Shahzad, Silvia, poslankyňa NR SR (2016-11-24):
Vážený pán minister, vážení kolegovia. Nebudem sa vyjadrovať ku konkrétnym kapitolám štátneho rozpočtu, ale v krátkosti len k niektorým otázkam súvisiacim s osobami so zdravotným postihnutím. A tak hneď na začiatku by som sa chcela opýtať, je štátny rozpočet o komplexných riešeniach, alebo len o látaní najnutnejších problémov? Ak chceme hovoriť o efektívnosti verejných výdavkov, musíme uvažovať aj v tejto rovine. Udržateľnosť sa nedá hodnotiť len z pohľadu zvyšujúceho sa veku, ale aj z pohľadu, hovoríme o sociálnej udržateľnosti, ale aj z pohľadu iných aspektov. Počet zdravotne postihnutých sa zvyšuje. Svetové štatistiky hovoria, že už až 15 % populácie má zdravotné postihnutie. Na margo toho, slovenské štatistiky údaje nemajú, lebo sa to u nás považuje za ochranu osobných údajov. A ešte ak si to premietneme na počet poslancov, ktorí by v takomto pomere boli, tak by sme mali 23 poslancov so zdravotným postihnutím. Do roku 2060 sa na Slovensku predpokladá nárast seniorov nad 65 rokov o viac ako 150 % a seniorov nad 80 rokov až o 300 percent. Ako už tu bolo niekoľkokrát spomenuté, rodí sa menej detí a mnoho ľudí odchádza do zahraničia pracovať. Takáto situácia je dlhodobo neudržateľná. Preto je potrebné zvyšovať funkčnú schopnosť ľudí so zdravotným postihnutím a odstraňovať prekážky k sociálnym a ekonomickým príležitostiam. Za kľúčový problém preto považujem prístupnosť, ktorú treba bezpodmienečne riešiť. Tento problém by sme mali chápať ako investíciu, nie ako náklady. Preto by som privítala, keby sa uvažovalo aj nad vznikom nezávislého úradu, ktorý bude dozerať na dodržiavanie príslušných zákonov a zabezpečí tak sociálnu udržateľnosť tejto krajiny. Nezávislú inštitúciu treba vytvoriť aj preto, lebo ide o nadrezortnú tému, a už neraz sme sa presvedčili, že pokiaľ to majú na starosti jednotlivé ministerstvá, neriešia to komplexne a sústredia sa len na vlastnú oblasť. Priznám sa, že som sa inšpirovala, tým nezávislým úradom, vyjadrením ministra dopravy, ktorý povedal v predchádzajúcich dňoch, že ho trápia študenti a dôchodcovia, ktorí si nemôžu užívať benefity vlakov zadarmo, a teda chce pre nich zriadiť nezávislý úrad. Myslím si, že aj ľudia so zdravotným postihnutím, alebo ak chcete, ľudia so špecifickými potrebami si tiež nemôžu užívať benefity, ktoré majú ostatní, len preto, že máme nedokonalé predpisy, myslím predovšetkým na stavebný zákon, a neriešia problematiku až do dôsledkov. Riešime často iba to, čo je nám prikázané a k čomu nás dotlačia nariadenia s vyššou právnou mocou, ako v prípade nariadenia Európskeho parlamentu. Takýto predpis máme, čo sa týka napríklad cestujúcich v autobusovej autokarovej doprave, kde toto nariadenia stanovuje, že osoby so zdravotným postihnutím a osoby so zníženou pohyblivosťou musia mať porovnateľné možnosti využívať autobusové a autokarové služby ako všetky ostatné osoby. Majú rovnaké práva ako všetci ostatní občania z hľadiska nediskriminácie a povinnej pomoci. Takéto nariadenie sa uplatňuje od 1. marca 2013 vo vzťahu k cestujúcim, ktorí využívajú pravidelnú dopravu, ak sa miesto nástupu alebo miesto výstupu cestujúcich nachádza na území členského štátu EÚ a ak je plánovaná vzdialenosť dopravy väčšia ako 250 km. Týka sa to teda len niekoľkých autobusových staníc na Slovensku, výsledkom čoho je, že medzimestské spoje tým pádom neriešime. Samozrejme, že s autobusovými stanicami súvisí napríklad aj stavebný zákon a ich vybavenie, teda vybavenie autobusových staníc v rámci predpisov a v rámci prístupnosti pre osoby so zdravotným postihnutím. Keďže sa predpisy nedodržiavajú a kontrolné mechanizmy nemáme, tak väčšinou máme problém. Zaviazali sme sa dodržiavať Dohovor OSN o právach osôb so zdravotným postihnutím a implementovať Národný program rozvoja životných podmienok osôb so zdravotným postihnutím. Dohovor tiež zaväzuje zmluvné štáty prijať opatrovanie, opatrenie, pardon, ja už som strašne unavená, na vypracovanie, vyhlásenie a kontrolu dodržiavania minimálnych noriem a pravidiel na zabezpečenie prístupnosti zariadení a služieb dostupných alebo poskytovaných verejnosti a na zabezpečenie toho, aby subjekty, ktoré poskytujú zariadenia a služby dostupné alebo poskytované verejnosti, zohľadňovali všetky aspekty prístupnosti pre osoby so zdravotným postihnutím. Opatrenia vzťahujúce sa k tomuto článku sú zamerané predovšetkým na prístupnosť stavieb, dopravy a prístup k informáciám. My sa tvárime, že chceme stavať dom, ale nemáme vlastne základy. Do mnohých zákonov sa dostáva podmienka prístupnosti, ale ako to má vyzerať v praxi, už nikto nerieši. Ak máme riešenia, do ktorých investujeme, riešime ich nekomplexne a neúčelne. To znamená, ako by sme postavili náš dom, ktorý nemá okná a dvere. Takéto riešenie naozaj nikto nepotrebuje. Keď sa pozrieme do dvoch susedných štátoch, tak v Čechách majú už od roku 2005 program mobility. Slúži na financovanie, alebo teda slúži na financovanie práve takýchto zámerov. V súčasnosti je zabezpečené financovanie vládnym programom na obdobie rokov 2016 až 2025. Cez tento projekt sú financované ucelené riešenia, tzv. zámery bezbariérových trás a napríklad v roku 2016 ich bolo 9. V našom vládnom programe nám takáto oblasť chýba. Pre zmenu v Rakúsku, konkrétne vo Viedni sa orientujú na správne usporiadanie, funkčnosť a racionálnosť verejného priestoru a tým pádom nepotrebujú až taký výrazný rozpočet. Hľadajú jednoduché riešenia a účelné. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)