K. Tóthová, poslankyňa: (2005-01-19):
Azda netreba zdôvodňovať, že nespochybniteľným regulátorom prevencie, ako aj nástrojom boja protispoločenskej činnosti je Trestný zákon. Pán poslanec Fico už vyjadril ľútosť, že predložený návrh Trestného zákona nemal predchodcu – vypracovanie určitej trestnej politiky. Ja s ním plne súhlasím, ba dokonca skonkretizujem to ešte na vyšší stupeň, že k takýmto vážnym kódexom sa nevypracúvajú legislatívne zámery, ktoré v minulosti boli samozrejmosťou práce slovenskej legislatívy, pretože práve v tomto legislatívnom zámere sa najlepšie môže prezentovať trestná politika, ktorá bude stvárnená a zahrnutá do príslušného kódexu. Ak sa predkladá kódex, je veľmi správne, pretože Trestný zákon už má toľko novelizácií, že by ďalšiu novelizáciu, myslím, už veľmi ťažko uniesol. V prípade návrhu nového Trestného zákona je jedna taká chyba krásy, povedala by som, aj chyba postupu, že sám predkladateľ návrhu Trestného zákona, t. j. ministerstvo spravodlivosti dodatočne po predložení tlače zaslalo do Národnej rady Slovenskej republiky až 151 pozmeňujúcich návrhov k vlastnému legislatívnemu návrhu, ktorý vypracovalo ministerstvo spravodlivosti. Musím konštatovať, ja som si ich pozrela, že nešlo len o terminologické zmeny, ale značná časť zmien mala aj vecný charakter, zmena niektorých pojmových znakov skutkových podstát trestných činov. Potom za takejto situácie vzniká otázka, ako seriózne bola robená príprava tohto zákona, ktorá – ako už môj predrečník pán poslanec Fico uviedol – sa začala už v roku 1991. Komisia bola zostavená aj v roku 1992, v roku 1994 bol už pripravený legislatívny návrh kódexu, dokonca bol zaslaný do parlamentu, nebol však parlamentom prerokovaný, takže ostal ako neprerokovaný návrh. A na tomto návrhu pokračovala príslušná kodifikačná komisia a, čuduj sa svete, po zaslaní, po takom dlhom časovom období do parlamentu, ešte akoby niekto dobiehal 151 zmenami. Ja si myslím, že to nesvedčí o dobrej legislatívnej práci, poprípade o určitom legislatívnom nedorobku, ktorý možno ešte mal pár mesiacov dozrieť v príslušnom rezorte. Viem, že dôvodom boli dodatočné rokovania s príslušnými profesijnými skupinami, ale treba si uvedomiť, že s príslušnými profesijnými skupinami treba diskutovať počas priebehu prípravy. Po týchto úvodných poznámkach mi dovoľte, aby som pristúpila trošku viac k obsahu predloženého legislatívneho návrhu. Chcem uviesť, že názory na dosiahnutie cieľa, to znamená na dosiahnutie určitého kódexu a jeho celkového stvárnenia, môžu byť rôzne. V nedávnej minulosti sa plne preferovala prevenčná a výchovná funkcia trestného práva. Môj predrečník pán poslanec Fico akosi patrí do skupiny zástancov práve – z toho, čo tu uviedol – tohto prevenčného a výchovného smeru stvárnenia aj trestných ustanovení. Samozrejme, aj viacerí teoretici v Európskej únii dodnes prezentujú a presadzujú túto tendenciu spracúvania trestných zákonov. Osobne však vnímam, že v poslednom období narastajú hlasy tých, ktorí poukazujú, že globalizačné zneužitie ľudských práv a občianskych slobôd nemožno riešiť len v rukavičkách a požadujú určité pritvrdenie ustanovení trestného práva. Dokonca dáva sa zvýšený dôraz na plnenie povinností. V tejto súvislosti by som spomenula aj vypracovanie – o čom sa málo hovorí vo verejnosti, dokonca aj v právnickej – tzv. deklarácie povinností, ktorá bola spracovaná pod vedením bývalého kancelára Nemeckej spolkovej republiky pánom Helmutom Schmithom, ktorú podpísalo 26 bývalých prezidentov a premiérov vlád. Hovorím to preto, že to nie je nejaká aktivita len malej mimovládky, ale ide o celkom akýsi premyslený materiál, ktorý naznačuje vôľu mienkotvorných osobností a požiadavku určitého pritvrdenia aj v trestnom práve. Podľa môjho názoru k nemu asi aj bude smerovať vývoj. Predložený návrh nového Trestného zákona však nie je len určitým pritvrdením, ale musím povedať, že je kriminalizáciou trestného práva. A tu znovu sa zhodujeme s mojím predrečníkom. Ďalej s veľkou nevôľou konštatujem, že tento predložený legislatívny návrh kódexu silne zaváňa implantovaním prvkov anglosaského práva, čo už napríklad máme aj dnes zásadu trikrát a dosť, a osobne vôbec nie som nadšená takýmto vývojovým smerom, pretože si myslím, že pôsobia disharmonicky v našom trestnom práve a vôbec v práve celkovom. Dôvodová správa k predloženému legislatívnemu návrhu kódexu hovorí, že sa vychádza iba z prvkov kontinentálneho práva. Nie je to pravda, pán minister, pretože napríklad zásada trikrát a dosť je zásada anglosaského práva. Tu totiž dochádza, alebo k tomu sa zmienim neskôr. Ešte poviem niekoľko poznámok k systémovému usporiadaniu. Pokiaľ si pozrieme všeobecnú časť Trestného zákona, tam dochádza k nepatrným zmenám v systémovom usporiadaní, zatiaľ čo v osobitnej časti dochádza k výrazným zmenám v systémovom usporiadaní jednotlivých častí. K zmenám dochádza aj v obsahovom zameraní, napríklad v systéme trestnosti na členenie na prečin a zločin. Osobne toto nepovažujem ani za objavné, ani za niečo, čo nám zníži kriminalitu. V minulosti už trestné právo takéto členenie poznalo a nebol z toho žiaden spoločenský efekt ani pozitívny dosah do praxe. Je to určité nóvum pre nóvum. Ďalej pri posúdení obsahového substrátu návrhu Trestného zákona konštatujem, a to je dosť jednoznačné konštatovanie, že nie je v súlade s Ústavou Slovenskej republiky a nie je ani v súlade s Dohovorom o právach dieťaťa, prijatým Valným zhromaždením OSN, ktorého sme signatármi. Prečo si myslím, že nie je v súlade s ústavou? Myslím si to práve pre tú zásadu trikrát a dosť, čo som pred chvíľou začala, ktorou boli dotknuté viaceré inštitúty nášho trestného práva. V trestnom práve sa totiž zaviedla určená sankcia, ktorá vylúčila rozhodovanie súdu, a to rozhodovanie o druhu a výške trestu. Teda dochádza k mechanickému posúdeniu činu bez súdneho posúdenia. A práve čl. 50 Ústavy Slovenskej republiky hovorí, citujem: „Len súd rozhoduje“, dávam dôraz na slovo rozhoduje, „o vine a o treste za trestné činy.“ Nuž, k akému rozhodovaniu prichádza pri zásade trikrát a dosť? Teda citovaný čl. 50 ods. 1 zakotvuje rozhodovaciu právomoc súdu. Súd rozhoduje a nie sprostredkúva trest, ktorý určí parlament. Súd nie je sprostredkovateľom, ale jediným orgánom, ktorý rozhoduje o tom, aký druh trestu a v akej výške sa uloží za určitý trestný čin. Okrem nesúladnosti návrhu Trestného zákona, podľa môjho názoru, s príslušným článkom ústavy namietam aj nesúlad s Dohovorom o právach dieťaťa. Aj keď doložka zlučiteľnosti vyžaduje preukázať, že predložený legislatívny návrh je v zhode iba s právom Európskej únie a medzinárodnými zmluvami, nemožno nebrať do úvahy, že pri tvorbe práva treba rešpektovať aj tie dohovory a medzinárodné dokumenty, ku ktorým Slovenská republika pristúpila ako signatár. Takýto dohovor je aj Dohovor o právach dieťaťa a Slovenská republika je jeho signatárom od roku 1993. Spomínaný dohovor v čl. 37 ods. a) jednoznačne ustanovuje, citujem: „a) za trestné činy spáchané osobami mladšími ako 18 rokov nesmie“, opakujem, „nesmie byť uložený trest odňatia slobody na doživotie bez možnosti prepustenia na slobodu“. S týmto dohovorom je v rozpore § 117 ods. 4 navrhovaného Trestného zákona, ktorý umožňuje uložiť trest odňatia slobody doživotne aj u mladistvých páchateľov. Preto, pán minister, toto treba jednoznačne upraviť, pretože – ako spomínam – je tam slovo „nesmie by uložený trest odňatia slobody na doživotie“. Z toho niet únik. Preto treba plne súhlasiť s tými názormi, ktoré už na toto upozornili. Veľká diskusia v tlači bola aj k otázke zníženia hranice trestnej zodpovednosti z 15 na 14 rokov. Možno konštatovať, že právnická verejnosť sa takmer rozdelila na dve skupiny vrátane verejnosti, časť, ktorá to schvaľuje, a časť, ktorá to neschvaľuje. Myslím, že neprávnická verejnosť to uvítala. A ja považujem toto riešenie za prijateľné, teda súhlasím so znížením trestnej zodpovednosti na 14 rokov. Ale – mám k tomu ale. Jednoznačne totiž zastávam názor, že zníženie na 14 rokov nie je v rozpore s Dohovorom o právach dieťaťa, ako to niektorí uvádzajú. Ale ako bývalá ministerka spravodlivosti poznám podmienky, ktoré má Slovenská republika na odňatie slobody mladistvých, ktorí sa dopustili trestného činu. Je to predovšetkým Ústav na výkon trestu mladistvých v Martine. Ten kapacitne, pán minister, vám nebude stačiť na realizáciu tohto ustanovenia. Rezort vonkoncom nie je pripravený a už absolútne nie s účinnosťou, ktorá sa navrhuje, aby toto ustanovenie bolo realizované. Prečo zastávam názor zníženia trestnej hranice z 15 na 14? Zdôvodním nasledovne: V Ústave na výkon trestu v Martine sa spájajú prvky výchovného pôsobenia s pracovnými návykmi mladistvých s návykmi konzumovať kvalitnú kultúru a duchovné vyžitie vrátane náboženského vyžitia. Ak by sme zabezpečili, vážené kolegyne, vážení kolegovia, umiestnenie 14-ročných delikventov v takýchto zariadenia s kvalifikovanými pedagogickými pracovníkmi a s tými podmienkami, ktoré som uviedla, vonkoncom by to nebolo v neprospech ich psychického vývoja, ba práve naopak, boli by vytrhnutí z kriminalizujúceho prostredia a umiestnení v prostredí, ktoré nepripomína väznicu, ale prostredie, ktoré je vlastne na dotvorenie psychického dozretia týchto mladých delikventov. Toto rozvádzam a zdôrazňujem preto, pretože v masovokomunikačných prostriedkoch vystúpili viacerí psychológovia, ktorí uvádzali, že psychický vývoj mladých sa vytvára do 15. veku, a preto nie je dobré pred ukončením tohto psychického vývoja ich umiestňovať v zariadeniach na výkon trestu odňatia slobody. Opakujem, pokiaľ by sme takéto zariadenia mali a mali s takým pedagogickým obsadením, bolo by to len v prospech psychického vývoja a dozretia mladistvých. Ďalej, pán minister, nemôžem súhlasiť s názorom v dôvodovej správe, že finančné dosahy predložený Trestný zákon bude mať až o desať rokov. V prípade zníženia hranice trestnej zodpovednosti na 14 rokov sa finančné dosahy prejavia hneď, pretože bude potrebné rozšíriť kapacitu ústavov typu v Martine, pretože toto nebude stačiť. Ďalej. Z hľadiska nových skutkových podstát, ktoré sú zahrnuté v Trestnom zákone... (Ruch v sále.) Pán predsedajúci, no už sa to utíšilo, už je to lepšie. Z obsahového hľadiska nových skutkových podstát je diskutabilné zdôvodnenie viacerých skutkových podstát. Napríklad nie je spoločensky nevyhnutná úprava samostatnej skutkovej podstaty trestného činu rušenia výkonu náboženstva alebo rušenia pohrebného obradu. Nepochopiteľná je aj trestná sadzba za tieto činy, a to až do odňatia slobody vo výške troch rokov. Obzvlášť nepochopiteľná a diskutabilná, a to by som chcela zdôrazniť, je trestná zodpovednosť právnických osôb, a to § 122 a 129. Som toho názoru, že túto časť návrhu zákona treba jednoznačne vypustiť. Toto nemožno, pán minister, podporiť. Jednak takouto konštrukciou dochádza k zdvojenému trestaniu za tú istú vec. Navyše vyvodzovanie trestnej zodpovednosti právnických osôb, nemožno sa domnievať, že nie je pokryté. To si môže myslieť len ten, kto nepozná systémovú súvislosť jednotlivých právnych odvetví a ich spoločenskú úlohu. Predsa spoločenskou úlohou vyvodzovania zodpovednosti voči právnickým osobám je správne právo. Správne právo je tým odvetvím, ktoré vlastne postihuje neprijateľné a spoločensky nebezpečné konanie právnických osôb a má na to vytvorené aj právne mechanizmy, má na to vytvorené a upravené právne postupy, ako aj celú škálu sankcií za jednotlivé druhy spoločensky nebezpečných konaní. V systéme kontinentálneho práva sa vyvinul tento systém a aj tuto zabiehate mimo kontinentálneho systému práva. Vôbec neobstojí vaše odôvodnenie, že v Európskej únii je trend takéhoto postihovania právnických osôb. Máme históriu a dobre vypracované systémy v správnom práve, preto je neodôvodnené, aby sme v trestnom práve vyvodzovali zodpovednosť právnických osôb. Na prahu únosnosti vhodnej legislatívnej úpravy je aj riešenie trestu prepadnutie majetku podľa § 58 ods. 2. Je predsa neprijateľné, aby v prípade, že páchateľ nevie preukázať pôvod svojho majetku, a to bez určenia spätného časového horizontu v Trestnom zákone, mu súd mohol vyriecť trest prepadnutia majetku, a to aj celého majetku. Myslím, že tu bol k tomuto paragrafu pozmeňujúci návrh na vypustenie a tento pozmeňujúci návrh som aj podpísala, takže nebudem sa bližšie o tomto zmieňovať, o jeho negatívach. Ťažko možno podporiť takú právnu úpravu vyvodzovania trestnej zodpovednosti, ktorá kriminalizuje podnikateľskú činnosť v trhovom prostredí. To je ďalší okruh pripomienok. Preto zámer napríklad trestnoprávne postihnúť investovanie do stratového obchodu bez zodpovedajúceho finančného krytia, čo je nakoniec aj nejasný pojem, je kriminalizáciou podnikania a smeruje proti jej základnej charakteristike, t. j. trhovej ekonomiky. Záujem veriteľov, ktorý, hovoríte, že treba chrániť, je predsa trestnoprávne chránený inými ustanovenia, napríklad § 248 Poškodzovanie veriteľa. Vážený pán minister, vážené kolegyne, vážení kolegovia, dovoľte, aby som v rámci svojho vystúpenia uviedla aj pozmeňujúce návrhy, ku ktorým mám potrebný počet podpisov. Predovšetkým v mene skupiny poslancov, ktorí sa mi podpísali, navrhujem do Trestného zákona vložiť nový § 375a, ktorý znie: „375a Hanobenie národa, etnickej skupiny, rasy a presvedčenia“. Príslušný paragraf znie: „(1) Kto verejne hanobí a) niektorý národ, jeho jazyk alebo niektorú etnickú skupinu, rasu a národnosť alebo b) skupinu občanov pre ich politické presvedčenie, vyznanie alebo preto, že sú bez vyznania, potresce sa odňatím slobody až na dva roky alebo peňažným trestom. (2) Odňatím slobody až na tri roky sa páchateľ potresce, ak spácha čin uvedený v odseku 1 najmenej s dvoma ďalšími osobami.“ Odôvodnenie... (Ruch v sále.)