Mikloško, Jozef, poslanec NR SR (2014-06-03):
Ďakujem. Vážený pán predseda parlamentu, vážený pán podpredseda, vážené kolegyne, kolegovia, ja som rád, že nejakých poslucháčov budem mať, a som aj tomu rád, že som dopredu vedel, kedy budem hovoriť, to je nebývalý fenomén a teším sa, že som dnes prvý. Do ústavy dnes zahrňujeme dve veľmi dôležité témy, týkajúce sa manželstva a rodiny a sudcov. Aj keď si myslím, že na tému rodiny mám podstatne lepšiu kvalifikáciu, za chvíľu päťdesiatročnú, začnem s pár poznámkami so sudcami. Chcem zdôrazniť, že ústava je dokument, o ktorý sa treba denne opierať. Ja som zažil mnohokrát v Spojených štátoch, kde je vyše dvestoročná ústava, dokument je stále taký, že aj keď policajtovi poviete a odvoláte sa na ňu, tak pochopí, že máte pravdu. Mrzí ma, že sudcovský stav má na Slovensku takú malú dôveru. Mrzí ma aj mnohé iné, napríklad to, že veľmi dlho trvajú súdy, ťahajú sa, odsúvajú sa rozhodnutia, ale aj, ako som sa už viackrát presvedčil, že sudcovia naozaj majú na svojich bedrách veľa práce a veľa tlakov tiež. Mrzí ma aj nepochopiteľnosť niektorých ich rozhodnutí. Sú často pod tlakom médií aj interpretácia ich rozhodnutí býva v médiách často prekrucovaná. Hnevajú ma aj niektoré nepochopiteľné, ba až škandalózne závery. Našťastie nie je ich až toľko. Mrzí ma a to akosi utíchlo, táto téma, neviem, či sa skončila, alebo sa zamietla, alebo beží, keď mnoho sudcov si vzájomne schvaľuje protesty ohľadom svojich platov v porovnaní s platmi špeciálnych súdov. Z toho všetkého vyplýva aj z mnoho iného absolútna nutnosť robiť so súdnictvom niečo, to vedia všetci: vláda aj opozícia a aj ľudia z ulice. To, čo sa teraz robí, pokladám za prvý krok reformy súdnictva. Po ňom by mali nasledovať ďalšie, už dané obyčajnými zákonmi a bremeno tohto by malo najmä byť na ministerstve spravodlivosti, ale aj ľuďoch ďalších, ktorým záleží na osude súdnictva. Je zrejmé, že tento návrh, tak ako je podávaný, všade len kritizujú, v každom paragrafe vidia len zákulisnú dohodu, zradu, pascu a tak ďalej, ako by v tom návrhu nebolo nič pozitívne. Určite je krokom dopredu a verím, že aj takým ostane, že ho nikto nezneužije, keď ho takto, dúfam, že schválime. Chcem zdôrazniť to, že odborníci dlho o tomto návrhu diskutovali, čiže nepadlo to z neba a dospeli k tomuto záveru. Isto to nie je dokonalé, ale je to krok vpred, ako som už povedal. Som veľmi vďačný tým, ktorí budú hlasovať za tento zákon, za zmeny v súdnictve a aj za formuláciu, čo sa týka manželstva. Teda, samozrejme, keď my zákonodarcovia povieme A a schválime to, tak myslím si, že by sme nemali povedať B, a to B by malo byť, že nedopustíme, aby bol znova zvolený napríklad aj predseda Najvyššieho súdu, doterajší predseda. Myslím si, že tam bol už dosť dlho. Keď je veľvyslanec vonku tri-štyri roky, tak ho treba vymeniť. Je už opotrebovaný, to, čo mohol spraviť, urobil. Čiže nie je žiadna tragédia, že tam príde nový, s elánom, s novými ideami. V tomto smere by tak malo byť, že tie veľké diskusie o tom, že keď sa schváli tajné hlasovanie, čo potom, že sa schváli znova starý predseda a tak ďalej, by mali byť naozaj len fámami. Nerozumiem ani tomu, keď súčasný minister spravodlivosti Borec navrhol svojho kandidáta, iste to bol teda aj vládny kandidát a nebol schválený. Čiže to signalizuje určitú nedôveru aj voči ministrovi, aj voči tým, ktorí stoja za ním. Myslím si, že aj ministerstvo spravodlivosti by malo mať svojho kandidáta, ktorého schválime. A budeme mať nového predsedu Najvyššieho súdu a tie diskusie o tom, že to bude znova ten starý, by mali prestať. Myslím si, že hlavnou témou nášho zákona alebo novely nie sú previerky, aj keď nateraz sú neni formulované v návrhu, dneska ráno som si to pozrel v tlači. Všetci o tom už mnohokrát diskutovali, pred pár dňami som dostal taký list od jedného sudcu, istého spravodlivého a čestného, ktorý svoju činnosť berie naozaj ako povolanie a vec svedomia, napísal mi zaujímavú poznámku, ktorá bude taká nad vecou a nebude držať ani jednej strane. Napísal: „Chcete rozhodovať a hlasovať o problematike justície, pričom možno si neuvedomujete dôsledky vášho rozhodovania pre sudcov a celú spoločnosť. Z mojich skúseností vám môžem povedať, že ak chcete byť nezávislým a svedomitým, tak musíte žiť takmer ako rehoľník izolovaný od okolitého sveta. Ak chcete byť nezávislým, musíte byť nezávislým od politikov, novinárov, verejnej mienky, prokurátorov, policajtov, tajnej služby i mafie, riadiť sa iba zákonom a vlastným svedomím. Myslím, že ak chcete byť nezávislým, tak vás nemôže prebrať výkonná moc, polícia, tajná služba, ktorí sú v niektorých prípadoch práve tí, ktorých súdite. Totiž tí, ktorí chcú rozhodovať čestne a spravodlivo, majú často problémy dnes, sú nevítaní, často prenasledovaní. Novela poskytne legálny základ na kompromitovanie a vydieranie práve takých sudcov a bude legálnym prostriedkom pre korupciu. Niekoľkokrát som sa pri snahe o čestné rozhodovanie zažil útoky nielen na svoju osobu, ale dokonca na svoju rodinu, ktorú paradoxne aj týmto ústavným zákonom chcete chrániť.“ Toto som citoval od sudcu, ktorého vlastne ani nepoznám, ale je to zaujímavé, že človek sa takto prizná k situácii, ktorá tam môže nastať, a preto nás nabáda, aby sme boli v tomto smere opatrní a rozvážni. Vybral som, ako robiť previerky. Samozrejme, by sme radi boli a to by sa malo preveriť ako bezúhonnosť, nekorupčnosť, čestnosť, nemať styky s rôznymi podsvetím, mafiami a tak ďalej. To by sa nejako malo preveriť. Aj keď si nemyslím, že by NBÚ bol akurát tým orgánom, ktorý by toto mohol a mal urobiť. Je to orgán dnes trocha spolitizovaný, a teda určite, aj keby to oni robili, nemá význam, ako to niekto navrhol, ich preverovať na prísne tajné. Mne sa zdá, že aj tajné je dosť. Ja som ako veľvyslanec bol na tajné preverovaný. Aj dôverné je niečo, kde sa musí podstúpiť určitá procedúra, ktorá nie je celkom triviálna. Toto je ešte otvorené. Z diskusie vyplýva, ako si to všetci predstavujeme. Teraz k téme manželstva, ak dovolíte, k tej druhej časti. Chceme sa dopredu poďakovať všetkým tým, ktorí pochopili, že tento zákon je dôležitý pre Slovensko, a budú zaň hlasovať. Sú to ľudia, ktorí chcú chrániť rodinu a najmä deti. Vzhľadom na vsuvku „alebo manželstva“ myslím, že to bude historický krok, že v dnešnej Európe niekto podčiarkne túto hodnotu, ktorá má tisícročnú tradíciu a mnohotisícročnú skúsenosť. Očakávajme, samozrejme, protesty aj v Európe, ale myslím, že stojí to za to. Je to kompetencia národného štátu, aby si rozhodol, čo rozumie pod pojmom manželstva. Rodina je miesto, to iste každý vie, kde sa rozhoduje o všetkom, o živote dieťaťa, o jeho budúcich radostiach alebo budúcich nešťastiach. Ak sa dieťa narodí v usporiadanej rodine, rodičia doňho zasejú porozumenie, lásku – trocha to znie básnicky – ale potom skutočne jeho život bude iný a to semienko si bude niesť v radostnosti a v spokojnosti po celý život, aj keď iste ten život vždy nebude ľahký. Do sŕdc detí zasiať zlým prostredím, zvadami a tak ďalej aj závisť, aj nenávisť a také dieťa za to nemôže, bude aj potom nešťastím pre seba a svoje okolie. Čiže tomu by bolo možné najmä zabrániť rodinou, podporou rodiny a klasickou rodinou, kde je otec a mama. Iste je veľmi dôležité, či sa dieťa narodí do tolerantnej rodiny, kde je očakávané, alebo do rozvadenej, neláskavej, kde sa ho môžu aj hocikedy vzdať, čo sa, bohužiaľ, aj často stáva, to vidíme v detských domovoch. Ide teda o rodinu klasickú: muž, žena a dieťa. Isto je to ťažká rehoľa, ale ja vždy hovorím farárom a rehoľníkom, že vlastne ťažšia ako oni, pretože tam aspoň môžete zmeniť kláštor, keď vám ten nevyhovuje, kde ste. Ale tu ani kláštor nie je možné zmeniť, musíte v ňom ostať, ale skutočne ľudstvo za tisíc rokov nič lepšie nevymyslelo. Dnes to znie trošku nadnesene, ale ľudstvo stojí na križovatke, či uchováme pre budúce generácie tento históriou overený model, alebo sa dáme na experimentovanie, na ktoré civilizácie v minulosti už mnohokrát doplatili. Pripomínam, že KDH si na rodinu nespomenulo včera ani pred voľbami do Európskeho parlamentu, že to je našou témou 25 rokov, a to témou číslo jedna bude a zostane. Cítime, že tí, ktorí sú proti tomu alebo spochybňujú, robia experimenty, vlastne si pília konár, na ktorom sedia. Dieťa je dnes najohrozenejším a najbezbrannejším stvorením, ktoré si vyžaduje veľkú starostlivosť a ochranu, a múdri ľudia hovoria, že ako sa budeme venovať od dvoch rokov po šesť, tak ono bude žiť neskôr od 20 po 60. Vážení, tak to je už posledná strana, ešte chvíľku strpenia. Chcem ešte povedať, štatistiky, ktoré tu už možno niekedy odzneli, ale ktoré tiež treba pripomenúť, týkajúce sa manželstva, rodiny a detí. Už teraz je, 78 % rastu populácie Európskej únie sú cudzinci. Viete, že je taká predpoveď, že v 21. storočí, v roku 2100 na jedného Európana bude v Európe 14 Neeurópanov. Za dvadsať rokov sa v Európe stratilo 15 mil. mladých a pribudlo 20 mil. starých, seniorov 65 plus. Ročne sa v porovnaní s rokom 1980 narodí v Európskej únii o temer milión detí menej. Počet klasických manželstiev v Európe za 30 rokov sa zmenšil o vyše milión a dnes je taká štatistika, že každé druhé manželstvo sa rozpadá. V Európe sa za 10 rokov rozviedlo 10 mil. manželstiev, na čo doplatilo temer 20 mil. detí, a tento trend stále pokračuje k horšiemu. Možnože viete, že ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny a ústredie práce spolu s organizáciou Úsmev ako dar už vydalo tri diely zborníka Deti v ohrozenej rodine v rokoch 2010 až 2013 a teraz je už v tlači štvrtý diel alebo v príprave, by som povedal, kde sledujú osudy tisícov detí po pobytoch v domovoch a hľadajú dôvody, prečo sa tam dostalo, ako by sa dalo vrátiť do rodiny a v čom sú príčiny ich nešťastia v budúcom živote, keď nie sú pripravení pre život. Tam z toho jasne vyplýva, že psychologicky dieťa skutočne túži po úplnej rodine a že teda veľmi ľahko v podstate sa dá v niektorých prípadoch im pomôcť v tom zmysle, že to dieťa možno znova vrátiť do svojej rodiny, keď sa splnia niektoré veci. Je zaujímavé, že deti, ktoré rodičia rýchlo opustili a dali do detských domov už naozaj ako batoľatá, a roky ich rodičia, teda deti nezaujímali tých rodičov, naraz v dospelom veku tie deti začnú túžiť po tých svojich rodičoch pokrvných a dokážu im odpustiť a túžia po nich stretnúť. To je taký fenomén, ktorý je dosť ťažko vysvetliteľný nejakým spôsobom logicky. Chcem pripomenúť, že dieťa v domove za jeden rok stojí 12-tisíc eur. To je toľko ako jeden sociálny pracovník v teréne. Tiež je veľmi dôležité, že hlavne adopcie a osvojenia dnes robia ľudia zo širokej rodiny. Čiže široká rodina je veľmi dôležitá, keď tá úzka zlyhá, tak je tu široká a existujú tzv. rodinné konferencie, pri ktorých tieto deti, ktoré majú vážne problémy, sa zveria vlastne v diskusii širokej rodiny za prítomnosti kurátora, a tak nájdu riešenie ako vyriešiť problémy, ktoré ako majú. Tak, vážení, ja by som ukončil. Ďakujem vám za vašu pozornosť a určite skutočne ďakujem všetkým tým, ktorí budú hlasovať tento návrh, ktorý, dúfam, že prejde. A nedajte sa odradiť ani medializáciou, kritikou, Európou a spomeňte si na vašich rodičov, otca a mamu, ktorá iste veľmi ovplyvnila váš život. Toto by sme mali dopriať všetkým deťom, aby mali otca, mamu a nejakým spôsobom takto boli vychovaní pre dnešný nie ľahký svet. Ďakujem. (Potlesk.)