J. Baška, minister obrany SR: (2008-06-19):
Hovoriť pravdu aj o tom, že keď títo vojaci budú vyslaní do misií, nemusia sa vrátiť domov živí. Nemusí to byť len nebezpečná misia ako ISAF v Afganistane, ale spomeňme si len na návrat našich vojakov z misie KFOR v Kosove. To sme tiež nemohli povedať, či je to bezpečnejšia, nebezpečnejšia misia.  Nikdy nevieme povedať, komu sa kedy, kde a čo stane. A dobre tu spomenul aj pán generál Vestenický, že pravdepodobnosť, či zomrie človek v posteli alebo na bojisku, je určitá, je rozdielna, ale nedá sa povedať, komu sa to kedy a kde stane. Čo sa týka bezpečnosti, viacerí to tu spomínali, tak je potrebné, ja si myslím, že každá vláda, každý minister obrany sa snaží, aby  vojaci boli čo najviac pripravení, či už je to náročná misia alebo je to menej náročná misia, aby sa urobilo všetko pre to, aby ich bezpečnosť, alebo boli vyslaní tak do tejto misie, aby boli pripravení, aby sa rizikovosť v misii znížila na minimum. To, čo hovoril pán predseda vlády v minulosti, že najskôr sa musí nejako presvedčiť, či tam  naši vojaci budú bezpeční, myslel to jednoducho tak, pretože sme tam mali len ženijnú jednotku a ženijná jednotka nie sú bojovníci. Čiže išiel sa presvedčiť o tom, akým spôsobom budú zabezpečení naši ženisti pri vykonávaní tých prác, na ktoré sú naši ženisti určení, či už keď boli v Kábule alebo teraz, keď sa nachádzajú v Kandaháre. Ja tiež osobne som si bol pozrieť prednedávnom všetky tri časti a miesta pôsobenia našich vojakov, či už to boli naši doktori v Kábule v českej poľnej nemocnici alebo naši dvaja, zatiaľ len dvaja vojaci, v provinčnom rekonštrukčnom tíme v Tarin Kowte v Uruzgane alebo presunutá multifunkčná ženijná jednotka, ktorá pôsobí v Kandaháre na letisku. Čo sa týka verejnej mienky, naozaj, aj my, keď sme boli v opozícii, nikdy sme nevytĺkali kapitál z toho, keď sa niektorí vojaci nevrátili živí z týchto misií v zahraničí. Ja dúfam, že je tu natoľko taká kultúra, že ani súčasná opozícia nebude toto zneužívať, ako to bolo spomenuté aj v rozprave, že sa dá táto vec veľmi ľahko zneužiť pred verejnosťou. Čo sa týka pôsobenia našich vojakov v misiách, ešte sa nestalo,  nemám aspoň také informácie, v minulosti, a to od samostatnosti Slovenskej republiky, čiže to je už 15 rokov, odkedy pôsobia naši vojaci samostatne v mierových misiách, nestalo sa, že by sme nejakým spôsobom nútili vojaka ísť do misie. Či to bol v minulosti Irak, teraz Afganistan, nikdy sme nenútili vojakov ísť do misie. Títo vojaci naozaj chcú ísť do misií a je to od nich chvályhodné. Pretože už vojak, keď nastupuje do ozbrojených síl, si musí uvedomiť a má to aj v prísahe, že je to jedna z mála pozícií v štáte, kde si vyžaduje položiť aj svoj vlastný život za ochranu krajiny, demokratických hodnôt, celistvosti štátu. A za to by mal týmto vojakom patriť aj určitý stav v tej spoločnosti, ktorý majú. Nás veľmi teší, že ozbrojené sily Slovenskej republiky na rozdiel od ozbrojených síl v Českej republike majú veľmi vysokú a už dlhodobo veľmi vysokú dôveryhodnosť. V spoločnosti je to viac ako 80 %. V Českej republike je dôveryhodnosť armády okolo 20 do 30 %. Ja hovorím na verejnosti, že Slovenská republika za posledné dva, tri roky je nielen svetovým výrobcom a exportérom v prepočte na obyvateľa, čo sa týka výroby automobilov, ale Slovenská republika od svojej samostatnosti už po dobu 15 rokov je aj vývozcom mieru. Začalo to misiou UNPROFOR v bývalej Juhoslávii. Na to by sme mali byť naozaj hrdí, pretože aj toto je reprezentácia Slovenskej republiky v zahraničí. A je to veľmi dobrá reprezentácia, keď do týchto misií chodíme a počúvame o našich vojakoch len dobré veci, že si svoje povinnosti plnia veľmi svedomito a veľmi dobre a na profesionálnej úrovni. Čo sa týka samotnej misie v Afganistane, tak som veľmi rád, že aj Slovenská republika prispieva do tzv. exit strategy, ktorá sa týka vlastne prevzatia zodpovednosti nad touto krajinou miestnou vládou, miestnymi autoritami, afganskou národnou armádou, afganskou národnou políciou a rekonštrukciou krajiny. A práve tu Slovenská republika tiež prispieva a to je operačným výcvikovým tímom, ktorý bude pôsobiť nielen na základni Tarin Kowt v Uruzgane, ale bude pôsobiť v celej provincii Uruzgan pod holandským vedením a provinčný rekonštrukčný tím, ktorý tiež navyšujeme o jeden mandát. Čo sa týka iných misií, pán poslanec Rydlo, ja som to už spomínal aj včera vo výbore, v utorok vo výbore, pardon, tak okrem Afganistanu chceme ostať ešte v dvoch misiách, to je pod hlavičkou OSN UNFICYP na Cypre a ďalšia misia je KFOR v Kosove. V súčasnosti sme ešte v štvrtej misii, to je misia ALTEA pod Európskou úniou v Bosne a Hercegovine, ale je predpoklad, že táto misia sa na budúci rok skončí. Áno, sme členmi určitých zoskupení. Sme členmi Európskej únie, sme členmi Severoatlantickej aliancie a z členstva vyplývajú aj záväzky a nielen výhody, ktoré by sme mali konzumovať alebo využívať z týchto členstiev. Čiže, je veľmi potrebné, aby Slovenská republika tie výhody, ktoré má, nejakým spôsobom vyvažovala aj plnením tých záväzkov, ktoré z členstva v jednotlivých organizáciách Slovenskej republike vyplývajú. Ešte jednu vec asi na záver. Predtým, ako skončím, reagujem  na pána generála Vestenického, ktorý povedal, že ozbrojené sily Slovenskej republiky sú len určitým nástrojom v rukách politikov, v rukách vlády, v rukách poslancov. Áno, je to pravda. No ja si myslím, že robiť zahraničnú politiku alebo politiku krajiny, politiku štátu bez armády je, ako mať skupinu bez hudobných nástrojov. Čiže, ak nebudeme mať ozbrojené sily Slovenskej republiky, nebudeme mať armádu, ťažko budeme asi môcť robiť a presadzovať aj naše zahraničné záujmy alebo politické záujmy, záujmy Slovenskej republiky v zahraničí. Ďakujem veľmi ešte raz všetkým za veľmi dobrú diskusiu v rozprave, ktorá bola. Želám si len jednu vec, aby počet vojakov, ktorý bude vyslaný v misiách nielen v Afganistane, ale celkovo v misiách v zahraničí, aby ten počet bol rovnaký a rovnal sa aj počtu živých vojakov, ktorí sa vrátia naspäť na Slovensko. Ďakujem veľmi pekne.