R. Rafaj, poslanec: (2009-12-08):
Chýba nám ďalšie. Chýba nám jednoducho zmluva so zvieratami na civilizačnej úrovni po tom, ako sme postúpili v technológiách ďalej a už ich nepotrebujeme. V podstate ich potrebujeme len na vlastnú obživu. Aj tam sa, bohužiaľ, pácha násilie a tí, ktorí sú vegetariáni a odmietajú páchať násilie a radšej jedia rastlinnú stravu, by vám o tom vedeli rozprávať, ale nechcem robiť týmto spôsobom propagáciu vegetariánstva. To je osobná vec a rozhodnutím každého jedinca. Ale aj budúcnosť ukáže, že postupne táto diskusia bude mať pokračovanie, pretože raz tento svet dospeje aj do takého štádia vývoja, že sa bude hromadne pýtať, či hromadné zabíjanie na prospech plnenia mrazničiek domácností alebo hypermarketov je to správne a či nás neuživí táto planéta aj iným spôsobom. Bohužiaľ to násilie, ktoré sa pácha na zvieratách a ktoré dokonca môže robiť potešenie tým, ktorí buď takéto násilie sami organizujú a ešte ho aj zaznamenávajú a aj šíria ďalej, neznesie iné prirovnanie alebo označenie ako zvrhlé. Prvé, čo nám napadne, je, že je to hyenistické. Vidíte, tie zvieratá s nami žijú v asociáciách. Aj tie nadávky boli najskôr rôzne zvieracie, hoci si to nezaslúžili, pretože ja, keď vonku prší, nie som presvedčený, že to je pod psa. Takže mnohé rezervy máme aj vo výchove a vo vzdelávaní. Určite aj v prístupe, ako hovoril aj predrečník v školskom systéme, v riešení zobrazovania násilia v médiách. Áno, jedna európska smernica hovorí, že násilie sa nemá zobrazovať, pokiaľ ide pri spravodajstve. Sú také násilné činy, ktoré môžu vzbudzovať nedôstojné zobrazovanie človeka. Sú to rôzne tie krvavé scény, poznáte to. Ide o prekrytie zväčša iba tej kaluže krvi a poprípade upozornení. Akosi násilie takéhoto typu sa stalo súčasťou civilizácie. Ale asi je to daň, ktorú musíme platiť, pretože táto civilizácia jednoducho potrebovala vraždiť tých druhých, aby si získala svoj životný priestor. A niečo z toho zvieracieho v úvodzovkách zostalo aj v nás. A preto skutočne úprimne vítam návrh predkladateľov riešiť to, čo je aktuálne, a to nie je už len predmet a spôsob. Predmet, teda samotné násilie. V tomto prípade to odsúvané marginalizované násilie na zvieratách, lebo mnohí si povedia, veď ide len o nejaké nemé tvory, ale čo je potrebné si všímať súčasne, je aj spôsob, na ktorý poukazuje, a to je zaznamenávanie a ďalšie šírenie cez takzvané slobodné médiá alebo iné elektronické nosiče, ktoré hromadne môžu buď navádzať na schvaľovanie, alebo nedôstojné vnímanie násilia a ohrozovať, povedzme, aj mravný život a vývoj detí. Pretože, bohužiaľ, v tej prvej časti, pokiaľ som pozorne počúval a aj mám odsledované, bohužiaľ, z médií to snímanie násilia, toho sa dopúšťajú často aj Trestným zákonom nepostihnuteľné osoby. Takže v tomto prípade určite ešte budú rezervy zamýšľať sa aj nad riešením tejto skutkovej podstaty, pretože tá je zrejme najviac bolestná, pokiaľ vnímame túto skutočnosť z ľudského hľadiska, že mladý človek ešte nevyzretý, v podstate je schopný takéhoto správania voči zvieratám, a dokonca sa na tom baví. Má z toho zábavu, má z toho žart. A potom, keď príde na riešenie, tak mnohí rodičia sa ešte zastanú takýchto detí a neuvedomujú si, že vlastne tu niekde je gro akéhosi potenciálneho návyku na možné neskoršie páchanie podstatne horších trestných alebo násilných činov. Čiže treba postihovať určite úmysel. Úmysel, ktorý tu je. A verím, že pokiaľ sa nám podarí prelomiť to hlasovanie podľa pravej a ľavej časti tejto rokovacej sály, bohužiaľ, tak určite urobíme posun niekde dopredu. Myslím si, že predovšetkým vo svojom vlastnom morálnom vedomí a cítení, pretože myslím si, že tuná nemôže ísť o naťahovanie sa, či ide o koaličný, alebo opozičný názor, alebo návrh. Jednoducho toto je téma, ktorá nás všetkých musí spojiť a, samozrejme, vyvinúť aj spoločenský tlak ďalej, pretože médiá, bohužiaľ, žijú z násilia. Dnes máte bežné témy diplomových prác – násilie zobrazované v médiách. Máte tam násilie na ženách, násilie na deťoch, ale väčšinou to skončí len pri tých teoretických úvahách. Zaznamenávame niečo, možno na odbornej úrovni, ale nie sme schopní posunúť spoločenské vedomie ďalej, bohužiaľ. Jednoducho aj televízne diskusie, ktorých sa zúčastňujeme, tiež dobre viete, mnohí z vás chodia pravidelne, že redaktor vám hneď na začiatku poradí, aby trošku tiekla krv. Divák to má rád. Takže je to široký komplex, ktorý je niekde tu v spoločnosti, nejakého latentného násilia, agresivity, ale to, čo je najhoršie, to je tá zvrhlosť potešenia z tohto násilia. Boli doby, keď, bohužiaľ, jeden kmeň útočil na druhý a zabíjal zvieratá preto, aby mohol prežiť, ale robiť skutočne v 21. storočí z utrpenia možno biznis, možno sledovanosť, zábavu, to je naozaj už za hranicou akejkoľvek ľudskosti. A ešte posledná poznámka, aby som nevyčerpal celkom vašu pozornosť, keďže o chvíľu končíme. Sú to napríklad rozprávky. To je vďačná téma, ktorá súvisí, nemyslím teraz na Dobšinského, pán kolega. Myslím napríklad na Pokemónov, myslím na niektoré japonské rozprávky, kde boli zaznamenané strobické efekty, kde je násilie a pokriky, prepytujem, zabijem ťa, ty sviňa a podobne. Čiže áno. Na jednej strane vítam a podporím to riešenie, ktoré máme, ktoré je čiastkové a ktoré je niekde na špici toho spoločenského reťazca a našej, povedzme, zákonodarnej iniciatívy, ak chceme upravovať legislatívny rámec. Ale poďme potom postupne aj pod tú hladinu toho mora, kde všade je skryté to násilie. A možno do budúcnosti riešiť komplexným prístupom aj všetky tie súvisiace negatívne javy, ktoré sa týkajú násilia. A v tomto prípade aj násilia páchaného a krutosti na zvieratách. A moje osobné presvedčenie je, že pokiaľ teda sme prírode priznali isté práva a chceme mať čistý vzduch, čistú vodu, myslím si, že sme dospeli aj do štádia, aby sme priznali základné práva aj zvieratám. Ďakujem.