D. Muňko, poslanec: (2003-12-09):
V ďalšej časti materiálu sa uvažuje s poklesom reálnej mzdy o 1,9 %, v druhej časti materiálu sa hovorí o poklese reálnej mzdy len o 0,6 %. Teda vzhľadom na celkový objem úspor vyplývajúcich z daňovej reformy, zväčšených výdavkov vyplývajúcich z daňovej reformy rast spotrebných daní, ale aj celkovo nárast deregulovaných cien je skôr možno očakávať reálny pokles príjmov obyvateľstva cirka o 1,5 % až 2 %, čiže reálne je teda pravdepodobný pokles reálnych miezd 2 %. Možno konštatovať ďalej, že štátny rozpočet a rast Slovenskej republiky pre budúci rok je založený predovšetkým na dvoch faktoroch, a to na výraznom náraste exportu a na výraznom zvýšení rozsahu investícií v domácej sfére. Zvýšenie rozsahu domácich investícií však pravdepodobne nebude reálne ani za verejný sektor, ani za obyvateľstvo. Skôr je možné uvažovať v teritóriu Slovenskej republiky iba s investíciami vo väzbe na zahraničných investorov. Skresávanie kapitálových a investičných výdavkov sa nevyhnutne prejaví v ďalšom poklese investícií, ktoré už v roku 2003 dosahujú iba objem 48 mld., z toho veľkú časť predstavujú investície nadnárodných obchodných reťazcov a zahraničných spoločnosti. Z tohto titulu pri nepočítaní s domácim odbytom väčšina malých a stredných podnikov a živnostníkov nebude pravdepodobne môcť pracovať, pretože nebudeme mať reálny domáci dopyt. Pri stagnácii a poklese domáceho dopytu je preto možné skôr počítať s výrazným nárastom problémov v tejto kategórii podnikateľov. Nárast zahraničného odbytu súvisí s investíciami veľkých nadnárodných firiem na slovenskom teritóriu, predovšetkým s produkciou automobilového priemyslu, nie však s rozvojom malých a stredných podnikov či živnostenského sektora. Z tohto titulu reálny výber daní bude pravdepodobne podstatne nižší ako rozsah výberu, ktorý sa očakáva v návrhu štátneho rozpočtu. V návrhu štátneho rozpočtu sa počíta s tým, že výberom dane z príjmov právnických osôb by sa malo získať zhruba 22 mld. Sk, čo je oproti roku 2003 reálny pokles zhruba o 5 mld. až 7 mld. Pokles daňových príjmov z tohto titulu bude daný nielen poklesom výšky zdanenia zo súčasných 21 % na 19 %, ale pravdepodobne bude daný aj výrazným poklesom reálneho objemu dosahovaného zisku. Preto je skôr reálne počítať s tým, že objem zisku u právnických osôb bude podstatne menší, a teda výpadok z daňových príjmov od právnických osôb bude ešte väčší. Pri dani z príjmov fyzických osôb, pokiaľ dôjde k nami očakávanému vývoju v oblasti inflácie a v oblasti nezamestnanosti, teda k ďalšiemu uvoľňovaniu pracovníkov zo štátnej sféry a z pokračujúceho procesu zoštíhľovania firiem a k problémom malých a stredných firiem a živnostníkov, je reálne počítať s tým, že skutočný výpadok dane z príjmov fyzických osôb bude väčší, ako je uvažovaných 15 mld., ktoré predpokladá Ministerstvo financií Slovenskej republiky. A ak k tomu pridáme ešte výpadok z príjmov z dane z majetku, čo súvisí s legislatívnymi zmenami v oblasti majetkových daní, reálny výpadok dane z príjmov fyzických osôb nebude na úrovni 19 mld. Sk, ale sa bude pohybovať okolo 25 mld. až 27 mld. Takisto v oblasti nepriamych daní, a teda aj v oblasti dane z pridanej hodnoty sa počíta s tým, že vo väzbe na posun sadzieb došlo k zvýšeniu výberu. Pri dani z pridanej hodnoty sa počíta s výberom od 13,5 mld., pri spotrebných daniach sa počíta s výberom od 2,5 mld. Sk. Pokiaľ ale bude pokračovať pokles životnej úrovne, je nereálne, aby sa udržala spotreba na dnešnej úrovni, tohoročný výpadok v maloobchodnom obrate zhruba 16 mld. Sk sa pravdepodobne zopakuje na budúci rok. V takomto prípade spotrebné dane a daň z pridanej hodnoty nedosiahnu očakávaný nárast, osobitne predpokladané výrazné zvýšenie dane z pridanej hodnoty. Skôr je možné počítať s tým, že dôjde tu k poklesu. Možno teda konštatovať, že výpadok príjmov z priamych daní a zníženie očakávaného vývoja nepriamych daní by sa malo premietnuť skôr do prehĺbenia deficitu štátneho rozpočtu o 8 mld. až 10 mld., to je prvá riziková časť zakotvená v konštrukcii štátneho rozpočtu. Druhú rizikovú časť predstavujú potreby štátneho dlhu. Ministerstvo financií Slovenskej republiky priznáva, že potreby štátneho dlhu pre rok 2004 predstavujú 146 mld. Sk, čo znamená teda, že zhruba polovica výdavkov štátneho rozpočtu predstavuje potreby štátneho dlhu. Tieto potreby by mali byť kryté jednak emisiou cenných papierov v hodnote 143 mld. Sk, ale aj prostriedkami zo štátneho rozpočtu na úhradu disážia a z emisií štátnych dlhopisov, Slovenská republika si v rámci priestoru maastrichtských kritérií ešte má možnosť zvyšovať zadlženosť štátu, avšak to by už bolo veľmi rizikové. Kľúčovou otázkou vo väzbe na štátny dlh je predovšetkým úhrada schodku bežného hospodárenia z roku 2003 v objeme 56 mld. a splátky štátnych dlhopisov emitovaných v zahraničí v objeme 21 mld. Sk. Z toho hľadiska je však manévrovací priestor minimálny. Závažným problémom vo väzbe na štátny dlh, ale aj blok štátnych výdavkov je skutočnosť, že sa nepočíta s niektorými ďalšími výdavkami v oblasti samospráv. V rámci delimitácie peňazí na vyššie územné celky a samosprávy sa počíta s navýšením finančných prostriedkov zhruba o 1 mld. Treba však počítať ešte s tým, že deregulácia cien a ďalšie opatrenie výrazným spôsobom zdražia prevádzku samospráv. Takže navrhované navýšenie nebude stačiť ani na vykompenzovanie zvýšených nákladov. Kapitálové výdavky sú tak na nízkej úrovni, že nebudú riešiť kapitálový a modernizačný dlh, ktorý existuje v kompetenciách presunutých na samosprávy, takže vyrovnanie priebežného financovania nebude riešiť problém spojený s dlhmi z minulosti. Ak nedôjde k reálnemu výberu dane z príjmov fyzických osôb a dane z príjmov právnických osôb napriek konštrukcii, ktorou je 93 % v prospech štátneho rozpočtu a 7 % v prospech miestnych daní, môže byť reálny objem prostriedkov poskytnutých samosprávam ešte nižší. To isté sa týka aj cestnej dane a niektorých ďalších daní, ktoré sú podielovo delimitované medzi štátny rozpočet a samosprávy. Z tohto hľadiska je teda reálne očakávať pokračovanie problematickej situácie samospráv, a to osobitne v oblasti školstva a zdravotníctva, a to bez ohľadu na očakávané navýšenie objemu finančných prostriedkov. Konštatovanie, že je zníženie dlhu v zdravotníctve z 9 mld. Sk v roku 2003 na 4 mld. Sk v roku 2004, je síce pekné, ale problémom zostáva zaplatenie tohto štátneho dlhu, čo sa prejavuje v tlaku na vyfinancovanie dlhu v oblasti lekární a v oblasti niektorých ďalších služieb a výkonov poskytovaných zdravotníctvom. Problém v oblasti školstva súvisí s tým, že deregulácia cien bude znamenať dosť výrazné zvýšenie nákladov. Na druhej strane je potrebné si uvedomiť, že presunutie kompetencií v oblasti školstva na samosprávy vzhľadom na veľkostnú štruktúru sídiel nebude reálne ekonomicky utiahnuteľné. Proti tomu je možné na jednej strane argumentovať tým, že by malo dojsť ku koncentrácii sídiel, a teda k zlepšeniu finančných predpokladov na financovanie týchto sídiel, avšak na druhej strane je to proces dlhodobejší. Dlhy treba však riešiť a platiť v súčasnosti. Ďalší závažný okruh vo väzbe na štátny rozpočet predstavuje problém platieb do Sociálnej poisťovne a zdravotných poisťovní za vybrané kategórie občanov. Celkove sa počíta s paradoxným vývojom. Na jednej strane sa počíta s tým, že štát zaplatí len do Sociálnej poisťovne o 1,4 mld. Sk menej, ako by platil v prípade rovnakého vymeriavacieho základu rovnakej výšky platieb ako ktorýkoľvek podnikateľský subjekt alebo občan Slovenskej republiky. Dochádza síce k zvýšeniu vymeriavacieho základu pre platby do fondov z 2 800 Sk na 3 464 Sk, ale iba vo výške 14 % vymeriavacieho základu, avšak platba z vymeriavacieho základu, ktoré musí platiť každý podnikateľ alebo každý občan, je 4 500 Sk, a teda to v každom prípade znamená úsporu pre štátny rozpočet. Na druhej strane sa tým však vytvára znova deficitné hospodárenie vo vzťahu k verejnoprávnym fondom, teda k Sociálnej poisťovni a zdravotným poisťovniam. Opätovne sa teda neprijíma téza o nutnosti zabezpečiť rovnaký vymeriavací základ a rovnakú výšku platieb, ako ich má ktorýkoľvek iný podnikateľský subjekt alebo občan Slovenskej republiky. Toto nerovnoprávne postavenie vedie na jednej strane k tomu, že štát celkove platí zhruba o 4,5 mld. až 5 mld. menej do verejnoprávnych fondov, a tým prispieva k ich deficitnosti. Ak k tomu pridáme aj skutočnosť, že štát tvrdo vymáha od verejnoprávnych fondov vrátenie poskytnutých preklenovacích pôžičiek, ktoré dostali v minulosti, je zrejmé, že platby štátu budú o tieto preklenovacie pôžičky menšie. Druhou stránkou tohto problému bude podstatné zredukovanie možností čerpať podporu v nezamestnanosti, čerpať jednotlivé druhy sociálnych dávok a tak ďalej, čoho dôsledkom bude znovu prepad domáceho dopytu a podstatné zvýšenie diverzifikácie medzi príjmovými štruktúrami v jednotlivých častiach spoločnosti. Z tohto hľadiska teda možno očakávať síce úsporu štátnych prostriedkov, ale aj zvýšenie vnútornej príjmovej diferenciácie spoločnosti. Závažnou otázkou vo väzbe na štátny rozpočet je taktiež agrárny sektor, štát je rozhodnutý prispieť iba do výšky 52,5 % povolených dotácií Európskou úniou, hoci Poľsko, Maďarsko a Česko predpokladajú 55 %. Argumentovanie tým, že percento zvýšenia dotácií do agrárneho sektora na Slovensku je najvyššie z kandidátskych krajín, je síce pekné, avšak v skutočnosti rozsah na 1 hektár bude v Maďarsku predstavovať 4 200 korún, kým na Slovensku i napriek najvyššiemu indexu navýšenia to bude iba 2 960 korún. Je zrejmé preto, že konkurenčná schopnosť slovenských subjektov nebude dostatočná nielen vo vzťahu k Európskej únii, ale ani vo vzťahu k ostatným okolitým krajinám. Z toho hľadiska je nutnosť navýšiť platby štátu na úroveň 55 % jedným zo základných postulátov a východísk preto, aby sa vôbec podarilo udržať agrárny sektor v chode. Ak k tomu pridáme skutočnosť, že agrárny sektor bude ešte postihnutý aj ďalšími faktormi, ako je napr. nedofinancovanie škôd z titulu sucha v roku 2003, celkové škody sa odhadovali okolo 1,5 mld. Sk, kým reálny objem poskytnutých prostriedkov v roku 2003 by mal byť na úrovni zhruba len okolo 400 mil. Sk, znamená to, že agrárny sektor sa znova dostane do platobnej neschopnosti so všetkými negatívami, ktoré z toho vyplývajú. Vo väzbe na agrárny sektor treba ešte konštatovať, že celkový rozsah pomoci, ktorý vyplýva napr. zo zelenej nafty, bionafty a tak ďalej, sa opätovne zásadným spôsobom redukuje, a teda dôjde k ďalšiemu zhoršeniu situácie agrárneho sektora oproti súčasnosti. Celkove je možné konštatovať, že odvody do verejnoprávnych fondov v roku 2002 predstavovali 335 mld. Sk, v roku 2003 by mali dosiahnuť 362 mld. Sk a pre rok 2004 sa  tu počíta s 377 mld. Znamená to síce relatívne pomalý nárast, avšak tento nárast je daný predovšetkým tým, že sa výrazným spôsobom sprísňujú platby do verejnoprávnych fondov, štát pritom uskutočňuje platby do týchto fondov za vyberané kategórie občanov v nižšej výške ako ostatní. Takisto jednotlivé časti úspor, ktoré vyplývajú napr. z titulu realizácie reformy verejnej správy, zníženia zamestnanosti v štátnej sfére o 6 000, spomalenia rastu miezd v oblasti cieľových rezortov, sú podriadené výraznému zníženiu výdavkov štátu tak, aby sa dosiahol očakávaný deficit štátneho rozpočtu vo výške 3,99 % HDP. Možno súhlasiť s určitými rizikami, ktoré definovali tvorcovia štátneho rozpočtu. Ak sa neobnoví dynamika rastu v Európskej únii, ak bude Nemecko, Francúzsko, ale aj niektoré ďalšie krajiny pokračovať v recesii, slovenský export bude značne problematický v tomto prípade. Ďalej prípad absencie domáceho dopytu a relatívne vysoká zábezpeka cez objem domácich investícií znamenajú zásadné ohrozenie konštrukcie štátneho rozpočtu pre budúci rok. Pravda, deficit štátneho rozpočtu je možné vykrývať zo zdrojov privatizácie, avšak na druhej strane pôjde opätovne o jednorazové príjmy, ktoré už nebude možné v ďalších obdobiach použiť na financovanie rozbehu reforiem či riešenia ďalších mimoriadnych situácií. Autori sa v značnej miere zaoberajú aj negatívnymi, jednorazovými efektmi, ktoré súvisia so vstupom do Európskej únii, napr. že výber dane z pridanej hodnoty a spotrebných daní prechádza z colníc na daňové úrady, čím dochádza k posunu výberu z príjmov zhruba o 2 mesiace. Na základe toho by sa mal formálne navýšiť deficit štátneho rozpočtu, avšak s tým, že tieto platby budú znamenať vlastne navýšenie príjmov pre rok 2005. V skutočnosti však treba počítať s tým, že vzhľadom na predpokladané nadsadenie rozsahu výberu dane z pridanej hodnoty a spotrebných daní bude tento blok celý problémový aj vo väzbe na rozpočet Európskej únie. Reálny výber dane z pridanej hodnoty a spotrebných daní nemusí pôsobiť v tak  veľkom v rozsahu v prospech rozpočtu Európskej únie, ale v každom prípade bude ovplyvňovať domáce pomery. Pravdepodobne reálny výber spotrebných daní sa dosiahne iba v pohonných hmôt, tabakových výrobkoch a alkohole. Celkove možno síce konštatovať, že štátny rozpočet v podobe, v akej je predložený, znamená v súčasnosti maximum, avšak na druhej strane treba povedať, že prílišné koncentrovanie pozornosti iba na rozsah fiškálneho deficitu, a teda udržanie výšky deficitu štátneho rozpočtu vo výške požadovanej maastrichtskými kritériami je značne krátkozraké. Taktiež treba upozorniť na skutočnosť, že konštrukcia rozpočtu vychádza z toho, že deficit štátneho rozpočtu predstavuje 59 mld. Sk, ale iba v rámci verejného okruhu sa počíta s deficitom 50 mld. Sk, vzniká otázka, ktoré ostatné časti mimo verejného okruhu budú prebytkové tak, aby po kompenzáciu dosiahol prebytok 9 mld. Sk. Podľa nášho názoru skôr dôjde k deficitnosti aj v ostatných častiach verejných financií, aj to napriek prijatým opatreniam. A výsledkom môže byť len ďalšie prehĺbenie deficitu zhruba o 5 mld. až 8 mld. oproti stanovenej výške. Z tohto titulu konštrukcia štátneho rozpočtu obsahuje príliš veľké vnútorné riziká. V oblasti garantovania výkonov vo verejnom záujme v štátnom rozpočte predpokladá dotácia približne 6 mld. Sk na pokrytie týchto výkonov. Vzhľadom na nárast prevádzkových nákladov v Železniciach, ale aj v autobusovej doprave je možné očakávať ďalšie navýšenie zadlžovania, ktoré nebude možné vyriešiť ani kompenzovaním štátnych záruk za úvery, ktoré tieto dopravné systémy dostali. Preto treba počítať s tým, že napr. v oblasti železničnej a autobusovej dopravy bude pokračovať tlak na zvyšovanie ceny prepravných lístkov. To znova bude znamenať znižovanie reálnej mobility pracovných síl, hoci Európska únia ide presne opačne, stanovením prijateľných cenových relácií na ceny dopravy, sa snaží dosiahnuť vyššiu mobilitu pracovných síl. Takisto treba povedať, že rozdiel v oblasti platieb štátu za vybrané kategórie občanov, ktoré sa stanovujú vo výške 14 % vymeriavacieho základu, čo je 3 464 Sk, čo predstavuje približne 484 Sk, avšak vzhľadom na vyrovnanie podmienok s ostatnými by to malo dosahovať až cirka 1 350 Sk, znamená znovu výrazný deficitný tlak na jednotlivé okruhy verejných financií, v ktorých štát následne poskytne preklenovaciu pôžičku, ale ktorú bude žiadať následne v ďalšom finančnom roku zaplatiť. Z tohto titulu teda nie je možné považovať stanovenie platieb za vybrané kategórie občanov za zrovnoprávnenie štátu ako podnikateľského subjektu s ostatnými subjektmi v podmienkach Slovenskej republiky. Treba povedať, že vykrytie výkonov vo verejnom záujme v oblasti Železníc a autobusov sa stáva významnou otázkou aj z titulu, že je nutné dokončiť privatizáciu autobusovej dopravy a rozbehnúť aj privatizáciu časti výkonov v železničnej doprave. To však za nejednoznačných podmienok, za neustáleho tlaku na znižovanie objemu prostriedkov vynakladaných na pokrytie výkonov vo verejnom záujme je v rozpore s podmienkami v Európskej únii. Vzhľadom na skúsenosti z privatizácie týchto systémov v podmienkach Európskej únii to povedie aj k výraznej neistote investorov a k výraznému zníženiu záujmu investorov vstúpiť do spolufinancovania týchto druhov infraštruktúrnych systémov. Celkovo možno konštatovať, že štátny rozpočet je síce konštruovaný so snahou dosiahnuť tendenciu poklesu fiškálneho deficitu, takisto je konštruovaný v snahe splniť čo najviac podmienok a kritérií Európskej únie, ktoré sú stanovené pre kandidátske krajiny, avšak deje sa to za cenu výrazného redukovania výdavkov všetkých blokov rozpočtových kapitol s nasledovným premietnutím do ďalších problémov, ktoré bude treba následne hasiť v priebehu fiškálneho roku 2005. Z toho titulu treba štátny rozpočet považovať za výrazne vnútorne rozporný, sčasti nereálny, čo je napr. objem daňového výberu priamych a nepriamych daní. Taktiež treba konštatovať, že v súlade s varovaním misie Medzinárodného menového fondu je veľmi problematické očakávať naplnenie niektorých príjmových častí štátneho rozpočtu. To opakovane vytvára predpoklad na podobnú situáciu ako v roku 2003, keď v polovici muselo Ministerstvo financií Slovenskej republiky zavedením nových spotrebných daní sanovať deficit štátneho rozpočtu pre daný fiškálny rok. Podľa môjho názoru je takmer 100-percentná istota, že rovnaká situácia sa vytvorí aj v roku 2004. Otázkou však bude, odkiaľ získať prostriedky na sanovanie deficitu štátneho rozpočtu, pokiaľ vylúčime príjmy z privatizácie, ktoré by mali byť použité predovšetkým na financovanie rozbehnutia jednotlivých reforiem. V návrhu rozpočtu cítim veľmi nízku mieru solidarity a sociálnej spravodlivosti práve v zákonoch, podľa ktorých je rozpočet zostavený. Návrh rozpočtu pri hlasovaní nepodporím, nie preto, že som opozičný poslanec, ale preto, že obsahuje veľmi veľa nedostatkov a rizík, o ktorých som hovoril. Ďakujem pekne. (Potlesk.) Z. Martináková, podpredsedníčka NR SR: V rozprave ďalej vystúpi pani poslankyňa Podracká, po nej pán poslanec Mikolaj. D. Podracká, poslankyňa: Vážená pani predsedajúca, pán podpredseda vlády, pani poslankyne, páni poslanci, k môjmu nie dlhému vystúpeniu v súvislosti s návrhom štátneho rozpočtu ma viedlo hlboké presvedčenie, že ak po vstupe do Európskej únie, čím nemyslím deň po 1. máji, ale dlhšie časové obdobie, možno aj desiatky rokov, stratíme svoju kultúrnu identitu, prestaneme byť zaujímaví aj ako politický subjekt. Tomuto tzv. kultúrnemu strachu by sme mali každoročne čeliť aj prostredníctvom štátneho rozpočtu. Napriek tomu, že moji predrečníci už hovorili o Matici slovenskej a o pôvodnej slovenskej literatúre a knižnej kultúre, oba moje pozmeňujúce návrhy smerujú k dvom základným pilierom takéhoto zachovania kultúrnej identity, teda inštitúcii s dlhoročnou tradíciou, akou je Matica, ktorá vznikla 1000 rokov po príchode Cyrila a Metoda, a ku knihe, k písanému slovu, aj keď si viem, najmä po vystúpení kolegyne Brestenskej, ktorá mi vstúpila do svedomia otázkou, či nalievaním peňazí zlepšujeme aj kvalitu, predstaviť aj modernejšie aktivity Matice slovenskej alebo lepšie napísané knižky, najmä dlhoročne očakávaný veľký slovenský román zo súčasnosti, ktorý stále napísaný nemáme. Po piatkovom vystúpení pána prezidenta v parlamente musím skonštatovať, že ani on sa v tohtoročnej správe o stave republiky nedotkol problému Matice slovenskej, rovnako ako minulý rok, hoci vo vystúpení v Národnej rade v máji 2001 jej venoval aspoň niekoľko obranných viet. Zacitujem ich: „Nielen kvôli tomu, že aj Ministerstvo kultúry Slovenskej republiky často byrokratickým spôsobom pristupuje k riešeniu problémov, napr. Matice slovenskej, kde sa doslova vedie boj medzi ministerstvom a vedením tejto historickej ustanovizne, ktorá vznikla v roku 1863 a zohrala nezastupiteľnú úlohu pri obhajovaní práv a národnej identity Slovákov doma i v zahraničí, súčasné vedenie Matice slovenskej  nevyhovuje Ministerstvu kultúry Slovenskej republiky, najmä preto, že sa v minulosti spolitizovalo. Na druhej strane Matica nie je ustanovizňou slúžiacou dočasne len jednej koalícii, ale je to nadčasová kultúrna inštitúcia a má slúžiť Slovákom doma i v zahraničí. Je preto žiaduce prehodnotiť doterajší postup ministerstva kultúry voči Matici, pomôcť jej, aby v týchto zložitých ekonomických podmienkach obstála a naďalej mohla plniť svoje poslanie bez ohľadu na to, aké politické strany sú práve pri moci.“ To je toľko z citátu pána prezidenta. Napriek tomu, že sa o Matici mlčí, tieto slová platia aj dnes, hoci od roku 2001 uplynuli ďalšie 2 roky, živorenie Matice slovenskej pokračuje napriek tomu, že zákon č. 68/1997 Z. z. deklaruje Maticu slovenskú ako verejnoprávnu ustanovizeň, ktorej štát vymedzuje viaceré úlohy, a teda by jej mal aj na neposkytnúť primerané dotácie zo štátneho rozpočtu. S jej financovaním od roku 1987 dodnes to bolo nasledovne. Kým bol podiel Matice slovenskej na rozpočte kapitoly rezortu kultúry v rokoch 1993 až 1999  3,9 %, v roku 1995 až  1997 5,8 %, klesol v roku 2004 podľa návrhu štátneho rozpočtu len na 0,46 %. Tento podiel teda predstavuje číslo, ktoré zhmotňuje 10-násobný pokles. Rok 2003 a návrh štátneho rozpočtu na rok 2004 kopíruje najhorší rok 2002. A hoci už nevytvára nové hlboké schody nadol, na 30 matičných pracovísk a na rozsah úloh plnených s poverenia štátom a fixovaných v zákone o Matici slovenskej je na úrovni cirka 40 mil. korún. Objem neštátnych príjmov Matice slovenskej nepresahuje hranicu 17 mil. korún. To však neznamená, že štátna dotácia by mala byť aspoň 23 mil. korún. Aj v tomto prípade by Matica slovenská musela presmerovať všetky neštátne zdroje na plnení štátnych úloh a nezostala by jej ani koruna napr. na obnovovacie investície. Preto reálna a nijako nie nadhodnotená potreba štátnej dotácie na skromné fungovanie Matice slovenskej je a zostáva okolo 30 mil. korún ročne. Krízovou situáciou Matice slovenskej a návrhom na jej riešenie sa naposledy zaoberala vláda Slovenskej republiky 4. septembra 2002 a prijala k nej uznesenie č. 1009. Po stretnutí predsedu Matice slovenskej a ministra kultúry Slovenskej republiky u prezidenta Rudolfa Schustera 7. júla 2003 predložila Matica slovenská na ministerstvo kultúry žiadosť o pridelenie mimoriadnej finančnej dotácie na preklenutie krízovej finančnej situácie v roku 2003 v objeme 7,2 mil. korún, z toho 4,8 mil. na zvládnutie pracovnoprávnych záväzkov Matice v roku 2003 a 2,4 mil. korún na prekonanie prevádzkového deficitu, najmä na úhradu energií, opravy a údržbu majetku štátu a nevyhnutné režijné náklady. Po uplynutí 3 mesiacov od podania žiadosti o pridelenie mimoriadnej finančnej dotácie k žiadnemu riešeniu finančnej krízovej situácie, žiaľ, nedošlo, ani na hodine otázok minister kultúry žiadnu ochotu pomôcť neprezentoval. Postupná marginalizácia Matice ako inštitúcie a nástroja sebaidentifikácie, a teda aj kultúrnej identity Slovákov pokračuje. V zmysle povedaného predkladám dva stručné pozmeňujúce návrhy. Návrh prvý, pozmeňujúci návrh k vládnemu návrhu zákona. V časti 07G0406 Podpora kultúrnych aktivít Matice slovenskej navrhujeme zvýšiť účelový transfer na projekty Matice slovenskej z navrhovaných 15 mil. na 30 mil., t. j. o 15 mil. korún z rezervy vlády alebo Všeobecnej pokladničnej správy. Odôvodnenie. Ide o inštitúciu vytvorenú zákonom o Matici slovenskej, a preto je jej dotácia len na podporu kultúrnych podujatí nedostatočná. A druhý pozmeňujúci návrh. Navrhujeme kapitolu ministerstva kultúry v časti 07J0306 Podpora knižnej kultúry navýšiť z navrhovaných 60 mil. o 22 mil. korún z kapitoly 09 Slovenská informačná služba, kde od roku 2001 vzrástol rozpočet o 295 mil. korún. Odôvodnenie. Podpora knižnej kultúry patrí k základom udržiavania a rozmnožovania kultúrneho bohatstva, napísané zostáva a tvorí prameň kultúrnej identity. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)