Sopko, Miroslav, poslanec NR SR (2017-05-12):
Vážená pani predsedajúca, ctené panie poslankyne a vážení páni poslanci, nuž mal by som sa vyjadriť aj ja ako výchovný poradca, dlhoročný, k tomuto návrhu zákona. Na prvé prečítanie trošku som sa zľakol, pretože naozaj tých kompetencií môže byť niekedy na jedného človeka v rámci školy veľa. Osobne som skôr zástancom toho, aby sme robili všetko pre to, aby sme mali a aby fungoval na školách tím ľudí, ktorí sa naozaj vo všetkých týchto oblastiach budú deťom venovať, od triedneho učiteľa, akosi správne tu je aj poznačené, aj cez toho školského poradcu ako odborného zamestnanca a spoločne koordinovali najmä prácu s rodičmi. Môžem tu zodpovedne prehlásiť, že si veľmi pamätám a musím to jednoducho priznať, aká komplikovaná často s nimi práca bola. A vychádzalo to častokrát aj z nedostatku informácií, ktoré títo ľudia mali. Čo by sme teda mali urobiť pre to, aby sme plnili cieľ školy ako prípravy na život? Na život, v ktorom deti nečaká prechádzka ružovou, teda ružovým sadom alebo zelenou záhradou, ale naozaj ich učili k tomu, že je mimoriadne dôležité si vedieť stanovovať ciele. Myslím si, že jednou z hlavných funkcií školského poradcu, ak bude prijatá táto zmena, alebo akéhokoľvek odborného zamestnanca, ktorý sa deťom venuje v rámci školy, je naučiť ich stanovovať si, teda stanoviť si tie ciele a vedieť správne ich potom napĺňať vo svojom živote. Na jednej strane veľmi vítam, že veľmi pozitívne sa k tomuto návrhu vyjadrila aj Asociácia výchovných poradcov, teda plne podporuje, a možno taká otázka aj pre pána navrhovateľa, aké má reakcie zo strany ministerstva a iných inštitúcií. Celkovo by nás možno všetkých malo zaujímať, aké je stanovisko možno aj Úradu vlády k tomu, že tu opozícia musí predkladať koncepčné riešenie, ako zlepšiť prípravu detí do života. Pamätám si v minulosti mnohé polemiky odborníkov, ktorí dosť bojovali za zavedenie kariérneho poradenstva, a výsledkom všetkých tých diskusií a besied, ktoré prebiehali, bolo napokon to, že sa všeobecne povedalo, áno, potrebujeme, aby sa kariérny rast budoval už od základnej školy. Máme dokonca spracované množstvo metodík v spolupráci aj s centrami psychologicko-pedagogického poradenstva a prevencie v rámci projektov, ktoré už prebiehajú od 6. ročníka a 8. ročníku, ale praktická aplikácia toho, keď deti prídu do 9. ročníka a začneme, a teda už na konci 8. ročníka, keď sa zadáva prvý záujem o štúdium na strednej škole a potom to pokračuje v 9. ročníku, je stále taká, že tápajú a nevedia si nájsť ten svoj cieľ. To znamená, napriek tomu, že by sme aj zaviedli funkciu školského poradcu, mimoriadne dôležité stále ostane, aby na každej jednej škole fungoval celý tím ľudí, ktorý sa týmto deťom bude venovať a bude pracovať nielen s nimi, ale aj s rodičmi. Zrejme asi začínam byť už pesimista nielen kvôli tejto sále, ale kvôli tomu, ako keď z opozície navrhujeme nejaké návrhy, si to sami diskutujeme medzi sebou a nemáme tu spätnú väzbu, nemáme protiargumenty, prečo by to nemohlo byť takto. Nie je to podľa mňa dobrý signál. Nie je to dobrý signál ani pre nás, poznáte to určite aj zo svojich bývalých pôsobísk vo svojich zamestnaniach, že pokiaľ ste nemali tú spätnú väzbu – tak ako to je, dobre to robíme, zle to robíme? Ale nie je to zrejme dobrý signál ani pre rodičov a ani pre naše deti. Takže z tohto miesta vyzývam, ak to bude počuť, aby sa naozaj neustanovovali len komisie, ktoré budú sa vyjadrovať k tomu a prijímať riešenia od zeleného stola, že potrebujeme toľko a toľko pracovníkov v danom a v danom odbore a teraz ich potrebujeme tam nejak rýchlo nejak presvedčiť, tých mladých ľudí, nech tam idú, ale nech sa naozaj prijímajú koncepčné riešenia, pretože vzdelanie, to nie je len o príprave na budúce zamestnanie, vzdelanie je aj o tom, akých ľudí z nich chceme mať. A mohol by som tu ešte o tom hovoriť určite veľa, ale to už by nebolo predmetom a úvahou o tomto návrhu zákona. Takže zatiaľ toľko. Ďakujem.