J. Tkáčová, poslankyňa: (2004-06-30):
Nezriedka jeden z rodičov upustí od vymáhania výživného a trestného oznámenia zo strachu pred útokom, pred vyhrážkami a psychickým vydieraním druhého rodiča. A tak sa javí myšlienka, že štát zaplatí za nezodpovedných rodičov výživné a potom si peniaze jednoduchšie vymôže, ako správne riešenie. Takýto zákon schválil parlament v druhom volebnom období vrátane zriadenia fondu náhradného výživného, ale k jeho naplneniu prakticky neprišlo, pretože bol zrušený na začiatku tretieho volebného obdobia. Teraz ho máme na stole v trochu zmenenej forme, podobe a prešiel do druhého čítania aj hlasmi poslancov, ktorí pred rokom hlasovali za jeho zrušenie. Túto schizofréniu nebudem komentovať, chcela by som skôr poukázať na problémy, ktoré vidím pri aplikácii návrhu zákona. Vlečúce sa konanie súdnych a justičných inštitúcií na dosiahnutie spravodlivosti nemôže a nesmie byť riešené nesystémovo odložením na iné plecia ako na tie zodpovedné a do inej doby ako do tej aktuálnej. Spravodlivosť, ktorá príde neskoro, už nie je spravodlivosťou. Stotožňujem sa s predkladateľom, že pomoc deťom v akejkoľvek kritickej situácii, ktorá ohrozuje ich zdravie, ich detstvo musí byť a je prioritou každej spoločnosti. Rodič, ktorý si neplní svoje povinnosti voči vlastnému dieťaťu, oberá ho o jeho práva, musí mať spoločnosťou obmedzené svoje slobody a vlastnú kvalitu života. V tejto súvislosti vzniká prvý zásadný problém s predkladaným riešením, a to diferenciácia. V návrhu zákona navrhujete testovať príjem rodičov alebo teda oprávnených osôb a v tomto momente sa dostávame do situácie, keď náhradné výživné sa stáva sociálnou dávkou, nie uspokojením oprávneného nároku dieťaťa na zaopatrenie. Tento nárok je právom každého dieťaťa bez ohľadu na príjem rodičov. Okrem toho v paragrafovom znení návrhu zákona nezohľadňujete situáciu, keď po rozvode bývajú bývalí manželia naďalej v spoločnej domácnosti, čím zužujete ďalej okruh detí, ktorých sa vyplácanie náhradného výživného môže týkať. Je to diferencovaný prístup aj k tým nezodpovedným rodičom, lebo trestajúca ruka zákona padne na nezodpovedných rodičov nie rovnakou silou, nie na všetkých a nie rovnako rýchlo. Že pôjde skôr o nevratnú sociálnu dávku ako zálohu na výživné, svedčia skúsenosti s vymáhaním náhradného výživného v zahraničí. V dôvodovej správe uvádzate, že počítate s 20-percentnou vymožiteľnosťou a ja som presvedčená, že je to optimistický odhad. Počula som aj pesimistickejšie názory, napríklad vymožiteľnosť 3 %. Preto by som privítala, keby ste v dôvodovej správe a predkladacej správe boli uviedli porovnanie vymožiteľnosti v štátoch, ktoré s alimentačným fondom majú viac skúseností. Moja druhá zásadná výhrada je k momentu demotivačného pôsobenia zákona. Cesta do pekla býva vydláždená dobrými úmyslami. Úmysel zákonodarcov vyplácať zo štátneho rozpočtu náhradné výživné však povedie podľa môjho názoru k podpore nezodpovedných, k nárastu neplatenia výživného a trestaniu tých, ktorí zodpovednosť voči svojim deťom cítia a ctia, pretože tí túto nezodpovednosť zaplatia. Ďalej je zaujímavá i úvaha, či rodič, ktorý preukazuje násilnícke sklony voči svojej bývalej rodine, nezareaguje na konanie štátu agresívnou odvetou práve voči osobám, ktoré podľa neho toto konanie zapríčinili, teda voči bývalej rodine. Tretia výhrada je systémového charakteru a vyčíta vám ju i vláda i Národný úrad práce, ktorý by mal agendu vykonávať. Zavádzate do právnej úpravy jedného problému dvojaké riešenie. Nie je pravda, že neexistuje právna úprava vyplácania náhradného výživného. Zákon č. 599/2003 o pomoci v hmotnej núdzi v §18 totiž rieši kompenzáciu nesplnenej vyživovacej povinnosti, pričom povinná osoba je povinná vrátiť vyplatenú sumu s 25-percentnou penalizáciou. Nárok na poskytnutie dávky podľa §18 má občan, ktorý spĺňa podmienky na dávku a príspevky v hmotnej núdzi. Zároveň výška náhrady je do sumy určeného výživného alebo súdom určenej dohody. Rozdiely medzi platnou legislatívou a vaším návrhom sú teda vo výške vyplácaného náhradného výživného posudzovanom príjme žiadateľa a vo výške penále, ktoré ste však vo svojom pozmeňujúcom návrhu navrhli zmeniť. Schválenie vášho návrhu zákona spôsobí nevykonateľnosť ostatných právnych predpisov, hlavne zákona č. 599 o hmotnej núdzi. Funkčnosť systému pomoci v hmotnej núdzi je reálne ohrozená nielen tým, že nie je zrejmé, za čo sa bude pre účely posudzovania hmotnej núdze považovať náhradné výživné, ale aj to, že náhradné výživné sa môže poskytnúť aj zo systému pomoci v hmotnej núdzi aj na základe zákona o náhradnom výživnom. Navyše podľa ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny právne účinky zákona o náhradnom výživnom a fonde náhradného výživného č. 245/2002, ktorým sa dopĺňa zákon o rodine, i napriek tomu, že bol zrušený, za určitých podmienok trvajú. Je teda možné, že oprávnený si bude môcť náhradu výživného uplatniť za určitých podmienok dokonca z troch systémov. V návrhu zákona je niekoľko legislatívnotechnických nedostatkov, ale predpokladám, že ste ich vyčistili vo výbore a prejavilo sa to v spoločnej správe. V §11 sa určuje, že žiadateľ výživné, ktoré mu nepatrilo, je povinný vrátiť. Samozrejme, je to správne, ale ustanovenie je veľmi všeobecné. Nie je určené dokedy, či s úrokmi, akým spôsobom sa bude postupovať, ak toto výživné nebude vrátené. Existuje tu však reálne riziko, že nakoniec exekúciám nebudú vystavení iba nezodpovední rodičia, ale i tí, ktorí o výplatu náhradného výživného v dobrej viere a bez bočných úmyslov požiadajú a aj bez vlastného zavinenia prevezmú. V §12 ods. 3 je zakopaná jedna mína, a to, že rozhodnutie o náhrade poskytnutého výživného sa spravidla vydáva raz za mesiac. Ak úrad vezme toto ustanovenie vážne, tak tvrdenie, že zákon nebude mať dopad na zamestnanosť, nebude pravdivý, pretože úrady budú žiadať o personálne posilnenie. Rozhodnutie o náhrade poskytnutého výživného je exekučným titulom, čo je v súlade s Občianskym súdnym poriadkom i exekučným poriadkom. Náklady na exekučnú činnosť znáša povinný, ale §197 exekučného poriadku hovorí, že exekútor môže od oprávneného žiadať primeraný preddavok na odmenu a na náhradu hotových výdavkov a v prípade, ak ide o vykonávanie exekúcie na vymoženie pohľadávky na výživnom, je platiteľom preddavku štát. Pri vymáhaní napríklad 10 000 korún môže táto záloha činiť okolo 2 000 korún, pretože náklady exekúcie bývajú často takmer také vysoké ako samotná vymáhaná suma a povedzme, že primeraná záloha je 20 %. Pán predkladateľ, v dôvodovej správe, kde uvádzate dopady na rozpočet, ste sa s týmto faktom nevysporiadali a tieto náklady ste nezohľadnili. Ďalej pri nízkej vymožiteľnosti istiny, ktorú odhadujete na 20 %, zostane minimálne 80 % pohľadávok nevymožených. Náklady na exekúcie budú však musieť byť zaplatené za všetky úkony. Viete vyčísliť tieto náklady? Kto, z akého zdroja ich bude uhrádzať, veď nebuďme naivní, exekútori nebudú pracovať zadarmo. Ako naloží úrad s nevymoženými pohľadávkami? Budú sa odpisovať, evidovať? Ani toto návrh zákona nerieši. Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny k vášmu návrhu zákona uvádza, že je finančne oveľa náročnejší, ako je vyčíslené v predkladacej správe. V kvalifikovaných odhadoch nie sú podľa ministerstva zohľadnené ďalšie dôležité formačné činitele: po prvé, celkový počet nevybavených návrhov na výkon rozhodnutia z predchádzajúcich rokov k 31. 12. 2003 - 2412 návrhov, po druhé, výšku priemerného výživného už v roku 2003 a v plnej miere v roku 2004 ovplyvňuje novela zákona o rodine, ktorá pri určení vyživovacej povinnosti zohľadňuje u tých, ktorí majú príjem z inej než závislej činnosti, a nepredložili súdu podklady na zhodnotenie majetkových pomerov, teda určuje výšku jeho mesačného príjmu v sume 20-násobku životného minima, po tretie, nezohľadňuje možný nárast v počte určeného výživného v tých prípadoch, kde súd doposiaľ výživné neurčil pre zlú majetkovú situáciu rodiča, po štvrté, výšku priemerného výživného ovplyvní v priebehu roka nová právna úprava minimálneho výživného, ktorú predpokladá návrh zákona o rodine, po piate, nezohľadňuje ani nárast neplatenia výživného ako dôsledok veľmi laxných podmienok na výplatu náhradného výživného v návrhu zákona. Váš návrh zákona tieto činitele nezohľadňuje, nekvantifikuje a ministerstvo predpokladá, že ročné náklady môžu dosiahnuť rádovo vyššie sumy vo výške viac ako 100 mil. korún ročne. Podčiarknuté a zhrnuté, ide o nesystémové riešenie veľmi závažného problému, na tom sa zhodneme, a nerieši príčinu, ale dôsledok. To, čo ste predložili, je sociálnym opatrením a takto malo byť aj riešené, buď ako sociálna dávka, alebo zmenou nastavenia parametrov zákon o hmotnej núdzi. Okrem toho navrhovaná právna úprava nesystémovo predchádza pripravovaným zmenám v rodinnom práve. Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny pripravuje návrh novej právnej úpravy, ktorej predmetom bude riešenie vzťahov medzi rodičmi a deťmi v prípade neplnenia vyživovacej povinnosti. Návrh nového zákona o rodine, ktorý bude predložený na rokovanie Národnej rady pravdepodobne na jeseň 2004, sa navrhuje úprava vyživovacej povinnosti k deťom okrem iného aj tak, že každý rodič bez ohľadu na svoje schopnosti, možnosti a majetkové pomery je povinný plniť svoju vyživovaciu povinnosť v minimálnom rozsahu, ktorý predstavuje polovicu zo sumy určenej podľa osobitného zákona a tým je zákon 601/2003 o životnom minime. Cieľom návrhu novej právnej úpravy je zmena filozofie v určovaní výživného na maloleté dieťa, ktorá smeruje k tomu, že každá povinná osoba musí vždy, aj keď na úkor vlastného minima, zabezpečiť výživu dieťaťa. Navrhuje sa zakotviť minimálny rozsah výživného vo výške polovice zo sumy životného minima, ktorú musí mať dieťa zabezpečenú vždy. Navrhovaná právna úprava zabezpečí, že každému rodičovi bude môcť určiť súd výživné na maloleté dieťa. Dnes je možné i to, že súd výživné neurčí. A v spojitosti s rozšírením možnosti výkonu rozhodnutia súdu o možnosť zrážky z dávky v hmotnej núdzi, ktorá je platná od 1. 9. 2003, predstavuje táto právna úprava systémové riešenie v oblasti určovania výživného ako aj vymáhania výživného. Zároveň návrh zákona o rodine nanovo upravuje príspevok na výživu, poskytovaný orgánom sociálno-právnej ochrany detí podľa osobitného predpisu. Pripravovaný je návrh zákona o sociálno-právnej ochrane detí a o sociálnej prevencii vrátane prechodu nároku oprávneného na tento orgán, z čoho je jednoznačne zrejmá vzájomná previazanosť a nadväznosť obidvoch právnych predpisov, ktoré predpokladajú úpravu podpory toho rodiča, na ktorého v dôsledku neplnenia vyživovacej povinnosti zo strany druhého rodiča sa sústredila celá rodičovská zodpovednosť. Ešte raz opakujem to, na čom sa zhodneme všetci. Práva detí sú pre každú spoločnosť prioritou. Vyživovacia povinnosť je základnou povinnosťou rodičov, ktorí privedú dieťa na svet, a nárok na túto opateru je základným právom dieťaťa bez ohľadu na výšku príjmu rodičov. Preto takto koncipovaný návrh zákona, aj keď veľmi s ťažkým srdcom, pretože neodstraňuje príčiny, ale snaží sa iba riešiť dôsledky, nemôžem podporiť. Ešte niekoľko slov k návrhu na riešenie trestnoprávnej zodpovednosti. Najúčinnejšie sa javí v balíku noviel zákonov sfunkčniť rodinný súd, kde by samosudca po oznámení trestného činu neplnenia si vyživovacej povinnosti odsúdil nezodpovedného rodiča v presne stanovenom termíne na verejnoprospešné práce, ak neprejaví účinnú ľútosť zaplatením. Svoj účel to splní oveľa spravodlivejšie a s rovnakým prístupom ku každému rodičovi, ktorý si neplní povinnosti voči svojmu dieťaťu. V návrhu Trestného zákona, ktorý máme v druhom čítaní, sa navrhuje, že trestným činom je neplatenie výživného počas troch mesiacov, a v návrhu možných trestov sú navrhované aj tresty verejnoprospešných prác. Takže cesta k operatívnejšiemu riešeniu je otvorená. Pýtam sa, načo zatvoriť nezodpovedného rodiča do väzenia? Aby deti okrem materiálneho nedostatku mali traumu z toho, že ich rodič je vo väzení? Dovoľujem si vás, ctené kolegyne a kolegovia, požiadať, aby ste zvážili podporenie návrhu zákona, pretože jeho prijatím vnesieme chaos do právnej úpravy pomoci v hmotnej núdzi a vyplácanie náhrady za výživné. Ďakujem za pozornosť.