zorientovať. Lebo otázka je, ako to bude teda v praxi koniec koncov fungovať. Dnes v podstate z pohľadu laika môžete na trhu získať minimálne dva typy úverov na bývanie. Jeden, ktorý sa riadi Obchodným zákonníkom, a druhý, ktorý sa riadi alebo ktorý čerpáte v zmysle zákona o bankách. A teda je otázne, či pribudne tretí typ úveru na bývanie, ktorý môžete čerpať podľa tohto zákona o úveroch na bývanie, alebo či to bude tak, že teda úver bude len jeden, ale akurát budeme naňho odkazovať pri čerpaní v úverovej zmluve na tri rôzne zákony, ktoré riešia úver na bývanie. Tak či tak to nie je dobré ani praktické podľa môjho názoru. Keď už hovoríme o ochrane spotrebiteľa, krátko sa vrátim do nedávnej minulosti, keď sme schvaľovali a prijali požiadavku spísania spotrebiteľských zmlúv vo veľkosti písma 12, lebo však boli sme svedkami toho, že tie písmenká, hlavne vo všeobecných obchodných podmienkach, boli také maličké, že teda ani ľudia s bežnými dioptriami ich nevedeli prečítať, nieto ešte starší ľudia. Čiže určite to bolo správne, že teda treba to napísať v dvanástke písme, ale bez toho, aby som to nejakým spôsobom chcel nadľahčovať, ten praktický dopad je zatiaľ taký, že kým ste predtým mali samotnú zmluvu a všeobecné obchodné podmienky na šiestich stranách, tak teraz sú na pätnástich stranách. A nie som si ale istý, že to nejak výrazným spôsobom ochránilo spotrebiteľa. Takže v závere mi dovoľte zopakovať vlastne to, prečo som vystúpil v rozprave, že teda je mi úplne jasné, že smernicu Európskej únie treba transponovať do našej legislatívy. Z tohto pohľadu rozumiem tomuto návrhu zákona. Len chcem poznamenať, že omnoho výhodnejšie pre hlavne priemerných spotrebiteľov, laikov, ktorí čerpajú úvery na bývanie, by bolo, keby sme tú smernicu transponovali do dvoch existujúcich právnych noriem, ktoré sa týkajú úverov na bývanie, Obchodného zákonníka a zákona o bankách. Takže do budúcnosti by som možno poprosil pána ministra financií, aby zvážil takúto možnosť, budúceho, pán minister financií ma opravil, čiže aby sme požiadali budúceho ministra financií, aby zvážil takúto možnosť, či by sme nemohli zjednodušiť legislatívu týkajúcu sa úverov na bývanie. Ďakujem pekne za pozornosť.