B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-10-28):
S. Husár, poslanec: Vážený pán predsedajúci, vážené kolegyne, kolegovia, vážený pán minister. Bez akýchkoľvek rozpakov si dovolím hneď v úvode svojho vystúpenia tvrdiť, že predložený návrh zákona je výsledkom lobistického nátlaku, ktorý má za následok, že podstatné právne problémy, s ktorými sa predkladateľ návrhu musel stretnúť, nevedel doriešiť a toto nedoriešenie následne vyvoláva jeho rozpor s Občianskym zákonníkom, Obchodným zákonníkom i Zákonníkom práce. Najzávažnejšie však je, že i s ustanoveniami prvej časti Ústavy Slovenskej republiky, čo je v prípade zákona z dielne ministerstva spravodlivosti dôvodom na vážne zamyslenie. Pre pochopenie tohto tvrdenia a nasledujúcej argumentácie si je však, vážené kolegyne, kolegovia, predovšetkým potrebné ujasniť právne postavenie a poslanie komôr. Obe stavovské komory sú dôležitou garanciou výkonu právnych povolaní komerčného právnika a advokáta, garanciou, ktorá chráni a zabezpečuje uvedeným profesiám nezávislosť, ale zároveň znamenajú aj ochranu klienta tým, že komory kontrolujú spôsob výkonu povolania najmä z hľadiska rešpektovania zákona a profesijnej etiky. Obe komory sú podľa platného práva právnickými osobami zriadenými osobitnými zákonmi. Ani jeden zo zákonov neupravuje osobitným spôsobom zánik týchto právnických osôb. Je pravdou, že postavenie a úlohy oboch komôr sú takmer identické. Podstatný rozdiel je však v rozsahu poskytovaných právnych služieb. Vládny návrh zákona o advokácii a o zmene a doplnení živnostenského zákona v časti 1 a 6 upravuje nanovo - a treba zdôrazniť, že ich potreba je vyvolaná integračným procesom - poslanie a výkon advokácie, precizuje ustanovenia o komore a vlastne až v prechodných a záverečných ustanoveniach, teda v časti 7 formuluje ustanovenia, ktoré sú pre jeden z dotknutých subjektov, konkrétne pre Komoru komerčných právnikov svojimi dopadmi najzávažnejšie, ale ktoré sú zároveň pri objektívnom výklade ústavy a kódexov v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky i s týmito kódexmi. Konkrétne ide o ustanovenie § 76 návrhu zákona. Rovnako sú v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky ustanovenia § 14 a 15 v časti, ktorá upravuje dedenie majetkového podielu v obchodnej spoločnosti, poskytujúcej právne služby. Následne a v nadväznosti na proklamovanú neústavnosť sú tieto ustanovenia v rozpore i s kódexmi, teda Občianskym zákonníkom, Obchodným zákonníkom a Zákonníkom práce. Bez doriešenia právnych problémov, ktoré uvedené ustanovenie zákona prinášajú, má návrh zákona omnoho bližšie k právnej deformácii ako k regulatívnej norme. Varujúci - a používam tento termín už druhýkrát -, je fakt, že legislatívny odbor Kancelárie Národnej rady Slovenskej republiky vo svojom stanovisku na tieto problémy upozorňuje vážnym spôsobom a odporúča ich doriešenie bez toho, aby sám predložil pozmeňujúce návrhy. Avšak upozornenia legislatívneho odboru sa, žiaľ, v súčasnej parlamentnej praxi považujú zo strany niektorých predkladateľov pomaly za nemiestnu aroganciu a provokáciu. Sú primerane tomu aj zo strany viacerých návrhov na pôde výborov či pléna neodborne a „pozištne“ negované a nie je im prikladaný význam, ktorý bol dôvodom zriadenia tohto významného parlamentného servisu. Uvádzaný § 76 zákona, čo už v poslednom období predstavuje štandardný stav, je v dôvodovej správe prakticky taktne neodôvodnený. Dôvodová správa k nemu je veľmi stručná, má - v čom súhlasím s legislatívnym odborom -, popisný charakter.