B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-10-28):
Nech sa páči, môžete pokračovať. S. Husár, poslanec: Ďakujem pekne, pán predsedajúci. Zdôvodnenie likvidácie doterajších komôr a ich splynutie je odôvodnené nasledovne: Každá existencia dvoch orgánov verejnej moci vykonávajúcich identický dohľad je neefektívna a je priam nežiadúca. Vzájomná existencia týchto orgánov je zároveň spôsobilá vytvoriť nerovné podmienky na trhu, v zátvorke súperenie komôr o svojich členov. Prepáčte, ale bez rozpakov a otvorene poviem, že aj ako právnikovi, aj ako poslancovi je takéto odôvodnenie pre mňa nedostačujúce, pretože v iných a v mnohých oblastiach sme spoza tohto pultu počúvali niečo úplne iné. Počúvali sme - a v tomto prípade aj keď ide o veľmi významnú spoločenskú a právnu službu -, ale je tiež a bude súčasťou trhu. Počúvali sme skôr niečo o tom, aké je dôležité v každej oblasti poskytovaných služieb vytvoriť konkurenčné prostredie, ako prispeje k zlepšeniu a skvalitneniu služieb, ktoré sa v konkrétnej oblasti poskytujú. Podľa ustanovenia § 76 návrhu sa stáva Slovenská advokátska komora zriadená týmto návrhom právnym nástupcom doterajšej advokátskej komory a komory komerčných právnikov. Podľa návrhu zákona imanie doterajšej advokátskej komory a komory komerčných právnikov prechádza k 1. januáru 2004 na novovytvorenú Slovenskú advokátsku komoru zriadenú podľa prerokúvaného zákona. Rovnako na ňu prechádzajú práva a povinnosti doterajších komôr, vrátane práv a povinností z pracovnoprávnych vzťahov. Dôvodová správa a aj pán minister vo svojom úvodnom slove hovorí - a to podčiarkujem niekoľkokrát -, o splynutí komôr. Ako sa uvádza i v stanovisku legislatívneho odboru, pri použití tohto inštitútu je potrebné odpovedať na základnú otázku, a to, či sa tak deje na základe súhlasu všetkých členov komôr, respektíve na základe súhlasu príslušných orgánov týchto komôr, teda či sa to deje v súlade s ustanoveniami čl. 20 Ústavy Slovenskej republiky a v súlade s ustanoveniami § 123 a 135 Občianskeho zákonníka. Zo stanoviska komory advokátov je bez výhrad zrejmé, že s navrhnutým postupom súhlasí. Zo strany Komory komerčných právnikov Slovenskej republiky naopak. Komora komerčných právnikov vo svojom stanovisku s navrhovaným postupom nesúhlasí a uznesením z X. snemu konaného 26. 9. 2003 splynutie jednoznačne odmieta. Na tomto stave, pokiaľ mi je známe, sa doposiaľ nič nezmenilo. Súhlasím so stanoviskom predkladateľa, že predkladaným návrhom nejde o likvidáciu, ale o splynutie dvoch právnických osôb a prechod majetku na novovytvorenú právnickú osobu. Dámy a páni, vážený pán minister, s predchádzajúcim ospravedlnením, avšak predovšetkým pre potrebu vašej konfrontácie navrhovaného postupu s právnym poriadkom Slovenskej republiky si pred záverom dovolím odcitovať ustanovenia čl. 20 Ústavy Slovenskej republiky, ktoré majú bezprostredný súvis s § 76 návrhu zákona. A dovoľte mi zároveň uviesť i ustanovenia kódexu, teda Občianskeho zákonníka, ustanovenia čl. 20 Ústavy Slovenskej republiky, ktoré rozvádzajú predovšetkým § 123 Občianskeho zákonníka. Dovoľte, aby som teda zacitoval z ústavy, a to konkrétne čl. 20 Ústavy Slovenskej republiky. „Každý má právo vlastniť majetok, vlastníckej právo všetkých vlastníkov má rovnaký zákonný obsah a ochranu. Dedenie sa zaručuje.“ A veľmi úzko súvisiaci ods. 2 až 4: „Zákon ustanoví, ktorý ďalší majetok okrem majetku uvedeného v čl. 4 tejto ústavy je nevyhnutný na zabezpečovanie potrieb spoločnosti, rozvoja národného hospodárstva a verejného záujmu, môže byť iba vo vlastníctve štátu, obce alebo určených právnických osôb. Zákon tiež môže ustanoviť, že určité veci môžu byť iba vo vlastníctve občanov alebo právnických osôb, podčiarkujem, so sídlom v Slovenskej republike. Tieto ustanovenia čl. 20 majú - ak dovolíte, vysvetlím ďalej -, najväčší súvis s ustanoveniami, všetkými ustanoveniami § 76 navrhovaného zákona. K tomu však predtým ešte, ak dovolíte, zacitujem znenie § 123 Občianskeho zákonníka: „Vlastník je v medziach zákona oprávnený predmet svojho vlastníctva držať, užívať, požívať jeho plody a úžitky a nakladať s nimi.“ K tomu je potrebné zrozumiteľne dodať, že vlastnícke právo je všeobecným priamym panstvom nad vecou lebo dáva vlastníkovi moc, aby všeobecne, podľa - podčiarkujem -, svojej vôle s vecou nakladal, je právom absolútnym, pôsobiacim proti všetkým a zodpovedá mu povinnosť všetkých, teda i štátu a ústavných orgánov, nerušiť vlastníka pri výkone jeho práv podľa platného práva. Preto aj § 126 Občianskeho zákonníka priznáva vlastníkovi právo na ochranu proti tomu, kto do jeho vlastníckeho práva neoprávnene alebo v rozpore s platným právom zasahuje. Dovoľte teda na základe uvedeného uviesť nasledovný záver: Pre splynutie právnických osôb a ich majetku zákon predpokladá slobodné a dobrovoľné rozhodnutie orgánov, subjektov, ktoré majú splynúť. Inštitút splynutia uvádza napríklad ustanovenie § 69 Obchodného zákonníka, ktoré začína slovami: „Pri dobrovoľnom zrušení spoločnosti sa môžu zároveň rozhodnúť, že sa zlúči alebo splynie s inou spoločnosťou.“ Desaťkrát podčiarkujem a s výkričníkom na konci, pre nepozorných, slová: „pri dobrovoľnom rozhodnutí“. Aké dobrovoľné rozhodnutie, aké dobrovoľné zrušenie a splynutie v tomto prípade, ak existuje jednoznačné odmietavé stanovisko Komory komerčných právnikov? Nemôžem teda konštatovať nič iného ako fakt, že ustanovením navrhnutého znenia § 76 a jeho prípadným prijatím sa dopustíme zjavnej protiústavnosti, že ide o hrubý a násilný zásah a obmedzenie obsahu vlastníckeho práva, predovšetkým dispozičného práva. Plénu Národnej rady Slovenskej republiky sa podsúva návrh na odňatie majetku jednej právnickej osoby a jeho prikázanie inej právnickej osobe zákonom. Na tejto skutočnosti nemôže nič zmeniť ani argumentácia navrhovateľa, že všetci spoluvlastníci, teda členovia doterajšej Komory komerčných právnikov sa stanú zo zákona členmi novovzniknutej Slovenskej advokátskej komory a budú v budúcnosti tento majetok naďalej užívať. Prikázanie či prechod ich majetku na novovytvorenú Slovenskú advokátsku komoru sa deje bez ich súhlasu a proti ich vôli, teda v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky. O to paradoxnejšie potom vyznieva argumentácia komory advokátov, tak ako nám bola poskytnutá, v ktorej sa, vážené kolegyne a kolegovia, k môjmu nesmiernemu údivu uvádza: „Zakladateľ svojím rozhodnutím zjednotí nielen právne postavenie osôb, ale aj majetok.“ Splynutie je postup, pri ktorom na základe zrušenia bez likvidácie dochádza k zániku jednej spoločnosti alebo viacerých spoločností, pričom imanie, v zátvorke majetok zanikajúcich spoločností prechádza na inú, novozaloženú spoločnosť, ktorá sa svojim vznikom stala právnym nástupcom zanikajúcich spoločností.“ A nádherný záver: „Ak by sme spochybnili prechod majetku na novozaloženú komoru, potom by bolo možné spochybniť nielen ústavnosť Obchodného zákonníka, ale aj každé zlúčenie alebo splynutie obchodných spoločností.“ Vážení priatelia, pri takejto argumentácii teraz ako občan, nie ako právnik musím mať vážnu pochybnosť o odbornosti človeka alebo ľudí, ktorí ju položili na papier a použili. Opätovne zdôrazňujem, že všetky slová, ktoré som pred chvíľou zo stanoviska citoval, sú podmienené jednou jedinou právnou skutočnosťou, dobrovoľným rozhodnutím právnickej osoby o splynutí s inou právnickou osobou. K takémuto stavu, ako som už niekoľkokrát opakoval, však nedošlo. Ďalší vážny ústavný problém má nasledovný obsah. Ak dovolíte, zacitujem zo stanoviska legislatívneho odboru Národnej rady, ktorý - dúfam a nepochybujem o tom -, všetci považujete za kompetentný a odborný právny servis, ktorý je nám poskytovaný. Poskytovanie právnych služieb podľa návrhu zákona obchodnou spoločnosťou je možné len formou verejnej obchodnej spoločnosti alebo spoločnosti s ručením obmedzeným, a to osobitnou úpravou podľa tohto zákona. Návrh zákona však otázky dedenia obchodného podielu v týchto obchodných spoločnostiach ustanovuje podmienku pre dediča, ktorou je výkon advokácie. Dedičstvo sa nadobúda okamihom smrti poručiteľa, prípadne vyhlásením osoby za mŕtvu. Táto právna skutočnosť má za následok vznik nových občianskoprávnych vzťahov, do ktorých nastupujú poručiteľovi dedičia neformálnym spôsobom už okamihom smrti. Prejednanie dedičstva v konaní o dedičstve je potom iba následným zákonom upravený procesný postup orgánom štátu v otázke dedenia v záujme zachovania právnej istoty. Úprava § 14 ods. 4 návrhu zákona a § 15 ods. 5 návrhu zákona však nerešpektuje, že dedičom obchodného podielu v obchodných spoločnostiach, ktorých predmetom činnosti sú právne služby, je podľa dedičského práva hmotného okamihom smrti aj ten dedič, ktorý nespĺňa podmienku výkonu advokácie. Až následne po skončení prejednania dedičstva môže byť spoločníkom v uvedených obchodných spoločnostiach iba ten, ktorý spĺňa podmienku výkonu advokácie. K uvedenému si dovolím dodať, že podľa uvádzaných ustanovení § 14 a 15 dedičovi vzniká iba nárok na vyplatenie vyrovnávacieho podielu podľa Obchodného zákonníka. Táto dikcia je v priamom rozpore s ustanovením čl. 20 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky, ktorý zabezpečuje dedenie bez obmedzenia a krátenia dedičského podielu, okrem - samozrejmá vec - okrem zákonných krátení. Zároveň upozorňujem, že touto úpravou sa veľmi vážne vstupuje i do ustanovení čl. 20 ods. 2 ústavy, ktorý vylučuje z práva vlastniť týmto spôsobom určitý konkrétny a dlhovo určený majetok a vylučuje z práva vlastniť všetkých ostatných občanov s výnimkou advokátov Slovenskej republiky. Dôvod takejto úpravy nie je v dôvodovej správe vyargumentovaný ani okrajovo a podľa môjho názoru pre takýto postup nie je splnená ani jedna podmienka uvedená v čl. 20 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky. Úprava delenia podielu v obchodných spoločnostiach nie je teda v súlade s Ústavou Slovenskej republiky, konkrétne s čl. 20 a Občianskym zákonníkom. V tejto súvislosti chcem veľmi vážne upozorniť na rozhodnutie Európskemu súdu pre ľudské práva vo Vaci van Marle proti Dánsku, podľa ktorého je vybudovaná klientela takým významným aktívom, že ju možno považovať za majetok. Pri vyplácaní vyrovnávacieho podielu táto majetková aktivita komerčných právnikov je negovaná absolútne, pretože väčšina z vás vyrátanie obchodného podielu pozná, nemusím ďalej zdôvodňovať. K príprave návrhu zákona je možné vzniesť rad ďalších vecných pripomienok. V prechodných ustanoveniach, konkrétne v navrhovanom § 82 predkladateľ preukázal zrejmú neznalosť života v Komore komerčných právnikov a jej organizačných usporiadaniach. Ustanovuje napríklad, že Komora komerčných právnikov je povinná alebo má delegovať, aby som sa nevyjadroval nepresne, do dočasnej revíznej komisie 9 členov a 3 náhradníkov zo svojej doterajšej dozornej rady. Podľa organizačného poriadku Komory komerčných právnikov, ktorý som si prečítal, má dozorná rada iba 5 členov bez náhradníkov. Dali by sa namietať legislatívnotechnické nepresnosti typu zámeny termínov imania, majetku v prípade právnickej osoby, dalo by sa namietať i vážne argumentovať proti už spomínanému dvojvetovému zdôvodnenie splynutia komôr, tak ako je uvedené v dôvodovej správe k § 76 návrhu. Myslím si však osobne, že bez doriešenia dvoch základných problémov namietanej protiústavnosti návrhu zákona je všetko ostatné bezpredmetné a zbytočné. Za týchto okolnosti, pretože musím uviesť, myslím, že pravdivo a myslím s plnou zodpovednosťou, že o týchto problémoch sme diskutovali už i na pôde parlamentného výboru, ústavnoprávneho výboru. Riešenia v tejto oblasti sa zo strany predkladateľa ani členov výboru nenašli, a preto s plným vedomím si toho, čo hovorím, môžem podať iba procedurálny návrh v prerokúvaní tohto návrhu zákona nepokračovať, pán spravodajca. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)