K. Tóthová, poslankyňa: (2004-10-20):
Náhrada môže byť cez žalobu podľa zákona o náhrade škody a v prípade prijatia tohto zákona sa zjednoduší celý proces, odbremenia sa súdy od množstva žalôb, ktoré pravdepodobne budú podané, a vybaví sa to, čo sa vybaviť má. Toto zdôrazňujem z toho dôvodu, že plne v tomto parlamente vnímam stanovisko poslancov vládnej koalície, ktorí budú chcieť hlasovaním zamedziť postup tohto zákona do druhého čítania. Preto vyjadrujem názor, že aj v prípade, ak by tento legislatívny návrh neprešiel do druhého čítania, na právnom stanovisku, respektíve právnom nároku občanov poškodených nebankovými inštitúciami sa nič nezmení. Prečo boli tí občania nespokojní a čo ich iritovalo? Iritovalo ich vyhlásenie vlády Slovenskej republiky, že im nebude nič nahradené, pretože táto náhrada by išla z daní občanov, teda daňových poplatníkov, a bola tu snaha obrátiť verejnú mienku proti týmto požadovateľom odškodnenia a akosi dostať ich do neľúbosti. Proti tomuto stanovisku vlády v tom čase vystúpilo aj Národné stredisko pre ľudské práva, ktoré sa postavilo na stranu poškodených občanov a jednoznačne vytklo vláde, že nemôže takéto stanoviská zaujímať, ktoré nemajú právny podklad. Navyše by som chcela pripomenúť  z tlače, mám tu výstrižok, je to z 8. marca 2002, kde politológ, všeobecne uznávaný pán Rastislav Tóth hovorí nasledovne. Citujem: „Jednoznačnou top udalosťou je zmiznutie, opakujem zmiznutie takmer 20-miliárd korún z nebankových nelicencovaných inštitúcií. Tieto peniaze určite niekde sú. Problém je v tom, že nie tam, kde by mali byť.“ To znamená, z týchto peňazí by mali byť odškodnení, z týchto peňazí by štát mal určitým vyvodením zodpovednosti voči príslušným subjektom potom nahradiť aj finančné prostriedky. Nie je nezaujímavé nasledujúce konštatovanie uvedeného politológa. Neopakovateľné čaro má aj útek Brigity Schmögnerovej zo slovenskej politickej scény. Premiér ju svojho času označil za kľúčovú osobu vládneho kabinetu a zdôraznil, že na jej odchod by nedal súhlas ani v prípade oficiálnej ponuky. Tieto súvislosti určite mnohým niečo naznačujú, ale poďme k faktom. Poznám fakty, ktoré tu uviedol aj pán poslanec Ďaďo, ja ich nebudem opakovať, aby som plénum nezaťažovala, ale predsa chcem uviesť dve skutočnosti, ktoré nutne treba brať do úvahy pri posudzovaní tohto legislatívneho návrhu. A síce, že v roku 1998 boli v spoločnosti Horizont vykonané dve komplexné daňové kontroly a zistilo sa, že vklady sú zdrojom na vyplácanie údajných výnosov a že ide o pyramídové hry. Totiž daňové riaditeľstvo a ministerstvo financií mali všetky hospodárske výsledky z týchto kontrol k dispozícii a toto bol poznatok z týchto kontrol. Ďalej chcem upozorniť, a to je veľmi dôležité, že v januári až marci 2000 Úrad pre finančný trh vykonal v Horizonte na základe predložených účtovných uzávierok a správy audítora záver a zistil, že Horizont má viac dlhov ako majetku, to znamená, že má záporné vlastné imanie vo všetkých kontrolovaných rokoch. Prosím vás pekne, ak štátny subjekt, t. j. Úrad pre finančný trh takýto poznatok získa, predsa jeho zákonnou povinnosťou je urobiť opatrenia. To je zo zákona vyplývajúca jeho kompetencia. Ak to neurobil, ide o jednoznačnú nečinnosť. Nečinnosť, ktorou nezabránil ďalšiemu pôsobeniu tejto protizákonnej činnosti. Ďalej. Ministerka financií Brigita Schmögnerová 16. júla 2001 podala podnety, zdôrazňujem podnety, to sú písomné návrhy na Generálnu prokuratúru, a nielen na Generálnu prokuratúru, ale aj na Úrad finančnej polície Policajného zboru Slovenskej republiky o podozrení na spáchanie trestného činu neoprávneného podnikania. Vážení, to je jasný podnet na začatie trestného stíhania. Bola som poslankyňou v tom čase vo výbore pre ľudské práva a národnosti. Pán generálny prokurátor Hanzel predkladal určitú správu o činnosti prokuratúry. Ja som sa spýtala: „Pán generálny prokurátor, je pravdou, že ministerka Schmögnerová podala takýto podnet na Generálnu prokuratúru?“ A pán generálny prokurátor povedal, áno. Totiž nemohol povedať nie, lebo pravdepodobne predpokladal, že sa to nepýtam len z vetra a pre nič. A keď som sa spýtala, aké kroky odvtedy urobila v tejto veci Generálna prokuratúra, pán generálny prokurátor mlčal. Neodpovedal mi. Čiže evidentne orgán, ktorý má stíhať trestnú činnosť, dostal podnet, písomný podnet ministerky a nič nerobil. Vážení, to nie sú zanedbateľné momenty pri posúdení legislatívneho návrhu tohto zákona, pretože pokiaľ sú takéto argumenty na stole, je neodškriepiteľné, že ide o nečinnosť štátu, respektíve štátnych orgánov, a v prípade nečinnosti štátnych orgánov, ak vznikne občanom škoda, je tu jediný mechanizmus, a to je nahradiť škodu spôsobenú občanom. V danom legislatívnom návrhu predkladatelia neuvažujú s náhradou úplnej škody spôsobenej občanom len primeranou náhradou. Domnievam sa, že pokiaľ by súd podľa nového zákona o náhrade škody rozhodoval  aj o ušlom zisku, ktorý podľa zákona prislúcha občanom, ktorým bola spôsobená škoda nečinnosťou, poškodení nebankovými inštitúciami by mohli vymôcť ešte viac. Teda tento legislatívny návrh nie predimenzovaný, navyše odbremení súdy, ktoré sú aj tak zaneprázdnené od rozhodovania, ktoré prináleží občanom, a ja verím, že tieto otázky by dali na súd. Dovolím si ešte upozorniť, že Slovenská republika je právny štát, dovolím si upozorniť, že v správe Európskej únie pri našom vstupe sme boli upozornení na to, že vymožiteľnosť práva, pretože s povinnosťou štátneho orgánu korešponduje právo občana, čiže vymožiteľnosť práva na náhradu škody je z oblasti vymožiteľnosti všetkých práv a tieto v Slovenskej republike majú slabú tendenciu, teda vymožiteľnosť je veľmi nízka a Európska únia už upozornila Slovensko, že treba zvýšiť vymožiteľnosť. Navyše je tu posledný moment, na ktorý chcem upozorniť, že títo občania môžu ísť až do Štrasburgu s týmito otázkami a myslím si, že Slovensko v Štrasburgu doposiaľ nemá najlepší zvuk. Preto jednoznačne odporúčam, aby tento zákon postúpil do druhého čítania a podporujem jeho prijatie. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)