M. Dzurinda, predseda vlády SR: (2005-05-11):
Napríklad: Na začiatku vládla v Európe zhoda, že potrebujeme základný dokument – zmluvu. Zmluvu, ktorá zhrnie základné zásady vnútornej spolupráce a navrhne niektoré zásady nové. Zásady, ktoré umožnia efektívnu spoluprácu. Žijeme v spoločnej rodine dnes už 25 štátov. A myslím si, že dá sa pochopiť, že isté pravidlá, zásady takého spolužitia treba dať na papier, treba dať alebo zhrnúť, lepšie povedané, do základného dokumentu. Najprv vznikol Európsky konvent, aj Slovensko malo v ňom svoje zastúpenie. Potom vznikli konventy národné. Prebehol zložitý proces negociácií a na stole je dokument, na ktorom sa vedelo zhodnúť 25 vlád krajín Európskej únie. Sme teda vo finále a stojíme v každej členskej krajine pred zásadnou otázkou. Je znovuzjednotená Európa schopná prácu, ktorú začala, aj dokončiť? Je znovuzjednotená Európa schopná efektívne spolupracovať, aby čelila konkurenčným tlakom iných? Je znovuzjednotená Európa schopná efektívne spolupracovať, aby čelila medzinárodnému terorizmu? Je znovuzjednotená Európa schopná si aj vnútorne konkurovať, aby posilňovala svoju konkurencieschopnosť? Je znovuzjednotená Európa schopná efektívne spolurozhodovať, spolupracovať, spoločne konať? Ja si myslím, že by bolo dobré pre Slovensko, aj pre našu, podčiarkujem, našu Európu, ak by sme tieto otázky vedeli zodpovedať kladne. A kladná odpoveď, to je ratifikácia európskej Ústavnej zmluvy vo všetkých 25 členských štátoch Európskej únie. Myslím, že túto zmluvu by sme mali ratifikovať aj preto, že zohľadňuje niekoľko dôležitých metód a princípov. Predovšetkým princíp subsidiarity, princíp solidarity a princíp pozitívnej diskriminácie. Pozitívnej diskriminácie menších. Myslím, že rozhodovací spôsob navrhnutý v zmluve umožní, aby sme v znovuzjednotenej Európe spolupracovali všade tam, kde je to dobré a výhodné pre všetkých. Aj pre Slovákov, aj pre občanov Európskej únie. A zároveň aby sme si konkurovali všade tam, kde je to opäť výhodné pre všetkých, aj pre Slovákov, aj pre občanov Európskej únie. V európskej Ústavnej zmluve sú dôsledne chránené a rešpektované základné ľudské práva, ale aj národná a kultúrna identita. Niekoľko poznámok k solidarite. Pán poslanec Ondriaš, povedali ste, že vám chýba prvok solidarity v Európe, že vidíte v nej iba neduhy, byrokraciu. Nuž vlani, chcem vám povedať, pán poslanec Ondriaš, bola čistá pozícia Slovenska voči európskym fondom plus vyše 10 miliárd slovenských korún. Chcem vám povedať, pán poslanec Ondriaš, že vidím, pardon, pán poslanec Ševc, že vidím stále väčší počet našich miest a obcí, ktoré sa zveľaďujú aj vďaka princípu solidarity v Európskej únii. Pán poslanec Ševc, vďaka princípu solidarity sa presadili napríklad dva čerstvé veľké projekty na východnom Slovensku, povodie Torysy, povodie Tople, jedno, dve mestá, 14 obcí, druhý 6 miest a 40 obcí, dohromady 250-tisíc obyvateľov, dohromady 4,5 mld. Sk. Aby mali títo ľudia zdravú vodu, aby boli tieto mestá, obce kanalizované, aby boli čističky odpadových vôd. Pán poslanec Ševc, toto je v praxi princíp solidarity v Európskej únii. A zrejme aj preto dnes 83 % občanov Slovenskej republiky súhlasí so začlenením Slovenska do Európskej únie. A to sú fakty, ktoré vyvracajú aj demagógiu, aj pesimizmus. Dovolím si vyhlásiť, že toto sú atribúty hovoriace jednoznačne aj v prospech ratifikácie európskej Ústavnej zmluvy. Samozrejme, chápem aj niektoré výhrady a obavy vyslovované v súvislosti s ratifikáciou európskej Ústavnej zmluvy. Sám vidím v znovuzjednotenej Európe viacero problémov. Vidím aj bujnejúcu byrokraciu, aj komplikovanú administratívu, napríklad pri čerpaní zmienených fondov, vidím aj sklon tu a tam nedodržiavať pravidlá, vidím aj egoizmus a vidím neraz aj prejavy nacionalizmu. Ale som si istý, že text, ktorý bude ideálny pre každého, sa jednoducho napísať nedá. A tiež som si istý, že mnohé z rizík a obáv netreba spájať s textom európskej Ústavnej zmluvy, ale skôr s konkrétnou pretrvávajúcou praxou. A túto prax treba, pochopiteľne, meniť, ovplyvňovať aj naším aktívnym pôsobením. Európska únia nie je nič, čo stojí nad nami alebo proti nám. Európska únia, to sme dnes aj my. Kľúčové slovo, ktoré sa mi v kontexte schvaľovania Ústavnej zmluvy žiada povedať, je slovo zodpovednosť. Nechcem byť ani patetický, ani dramatizovať, chcem iba konštatovať, že aj v tejto chvíli nesieme spoluzodpovednosť za to, ako sa Slovenská republika postaví k tomuto dokumentu, ale aj k znovuzjednotenej Európe. Je to zodpovednosť primeraná významu Ústavnej zmluvy, s ktorou máte vysloviť súhlas, panie poslankyne, páni poslanci. Je to zodpovednosť primeraná rozsahu terajšej a budúcej európskej integrácie, na ktorej sa ako plnoprávni členovia máme možnosť dnes už viac ako jeden rok podieľať a spoluvytvárať ju. A na koniec – a to je podľa môjho názoru najdôležitejšie – je to zodpovednosť, ktorou nás poverili občania našej vlasti. Boli to občania, ktorí vo voľbách v roku 2002 rozhodným hlasom povedali, ako a v ktorých inštitúciách si predstavujú budúcnosť svojej krajiny. A boli to občania, ktorí v referende povedali svoje áno vstupu Slovenska do Európskej únie. Zoči-voči tejto zodpovednosti sme boli v čase po podpise Ústavnej zmluvy konfrontovaní s hlasmi, ktoré naliehali a naliehajú aj dnes, že s touto ústavnou zodpovednosťou treba naložiť ináč a inde než v Národnej rade Slovenskej republiky. Jedni navrhujú odklad, iní vrátenie, iní zase referendum. Hovoria, že to nemôže byť vaša zodpovednosť, že existuje aj ľahšia cesta, že stačí túto zodpovednosť povedzme presunúť na občanov. Že referendum o Ústavnej zmluve je nielen politicky, ale aj právne nevyhnutné. Nechcem a nebudem opakovať rozsiahlu argumentáciu, prečo si myslím, že to tak nie je. To zásadné, čo chcem povedať, je, že zodpovednosti, ktorú nám pridelili občania Slovenskej republiky, sa nemôžeme zbaviť. Nemôžeme od nej utiecť ani ju vymeniť alebo pozmeniť. Vláda Slovenskej republiky postupovala v tomto duchu, súc si vedomá vlastnej zodpovednosti, ale aj zodpovednosti Národnej rady Slovenskej republiky a jej poslancov. Predkladáme Ústavnú zmluvu na schválenie vám, panie poslankyne, páni poslanci, sme presvedčení, že konáme v súlade s Ústavou Slovenskej republiky, jej záujmami, že konáme zodpovedne. A sme presvedčení, že ani vy sa vlastnej ústavnej zodpovednosti zbaviť nemienite. Mnohí komentátori, ktorí sledujú vývoj v Európe, sa nazdávajú, že v niektorých krajinách, ktoré sa rozhodli vyhlásiť referendum, existuje riziko, že referendá budú prejavom zásadného politického postoja verejnosti nie k podstate a obsahu Ústavnej zmluvy, ale k vláde. K jej programu a politike. Alebo aj k niektorým aktuálnym citlivým politickým európskym otázkam, ja neviem pozvaniu Turecka začať rokovať o jeho začlenení do Európskej únie. My sme neuvažovali o vyhlásení referenda nie preto, že by sme sa obávali takýchto rizík. Rozhodli sme sa, že nepotrebujeme využívať referendum o Ústavnej zmluve na preverenie politickej podpory vlády. Ak by vláda alebo Národná rada považovali za potrebné spýtať sa voličov na názor na ich politiku, myslím, že by tak urobili priamočiaro parlamentnými voľbami, ale na to, myslím si, nie je to potrebné, myslím, že parlamentné voľby nie sú potrebné na to, aby sme ratifikovali medzinárodnú zmluvu. To druhé, čo chcem zdôrazniť, je, že občania od nás očakávajú priamočiaru a zrozumiteľnú politiku a postoje. Programy, politické ciele a nástroje vlády a opozície sú odlišné. A tak to má v slobodnej súťaži myšlienok aj byť. Svoju úlohu má vláda, svoju úlohu má opozícia. Ale tam, kde sa táto politika dotýka zásadných záujmov štátu, tam od nás občania oprávnene žiadajú širší konsenzus, širšiu dohodu. Myslím, že zásadné otázky spojené s členstvom Slovenska v Európskej únii by mali byť oblasťou takejto širšej zásadnej zhody, konsenzu, ktorý nestiera rozdiel medzi vládou a opozíciou, ale ktorý vyrastá z potreby spoločného presadenia niečoho, čo presahuje domácu politiku. Hnutie za demokratické Slovensko pred referendom o vstupe Slovenska do Európskej únie zreteľne demonštrovalo uvedomenie si potreby takéhoto širšieho konsenzu. A rovnaký postoj avizovalo aj pred dnešným rokovaním. Navyše stanoviská, ktoré pred dnešným dňom k téme schválenia Ústavnej zmluvy prezentovala ďalšia opozičná strana Smer, ale pred chvíľou aj predseda zahraničného výboru pán Paška, svedčia o rovnakom postoji. Vážim si a oceňujem podporu na postup pri ratifikácii Ústavnej zmluvy a takýto postoj oboch opozičných strán a verím, že sa prejaví aj v dnešnom hlasovaní poslancov Národnej rady. Panie poslankyne, páni poslanci, ratifikácia európskej Ústavnej zmluvy je v záujme Slovenska, je v záujme Európy. Nechcem obísť ani to, že v týchto časoch sme svedkami aj rôzneho strašenia v politike a niekedy sa mi zdá, že aj extrémnych názorov. A je to nielen na Slovensku. Chcem však povedať za seba, že si myslím, že pesimizmus ani nejaké strašenie nie je namieste. Ani voči Európskej únii, ani voči postaveniu Slovenska v Európskej únii. Aj čo sa týka európskej Ústavnej zmluvy, presadili sme viacero zásadných vecí. Presadili sme, že máme svojho komisára, aj keď do roku 2014, ale treba povedať, že aj po roku 2014, keď budú dve tretiny komisárov, všetky krajiny budú v rovnocennom postavení a ich delegáti na komisárov budú jednoducho rotovať. Presadili sme to, aby sme mohli naďalej robiť suverénnu, zvrchovanú daňovú a sociálnu politiku. Aby sme si ponechali nástroje, pomocou ktorých budeme dobiehať najlepších v Európe. Aj preto niektorí veľkí, starší nervózne hovoria o sociálnom dumpingu. Zazneli neuvážené slová zo strán niektorých starších a väčších, že treba týmto novým, ktorí sa doťahujú, škrtiť fondy. Zabránili sme jednému aj druhému. A máme silu na to, aby sme takýmto tendenciám bránili. Presadili alebo, ak chcete, spolupresadili sme za predsedu Európskej komisie pána Barrosa, bývalého premiéra krajiny, ktorá nám je veľmi blízka. Aj veľkosťou, aj stavom ekonomiky, ak chcete, úrovňou života alebo životnou úrovňou v krajine. Presadil sa náš návrh, za akých podmienok začať rokovania o začlenení Turecka do Európskej únie. Bol to náš návrh, že základnou premisou tohto pozvania musí byť otvorený koniec. Žiadna záruka automatického úspešného zavŕšenia tohto negociačného procesu. Bránime daňovému dirigizmu, bránime rečiam o sociálnom dumpingu, ale presadili sme napríklad to, aby sa vážne začalo rokovať s Chorvátskom. A otvorene poviem, že sme dlho boli jediní, my Slováci, náš veľvyslanec, náš minister zahraničných vecí, ktorí nástojčivo túto tému presadzovali. A dnes už sa mi zdá, že nás je v Európe väčšina. A koniec koncov bol to aj náš návrh, aby sa vytvorila špeciálna formácia, ktorá bude posudzovať mieru spolupráce Chorvátska s Medzinárodným súdnym tribunálom. Toto sú konkrétne argumenty, ktoré hovoria, že sa vieme v Európe presadzovať, že sa dokážeme v Európe presadiť, že Európa je aj naša. Tretie, čo chcem povedať, je, že Ústavná zmluva je nástrojom, nie je cieľom nášho úsilia. Je rámcom, v ktorom sa má spolupráca členských krajín rozšírenej Európskej únie pohybovať. Pravdou je aj to, že nie všetko, čo sme chceli, sa nám Slovensku, ale aj iným krajinám v texte Ústavnej zmluvy podarilo presadiť, ale aj o tomto je – trúfam si povedať – podstata spolupráce v Európskej únii. Nie je to o dokonalých zmluvách, je skôr o bazálnej a každodennej vôli napĺňať rámec, na ktorom sa v spoločnom záujme dokážeme dohodnúť. Je to presne o tom, o čom pred 55 rokmi 9. mája 1950 písal vo svojej deklarácii Robert Schuman: „Európu neurobíme na jeden pokus alebo podľa jedného plánu, bude vystavená cez konkrétne výsledky, ktoré najskôr vytvárajú faktickú solidaritu.“ Ja sa nazdávam, že Ústavná zmluva je vykročením práve k takýmto výsledkom, ako o nich hovoril Schuman. Aj preto európsku Ústavnú zmluvu veľmi mohutne podporil Európsky parlament. Chcem vám pripomenúť, panie poslankyne a páni poslanci, že európsku Ústavnú zmluvu veľmi razantne a v drvivej väčšine podporili obe najväčšie frakcie v Európskom parlamente. Drvivo ju podporuje aj Európska ľudová strana a aj socialistické strany v Európskom parlamente. To posledné, panie poslankyne, páni poslanci, čo by som chcel dnes povedať, je to, že by sme nemali zabúdať, čo bolo a zostalo alfou a omegou Európskej únie. Práve v týchto dňoch sa mi to žiada pripomenúť. V nedeľu sme spomínali alebo sme si pripomenuli 60. výročie víťazstva nad fašizmom, ukončenia 2. svetovej vojny. Utrpenie, ktoré vojna priniesla, bolo však aj popudom, impulzom k presvedčeniu, že jedinou cestou, po ktorej môže dlhodobo kráčať Európa, oslobodená od hrôz vojny, chvalabohu, aj od hrôz komunizmu, je vzájomná spolupráca. Schválenie Ústavnej zmluvy je pokračovaním takejto cesty, takejto spolupráce. Spolupráce, ktorej výsledkom je bezpečnosť a prosperita našich občanov a krajín, pokoj. Dovoľte mi preto, panie poslankyne a páni poslanci, aby som vás celkom na záver požiadal o podporu Ústavnej zmluvy ako pokračovania takejto spolupráce. Ďakujem veľmi pekne. (Potlesk.)