Mihál, Jozef, podpredseda vlády a minister práce, sociálnych vecí a rodiny SR (2011-06-29):
Ďakujem, pán predseda. Pokúsim sa byť stručný, ale vopred viem, že sa mi to nepodarí, pretože jednak tu bola dosť bohatá rozprava a jednak sa zdá, že tu ešte niektoré veci treba dosť dôrazne pripomenúť a dať na pravú mieru. Začnem tou motiváciou, prečo bol v rokoch 2004 – 2005 zavedený 2. dôchodkový pilier. Všetci tí, čo sa trošku zaujímate o to, kam ide Slovensko, aký je jeho predpokladaný vývoj a aká je demografia na Slovensku, tak viete, nie je to žiadna novinka to, čo teraz poviem, ak v roku 2010 pripadalo na jedného občana vo veku nad 65 rokov 6 občanov v tzv. produktívnom veku, čiže od 15 do 64 rokov, čiže ten pomer bol 6 ku 1 vlani, tak v roku 2060 sa podľa prognóz tento pomer zmení tak, že jeden a pol občana v produktívnom veku bude pripadať na jedného občana v poproduktívnom veku. Čiže súčasný pomer 6 ku 1 sa zmení na 1,5 ku 1. Čiže štvornásobne sa zhorší. Preto sa nemôžeme pozerať na súčasný dôchodkový systém, resp. preto sa vtedajšia vláda v roku 2004 nemohla pozerať na vtedajší dôchodkový systém len tak a bola potrebná reakcia. Reakciou bolo zavedenie 2. dôchodkového piliera v tom základnom nastavení, aké vydržalo dodnes, napriek tomu, že predchádzajúca vláda sa ho rôznym spôsobom snažila torpédovať. Pripomínam, že keby sme nič nerobili, keby sme to nechali, skrátka, len tak plávať, tak ak dnes je priemerný dôchodok z 1. piliera vo výške približne 50 % predošlej mzdy zamestnanca, resp. občana, tak pri takomto demografickom vývoji, vydeľte si to, 50 % vydeľte štyrmi a vyjde vám menej ako 15 %. To znamená, ak sa nič nestane, ak by sa nič nedialo, ak by sme nereagovali, ak by sme to nechali nezodpovedne tak, veď nejako bolo, nejako bude, tak dôchodky v roku 2060 budú vo výške 15 % z predošlej mzdy pracovníka alebo občana. Preto je 2. pilier, aby sme tento jav aspoň sčasti eliminovali. A keď sa to tak vezme, keď si porovnávame návrhy, ktoré predložila vláda, resp. v mojej osobe, a keď to porovnávame s návrhom, ktorý predložili poslanci SMER-u, tak vidím, že v tomto sa vlastne zhodujeme, vidím, že dosahujeme zhodu v tom, že 2. pilier je na Slovensku potrebný, vidím, že vládny návrh a poslanecký návrh sú vo veľmi veľkej časti úplne zhodné. Nevidím v poslaneckom návrhu poslancov SMER-u žiadny návrh, ktorý by napr. hovoril o znížení sadzby príspevkov do 2. piliera, čo ma veľmi teší. Beriem to tak, že súčasné deväťpercentné nastavenie je vlastne naozaj tak, ako sa to preukázalo v posledných štyroch rokov. Je to dobré nastavenie, s ktorým nemá problém ani SMER, resp. možno jeho pragmatickejšie krídlo, čomu som veľmi rád. Chcem zdôrazniť ešte raz to, čo som povedal v predošlej vete. Poslanecký návrh poslancov SMER-u a vládny návrh sú v mnohom zhodné. Dokonca by som priam povedal, že mnohé časti poslaneckého návrhu sú okopírované z nášho vládneho návrhu, čo je fajn, čomu som rád. Zhodné sú napr. state, ktoré hovoria o tom, že horná hranica odplaty, pokiaľ ide o odplatu zavedenia dôchodkového účtu, by sa mala zmeniť tak, že to nebude striktne 1 %, ale že to bude najviac 1 %. To znamená, umožní sa správcovským spoločnostiam súťaž vo výške tohto poplatku. Som napr. rád aj tomu, že v § 55a sa tzv. riadenie rizík ponecháva v úplnej zhode s naším, teda vládnym návrhom. Som rád, že ustanovenia o referenčnej hodnote, o tzv. benchmarkoch sú v podstate zhodné s vládnym návrhom a tak ďalej a tak ďalej. Som rád aj tomu, že poslanecký návrh, rovnako ako náš návrh zavádza indexový fond. V podstate veľmi vítam aj to, že poslanecký návrh chce zaviesť tzv. zmiešaný fond, ktorého podstatou by malo byť investovanie hlavne do akcií. A tieto dva novonavrhované fondy, ktoré navrhujú poslanci SMER-u, sú vlastne dôkazom toho, že ak tu aj v rozprave zazneli, predpokladám, politicky motivované vyhlásenia o tom, ako je investovanie do akcií zlé, nebezpečné, riskantné, tak v skutočnosti poslanci SMER-u tým, že opakujú našu filozofiu, hlavne pokiaľ ide o indexový fond, tak vo svojej reálnej podstate tvrdia to isté, čo tvrdíme my. Takisto som rád tomu, že poslanci SMER-u uznali, že to nastavenie garancií, ktoré presadili vlastne oni sami pred niekoľkými, no pred dvoma rokmi nie je dobré. A som rád, že uznali, že to zvláštne a z večera na ráno do parlamentu príduvšie nastavenie na 6 mesiacov, pokiaľ ide o porovnávanie výkonnosti, sa má zmeniť na 60 mesiacov, tak ako to pred niekoľkými rokmi moji súčasní, vtedy vaši kolegovia na ministerstve práce poctivo a starostlivo so všetkou rozvahou pripravili. Skutočne, treba sa trošku zastaviť nad tým, prečo vtedy pred dvoma rokmi návrh, ktorý hovoril o zavedení garancií na báze šesťdesiatmesačného porovnávania, sa zrazu z večera na ráno zmenil na 6 mesiacov, to je tá novela pána poslanca Madeja, prečo sa to vlastne stalo. Ja si kladiem túto otázku už dosť dlho. A pravdepodobne to je preto, lebo ten pôvodný návrh vlastne hovoril o tom, že správcovská spoločnosť si bude môcť svoj poplatok za zhodnotenie podľa toho pôvodného návrhu vybrať až po piatich rokoch. Čiže 5 rokov by musela čakať na to, aby dostala tú svoju odmenu na zhodnotenie. No kto už by bol ochotný čakať 5 rokov, keď sa to dá upraviť napr. tak, že sa to obdobie skráti na polroka a tým pádom si správcovská spoločnosť svoju zaslúženú odmenu môže zinkasovať skôr, už po polroku? Možno to bola tá motivácia, prečo došlo z večera na ráno k tomu prekvapujúcemu skráteniu tohto sledovaného obdobia. Dobre, poďme k tomu, v čom sa teda líšime. Tie rozdiely sú vlastne tri. Ten prvý rozdiel je vo filozofii vstupu mladých ľudí, druhý rozdiel je rozdiel, pokiaľ ide o chápanie rozsahu garancií, pokiaľ ide o jednotlivé fondy, v ktorých sa garancie majú uplatňovať. A tretí rozdiel, čo ma teda dosť prekvapuje, je rozdiel vo filozofii poplatkov, kde poslanecký návrh poslancov SMER-u je značne štedrejší, na moje veľké prekvapenie, voči správcovským spoločnostiam ako vládny návrh. To ma skutočne zaráža. Ale na druhej strane keďže poznám pozadie toho, ako poslanecký návrh SMER-u vznikol, tak ma to vlastne neprekvapuje. Takže poďme k tým rozdielom. Pokiaľ ide o ten vstup mladých ľudí. Súčasné nastavenie, ktoré tu máme takto niekoľko rokov, ukazuje, že do 2. piliera vstupuje okolo 10 % mladých ľudí, tých tzv. prvopoistencov. Ak by to takto malo ďalej pokračovať, tak potom 2. pilier jednoducho stráca zmysel a to celé, čo som tu vlastne povedal na začiatku, že 2. pilier nám do značnej miery rieši demografické problémy pre budúce desaťročia, ktoré nás na Slovensku čakajú, stráca svoj zmysel, 2. pilier stratí svoju podstatu. Preto je omnoho lepšie vrátiť sa k tomu, ako to bolo na začiatku, ale s jednou dôležitou modifikáciou. Je to nastavenie, tak ako je to vo vládnom návrhu. To znamená automatický vstup mladých ľudí do 2. piliera, ale nie povinný, pretože ak by bol povinný, tak to by znamenalo, že nebola by možnosť slobodného rozhodnutia. My však túto možnosť slobodného rozhodnutia vo vládnom návrhu máme. To znamená, že mladí ľudia síce, tak ako sa prvýkrát zaregistrujú v Sociálnej poisťovni, budú automaticky zaregistrovaní ako sporitelia v 2. pilieri, ale budú mať dostatočne dlhý čas, my sme v pripomienkovom konaní najskôr uvažovali o jednom roku, potom sme to natiahli na 2 roky, čiže budú mať dva roky čas na to, aby sa sami slobodne rozhodli, či im toto zaradenie do 2. piliera vyhovuje alebo nie. Čiže v období dvoch rokov, ktoré sa javí byť dostatočné a rozumné, majú možnosť slobodne sa rozhodnúť nebyť v 2. pilieri. Samozrejme, nesú tým pádom riziko, že v tom roku 2060, keď pôjdu na dôchodok, ich dôchodok bude vyzerať tak, že bude vo výške tých spomínaných 15 % z ich predošlej mzdy. Toto si musia sami zvážiť. A my im toto budeme otvorene hovoriť počas obdobia, toho prechodného, ktoré bude trvať päť mesiacov, keď síce vlastne novela nadobudne účinnosť, ale to reálne fungovanie začne až od 1. apríla 2012. Garancie. Musím zase trošku najskôr odbočiť a pripomenúť tým, čo až tak nesledujú, ako momentálne vyzerá situácia v 2. pilieri, aké sú súčasné čísla, aké sú súčasné počty, ako vyzerá súčasné zhodnotenie a koľko z toho si zoberú správcovské spoločnosti. Súčasné nastavenie garancií znamená, pokiaľ ide o rok 2010, za ktorý mám k dispozícii čísla, že sporitelia zarobili v podobe nominálneho výnosu spolu 38 mil. eur. Čiže hovorím o všetkých sporiteľoch vo všetkých šiestich správcovských spoločnostiach za rok 2010. Ešte raz, nominálny výnos všetkých sporiteľov za rok 2010 bol 38 mil. eur. Z toho správcovské spoločnosti na poplatkoch zinkasovali 19,5 mil. eur, 19,5 mil. eur. Čiže viac ako polovicu nominálneho výnosu, ktorý dosiahli sporitelia, zhltli poplatky správcovským spoločnostiam. Nie je spoločnosť ako spoločnosť. Sú spoločnosti menšie, dynamickejšie, ktoré sa aj pri takomto nastavení garancií, keď sa skutočne nedá reálne očakávať vyššie zhodnotenie, snažili z hľadiska tej svojej možno vôle presadiť sa na tomto trhu správcovských spoločností. Boli, skrátka, šikovnejšie. Čiže máme tu správcovské spoločnosti, ktoré zarobili sporiteľom výnos na úrovni 1,5 %, ale máme tu aj takú správcovskú spoločnosť, ktorá bola natoľko úspešná, že svojim sporiteľom dosiahla zhodnotenie menej ako 0,8 %. Pripomínam, že stále hovorím o nominálnych číslach, vôbec sa nebavíme o reálnom zhodnotení pri porovnávaní s infláciou ap., ešte snáď na to príde čas. Čiže táto spoločnosť, ktorá to zhodnotila svojim sporiteľom menej o necelých 0,8 %, pre vašu informáciu, to zhodnotenie znamenalo pre sporiteľov výnos na úrovni 7 mil. eur v rámci tejto spoločnosti, z toho poplatky pre túto spoločnosť zožrali týmto sporiteľom 6 mil., čiže zo 7 mil. zhodnotenia 6 mil. zobrala táto spoločnosť na poplatkoch, čiže ten čistý výnos, ktorý zostal sporiteľom, bol 1. mil. a 6 mil. si zobrala správcovská spoločnosť, pripomínam, že ide o najväčšiu správcovskú spoločnosť z pohľadu počtu klientov alebo sporiteľov a je to tá spoločnosť, ktorej veľmi vyhovuje súčasný systém, zdá sa, je týmto veľmi spokojná. A zdá sa, že jej lobing úspešne vidíme aj tu v tejto snemovni. Je mi ľúto, že to musím takto konštatovať. Ale je to tak, preto je dôležité, aby sme sa naozaj starostlivo zamysleli nad tým, ako majú vyzerať garancie po tejto novele. Vládny návrh poznáte. Chceme naozaj prevziať to najlepšie, s čím sa dôchodkový systém v tých turbulentných možno rokoch doteraz stretol. A pri všetkých tých zmenách, ktoré zažil, naozaj si myslíme, že pre časť sporiteľov sú garancie veľmi zaujímavé a že preto by garancie v systéme mali zostať. Zároveň sú dôležité pre to, aby sporitelia vo vyššom veku, keď sa už blížia k tomu dôchodku, skutočne neprišli z hľadiska nejakého náhleho výkyvu, nejakej novej krízy ap. o svoj majetok relatívne tesne pred tým, ako ten majetok sa premení v podobe anuity na ich zaslúžený dôchodok. Preto je dobré, ak v systéme zostanú garancie. Ale treba to všetko starostlivo zvážiť. Naozaj na lekárnických váhach si musíme povedať, ako tie garancie majú vyzerať. Preto vládny návrh hovorí v podstate o troch zmenách, pokiaľ ide o garancie oproti súčasnému stavu. Po prvé, garancie by rozhodne nemali byť v celom systéme. To je úplne smiešne, to ani nemusím komentovať. Garancie ak majú zostať, tak nech zostanú v jednom fonde. Veď to predsa úplne stačí na to, aby sme tento zmysel, aby sme túto podstatu v systéme mali. Na to nemusia byť ani všetky fondy, ani tri fondy, stačí na to jeden fond, do ktorého môžu sporitelia kedykoľvek prestúpiť, resp. to bude fond, do ktorého budú s pribúdajúcim vekom takzvane zo zákona a automaticky sporitelia presúvaní so svojím majetkom, podobne ako je to dnes, ale v kvalitatívne lepšej forme. Ďalej je potrebné, aby sa to referenčné obdobie predĺžilo zo súčasných nezmyselne krátkych šiestich mesiacov na navrhovaných 60 mesiacov, kde máme vlastne zhodu s poslancami SMER-u. Ak dovolíte, znovu odbočím k číslam. Preto sú dnes tak neúspešné pri zhodnocovaní majetku svojich sporiteľov tie DSS-ky, teda niektoré viac, niektoré menej, lebo napr. aký je výnos, resp. úrok na štátnych dlhopisoch nemeckých, slovenských, pre vašu informáciu pozrite sa. Nemecké štátne dlhopisy s ročnou splatnosťou, tam je aktuálne trhová cena 1,4 %. Čiže či už to berieme z pohľadu zhodnotenia alebo pohľadu úrokového výnosu, to je v podstate jedno. Pokiaľ ide o slovenské štátne dlhopisy s jednoročnou dobou splatnosti, je tam výnos 1,7 %. A to sú práve dlhopisy, ktoré dnes nakupujú DSS-ky, resp. dnes nakupujú dlhopisy s ešte kratšou dobou splatnosti, kde ten výnos je ešte menší. Jednoducho zákon im skutočne takto zväzuje ruky. Ak im tieto ruky uvoľníme a ak sa tá referenčná doba predĺži na 60 mesiacov, tak môžu ísť bez problémov do nákupu päťročných dlhopisov, kde nemecké majú výnos 2,2 %, čiže je tam nárast o 0,8 %, a slovenské dlhopisy majú 3,9 %, čiže tam je nárast o 2,2 %. Čiže len touto jednoduchou matematikou, naozaj jednoduchou matematikou vidíte alebo počujete, že uvoľnenie tej referenčnej doby na 60 mesiacov bez akýchkoľvek problémov a bez straty reálnych garancií pre sporiteľov ten výnos môže byť len týmto opatrením a len investíciou do takýchto dlhopisov vyšší o v podstate viac ako 1 %. A nemyslite si, že to 1 %, to je len tak. Jedno číslo ešte poviem. Každé 1 % zhodnotenia majetku sporiteľov naviac pri 40-ročnej dobe sporenia pre tých mladých sporiteľov znamená o 25 % vyšší dôchodok z 2. piliera. Čiže ak by mal mať niekto, povedzme, dôchodok z 2. piliera ja neviem 200 eur, tak tým, že to zhodnotenie bude o 1 % vyššie, len takýmto jednoduchým opatrením, tak nebude mať niekto 200, ale 250 eur. Ak by to bolo ja neviem 400 eur pri nezmyselne nastavených garanciách, tak pri lepšie nastavených garanciách to nebude 400 eur, ale 500 eur. Každé 1 % urobí takýto skok. Ak by to mali byť 2 %, 3 %, to si, dúfam, dokážete spočítať sami, čo to vlastne bude znamenať pre budúci dôchodok sporiteľa. Preto je otázka garancií veľmi dôležitá. A skutočne sa o nej musíme baviť. A aj sa o nej bavíme, čomu som vlastne aj rád. Druhá vec je ale, ak ponecháme garancie aj v súčasnom vyváženom fonde, resp. v súčasnom rastovom fonde a v týchto fondoch budú aj takí sporitelia, ktorí sú mladší, ktorí sú takzvane nerozhodnutí, a my necitlivým spôsobom, politickým rozhodnutím, zlým politickým rozhodnutím, vlastne necháme garancie aj v týchto fondoch, tak to znamená, napr. keď zostanem pri príklade štátnych dlhopisov, ak by sa garancie, povedzme, vo vyváženom fonde zrušili a DSS-ka by mohla nakupovať tým pádom dlhopisy nemecké, slovenské bez nejakého časového obmedzenia, vyvolaného tým nastavením garancií, tak potom napr. DSS-ka by mohla nakúpiť pätnásťročné alebo nie tieto, ale dvadsaťročné nemecké štátne dlhopisy, kde je úrok 3,5 %. To znamená, máme tam ďalších 1,3 % nárastu. Treba sa báť o stabilitu Nemecka, že skrachuje ako Grécko? Ak áno, tak potom už neverme ničomu a rovno poďme niekde ja neviem, nebudem hovoriť, kam máme ísť. Slovenské dlhopisy, hovoril som, päťročné dlhopisy majú výnos 3,9 %, pätnásťročné dlhopisy majú výnos 5,1 %. A to môžu byť tzv. tie diaľničné dlhopisy, keď to veľmi zjednodušene poviem. Čiže ak garancie vo vyváženom fonde nebudú, správcovská spoločnosť nebude mať žiadny problém s tým, aby nakupovala takéto tzv. dlhé štátne dlhopisy. Nehovorím o akciách, hovorím o týchto dlhých štátnych dlhopisoch nemeckých, slovenských, kde, dúfam, si snáď toľko veríme, veď sme Slováci, že slovenské štátne dlhopisy snáď budú po tých tridsiatich rokoch aj splatené. Čiže tam je ten výnos o ďalšie 2 % vyšší. Toto sporiteľom dať chceme alebo nechceme? Chceme sa v roku 2014 pozerať na to, ako nám budú naši voliči, takto to poviem, hovoriť, akým spôsobom sme nastavili 2. pilier, keď im zase stále nevynáša, keď to mohlo byť omnoho lepšie? Budeme sa pozerať na to, ako potom možno nejaká ďalšia vláda príde a povie, že pri jedno-, dvojpercentných výnosoch 2. pilier nemá zmysel? Toto si treba zvážiť. A stále hovorím o dlhopisoch nemeckých, slovenských, vôbec nehovorím o akciách. Ak by som mal hovoriť o akciách. Boli tu diskusie, boli tu rôzne príklady vo faktických poznámkach, v rozprave, komu koľko niečo vynieslo, nevynieslo, nejaké rôzne príklady z tlače. No nech to bol už ktokoľvek, kto tieto údaje alebo príklady tu hovoril, nebudem to hodnotiť. Skrátka, do značnej miery to boli trošku veci vytrhnuté z kontextu, či už pozitívne alebo negatívne. Fakt je ten, že na základe tridsaťročnej alebo ešte dlhšej doby sledovania dozadu historický vývoj je taký, že v celosvetovom priemere je ročný nárast, pokiaľ ide o akcie, o 7 %. To tu už zaznelo. Myslím, že to hovoril pán poslanec Burian. Takže nie som prvý, ktorý túto informáciu povedal. Samozrejme, to, čo bolo v minulosti, nie je nikdy zárukou, že to bude aj v budúcnosti. Len pripomínam, že tak ako si my, Európania, prežívame túto európsku krízu a ako stagnuje európska burza, to je všetko fakt, tak takéto niečo si prežili ázijské trhy v osemdesiatych rokoch. Jednoducho toto sú javy, ktoré sa opakovali a opakovať budú. To všetci, čo sme chodili na vysoké školy a študovali Marxa a Engelsa, povinne vieme. Ale z hľadiska dlhodobej tendencie a dlhodobého vývoja, aj keď sú rôzne turbulencie, ten ročný priemer na báze 30 rokov nás jednoducho nepustí. Samozrejme, je na správcovských spoločnostiach, aby v prípade, že im pravidlá investovania budú umožňovať investovať do akcií, tak obozretne robili. A znovu sa vraciam k tomu, že som rád, že sme našli zhodu s poslancami SMER-u v tom, že či je to vládny návrh alebo je to poslanecký návrh poslancov SMER-u, navrhuje sa v zhode zaviesť indexový fond, ktorého podstatou je práve takýto spôsob investovania, kde na základe dlhoročných skúseností možno predpokladať 7-percentné zhodnotenie. A už som tu spomínal tie percentá, čo každé percento urobí. Na záver by som chcel ešte k poplatkom. Už som hovoril, že dosť ma prekvapil poslanecký návrh poslancov SMER-u, pretože keď doteraz rétorika poslancov SMER-u bola taká „zlé DSS-ky, vysoké poplatky, treba ich znížiť, a hromy-blesky ap.“, tak tu s úžasom, keď to porovnávam, vidím, že poslanecký návrh poslancov SMER-u navrhuje, aby zostal zachovaný poplatok za zhodnotenie aj v konzervatívnom fonde, ktorý sa vo vládnom návrhu navrhuje zrušiť v prospech sporiteľov, s úžasom sledujem, že pokiaľ ide o novonavrhovaný zmiešaný fond, poslanci SMER-u navrhujú, aby tam bol poplatok za správu majetku vo výške 1 %. To je historicky najvyšší poplatok, aký tu kedy bol. Čiže ste tu kritizovali otca systému poslanca Kaníka, že zaviedol tých 0,7 % na začiatku, ale vy tu teraz navrhujete 1 %, čo je teda o hodný kus ešte viac. Tak toto ma naozaj veľmi šokuje. A neviem, ako to svojim voličom vysvetlíte, že vy, ktorí ste takí nepriatelia so správcovskými spoločnosťami, zrazu navrhujete fond, kde správcovské spoločnosti budú mať 1-percentný výnos, čo je v danom smere historicky najviac. A je to veľmi príjemná správa pre správcovské spoločnosti. Zároveň keď mi teda ako zrejme niekto v reakcii povie, že veď ten poplatok za výnos v konzervatívnom fonde je potrebný, lebo že inak nebude mať správcovská spoločnosť motiváciu zhodnocovať majetok aj v tom konzervatívnom fonde, čo, mimochodom, tu zaznelo ako citát pána Kouřila staršieho z jednej správcovskej spoločnosti, že ak tento poplatok mať nebudú, tak nebudú motivovaní dosahovať výnosy, tak sa potom pýtam, prečo ste takýto výnosový poplatok, naopak, nezaviedli, resp. nenavrhli v tom zmiešanom fonde, kde skutočne by mala byť správcovská spoločnosť motivovaná keď už, tak hlavne s poplatkom za zhodnotenie. Veď tým popierate sami seba, svoje všetky doterajšie kroky, ktoré ste robili voči správcovským spoločnostiam. Rečnícky poviem, že tomu nerozumiem. Ale v skutočnosti by som mal povedať, že tomu veľmi dobre rozumiem. A vy viete, prečo tomu veľmi dobre rozumiem. Na záver si ešte neodpustím jednu osobnú poznámku na pána Muňka. To si fakt neodpustím. Veľmi, veľmi ma tu teší, keď počujem, ako by to malo fungovať, ako by to bolo dobré, od bývalého generálneho riaditeľa Sociálnej poisťovne, pod ktorým bola Sociálna poisťovňa vedená tak, ako bola vedená. Pre tých, ktorí nie sú informovaní, pripomínam, že nový generálny riaditeľ Lopatka zaviedol určité zmeny, a to napr. zvýšil výber poistného na 101 %. To znie tak trošku prekvapujúco, lebo 101 je viac ako 100. Ako je to vôbec možné? Ono je to možné preto, lebo úspešne vymáha staré pohľadávky, na ktoré predošlý generálny riaditeľ kašľal, resp. ktoré za čudných okolností odpredával. Aj tie čudné okolnosti odpredávania sú, mimochodom, jednou z motivácií, ktorá je v pozadí konania poslancov SMER-u pri predkladaní tohto návrhu. Pán poslanec, vtedy generálny riaditeľ Muňko úspešne zvyšoval zamestnanosť v Slovenskej republike tým, že naberal stále nových a nových zamestnancov do Sociálnej poisťovne. A nový generálny riaditeľ sa medzitým už stihol rozlúčiť s približne šesťstovkou zamestnancov a stihol zredukovať výdavky v rámci správneho fondu o desiatky mil. eur. Čiže v porovnaní starého a nového riaditeľa Sociálnej poisťovne sú to stovky miliónov ročne, ktoré prichádzajú za nového vedenia do Sociálnej poisťovne, a sú to desiatky miliónov ročne, ktoré sa šetria na výdavkoch. Takže len toľko ku kvalifikácii pána poslanca Muňka a k jeho kompetencii hodnotiť tieto zmeny.