D. Jarjabek, poslanec: (2002-02-07):
Snívalo sa mi, že v istom susednom štáte zázračne vstala z popola asimilovaná polmiliónová menšina Slovákov a že slovenský parlament prijal zákon, na základe ktorého po okolitých štátoch začali vznikať misie, cez ktoré peniaze zo slovenského štátneho rozpočtu podporovali rozpamätúvanie sa ďalších a ďalších rodín na ich slovenský pôvod a korene. V tom sne dokonca jestvovali v zahraničí štátom financované základné, stredné, vysoké školy s vyučovacím jazykom slovenským. Slovenskí herci tam v štátnych divadlách hrali silné národovecké hry Palárika, Záborského i Ferka. Slováci tam odmietali používať v úradoch, v školách i v chrámoch inú reč ako svoj materinský jazyk a slovenská štátna hymna tu znela krajinou, či na silvestrovskú polnoc alebo na úvod školského roka. Napriek tejto krásnej predstave nemôžem povedať, že by to bol pekný sen. Vniklo doň totiž aj zopár signálov, ktoré mi nedali pokojne snívať, ktoré vzbudili moje obavy a pochybnosti. Vnímal som, že vlastenecké nadšenie a patriotizmus zahraničných Slovákov obklopuje mrazivá atmosféra, že naši krajania sa s každým novovydaným Rastislavovým preukazom o príslušnosti k slovenskej komunite dostávajú do väčšej a väčšej izolácie v štátoch, kde žijú, že omše, svadby, pohreby, školy, divadelné predstavenia iba pre nich znamenajú čoraz mocnejšie zovretie okov, izolacionizmu i xenofóbie a že všetko to, z čoho sa dnes spontánne a veselo vytešujú, sa už zajtra môže zmeniť na dôvod žiaľu. Moji vysnívaní zahraniční Slováci boli len na krok od toho, aby sa stali nočnou morou demokratickej Európy, problémom otravujúcim atmosféru medzinárodnej spolupráce na spoločnej ceste k novej podobe starého kontinentu. Bol to iba sen. My poslanci slovenského parlamentu sa už druhý deň na prvý pohľad celkom nezmyselne zaoberáme zákonom, ktorý vydali naši kolegovia, zákonodarcovia štátu, s ktorým má Slovenská republika podpísanú dohodu o dobrých susedských vzťahoch a spolupráci. My poslanci, v štáte, ktorý sa usiluje splniť aj politické kritériá pre vstup do Európskej únie a NATO, sme prinútení robiť čosi v medzinárodnom práve prinajmenšom neobvyklé, ak nie rovno neslýchané, vyjadrovať sa k zákonom iného zvrchovaného štátu, nota bene štátu, ktorý už je členom Severoatlantickej aliancie. A čo je ešte zvláštnejšie, nerobíme to iba my. Je totiž taký zákon na svete, ktorý sa pokúša robiť to, čo v Európe od čias jari národov, teda rokov 1948 – 1949 nie je zvykom. Vtedy sa totiž Európa rozlúčila s feudálnym zriadením a vtedy vyhodila na smetisko dejín i svojvôľu zemepána, jeho právo pôdy, viery i reči. Je taký zákon v členskom štáte NATO, ktorý ignoruje existenciu zvrchovaných štátov, hoci práve na ochranu toho NATO vzniklo a jestvuje. Je taký zákon v modernej a v civilizovanej Európe, ktorý sa pokúša kupčiť s ľudskou identitou. Nabáda za 30 strieborných zapierať svoj pôvod a hlásiť sa k tzv. lepšej fajte, zavrhnúť pre kôpku jagavých mincí a šuchotavých bankoviek reč materi a spievať piesne o turuloch. A tak hoci má dnešná Európa veľa veľkých starostí a problémov, musí sa venovať aj tejto nepríjemnej reminiscencii na éru dávnoveku. Ak by totiž problém podcenila a pokúsila sa mu vyhnúť pštrosím strčením hlavy do piesku vlastných záujmov, riskovala by ohrozenie základných východísk, na ktorých stojí Európa tretieho tisícročia, a destabilizovala by pilier našej civilizácie. Ak by sa stalo, že členský štát NATO za mlčania ostatných začne svojimi zákonmi upravovať život občanov iného štátu, a teda de facto upravovať mapu Európy, ak sa Európska únia bude len prizerať tomu, že peniaze netransparentne putujú z jedného štátu do iného a verejné zdroje sa kúzelníckymi čarami premieňajú na nadačnú podporu, potom treba mať o budúcnosť starého kontinentu veľké obavy. Kto potom zaručí, že islamskí fundamentalisti nezačnú podľa tohto vzoru podporovať napr. baskických autonomistov alebo že indickí extrémisti nebudú peniaze z drogovej produkcie tzv. Zlatého rohu prepierať cez nadácie na podporu rómskych menšín vo Francúzsku či v Belgicku? Ako budú na tento vývoj v strede Európy reagovať príslušníci menšín v iných štátoch, ktoré majú ambície tiež vstúpiť do NATO a Európskej únie? Aká bude reakcia Ruskej federácie vo vzťahu k etnickým Rusom v Litve, v Lotyšsku, v Bielorusku či na Ukrajine? Viete si predstaviť, že by v Lotyšsku po prijatí do NATO fungovali centrá financované Moskvou a otvorene pôsobiace v záujme Ruskej federácie? Mám dosť bujnú fantáziu, ale toto si neviem predstaviť. Skôr si dokážem predstaviť, že inšpekcia, ktorá raz bude preverovať pripravenosť Lotyšska, nech mi moji tamojší priatelia prepáčia, že som si zvolil tento príklad, na vstup do aliancie, by existenciu takejto väzby medzi matičkou Rusou a kandidátskym štátom považovala za dostatočný dôvod na to, aby rozrastaniu NATO do pribaltskej oblasti sa vzdala. Je teda predmetný zákon naozaj iba predvolebným gestom? Je to skutočne, ako to nazval podpredseda vlády Slovenskej republiky Pavol Csáky, jedným preukazom naviac? Je teda dôvod, aby 149 ctihodných hláv tohto zhromaždenia práve tomuto textu venovalo čas taký potrebný na prijímanie zákonov, ktoré majú zmysel pre všetkých občanov nášho štátu? Hovoril som o nebezpečenstve, ktoré predstavuje tento legislatívny zombi feudalizmu pre atmosféru dôvery a kooperácie v politických súvislostiach modernej európskej prítomnosti. No celá kauza má aj rozmer etický. Veď Európa si na rumovisku druhej svetovej vojny vstúpila do svedomia a majúc na zreteli hrôzy Osvienčimu, Lipska, Lidíc, Tokajíka prijala záväzok nevtiahnuť už nikdy kontinent do hrôzy konfliktu. Azda len tí celkom najmladší medzi nami sa nepamätajú, ako si hlavy európskych štátov podali v Helsinkách ruky, ako potvrdili, že napriek všetkým sporom a polemikám je povinnosťou Európy byť vzorom zvyšku sveta pri civilizovanom riešení nezhôd o priateľskom rozvíjaní spolupráce. V helsinskej Finlandii János Kádár slávnostne vyniesol morenu trianonskej koruny, traumy i mátajúci prízrak veľkého Maďarska na cintorín prekonaných ideí nezlučiteľných s realitou sveta v závere druhého milénia. A pri všetkej protirečivosti práve Jalta, Lipsko a Helsinki sú tými piliermi, nad ktorými sa vznáša vzletná klenba kultúrneho rozkvetu Európy v druhej polovici 20. storočia, pretože iba ľudstvo povznesené nad temné vášne etnického šovinizmu je schopné plným priehrštím rozdávať krásu. Bolo by asi veľmi hlúpe, keby napr. džezový frontmen podľahol nápadu dirigovať saxofónom Mozarta. Asi by sme si klopali na čelo, keby na futbalový štadión prišiel rozhodca s tenisovými pravidlami. A nie som si istý, či by nám bolo po vôli, keby zrazu v jeden deň ktosi chcel nasilu zahaliť pôvaby našich ctených kolegýň pod kaftan. Celkom logicky a oprávnene by sme si vyprosili, aby sa veci uviedli na správnu mieru, aby Mozart patril napr. majstrovi Lenárdovi a džezmen zasa majstrovi Lipovi, aby tenisový sudca odkráčal na dvorec a medzi futbalistov prišiel chlap, ktorý pozná pravidlá, a aby v tejto sále sa bolo aj na čo pozerať. A práve preto, milí kolegovia, ktorí vydávate legislatívne faux pas peštianskeho parlamentu za div nie zanedbateľné malé nedorozumenie, práve preto sa tu dnes nerozpráva o kompetenciách samospráv, vysokoškolskom zákone, Zákonníku práce, a mnohom inom, čo by malo zmysel nie pre desaťtisíc či dvanásťtisíc ľudí, ktorí už onen „Csákyho“ jeden preukaz najviac nosia na hrudi, ale pre päť miliónov občanov Slovenskej republiky. Bez problémov sa zhodneme, bez ohľadu na to, z ktorého sme poslaneckého klubu, na tom, že by bolo hrozbou pre európsky mier, keby Rusi či Číňania začali finančne futrovať nastrčené nadácie, cez ktoré by v Poľsku, v Taliansku, v Írsku i v Bulharsku začali produkovať ruské alebo čínske menšinové národné spoločenstvá. Je ale krutou realitou, že dnes Národná rada Slovenskej republiky musí žiadať od exekutívy to, čo malo byť jej povinnosťou ihneď potom, ako pred vyše pol rokom v maďarskom sneme schválili text tohto zákona. To naozaj, vážení koaliční kolegovia, kolegyne, nemajú vaše strany intelektuálnu kapacitu schopnú spozorovať, pomenovať a navrhnúť riešenia ani takých do oči bijúcich kiksov, akým je pokus uplatňovať na území Slovenskej republiky jednoducho zákon cudzieho štátu? Ako poznám toto ctené zhromaždenie, aj za koalíciu ste tu mnohí, ktorí poznáte európske štandardy a viete oveľa viac ako ja o práve autoritatívnych medzinárodných konvenciách a mnohých iných osožných veciach. Je tu medzi nami dokonca muž, ktorý sa hrdo hlási k tomu, že je jedným z krstných otcov tohto zákona. Prečo ste neupozornili svojich koaličných spojencov a straníckych druhov vo vláde, že je čas hľadať riešenie? Prečo ste prezidenta Schustera nepožiadali, aby s Ferencom Mádlom nielen obzeral medzevskú zbierku starých kamier, ale aj hľadal východisko z trasoviska, ktoré vzniklo? Prečo pri prechádzke po staronovom moste zo Štúrova do Ostrihoma nehľadal spoločnú reč s maďarským premiérom ten muž, ktorého ste vy postavili do čela tejto vlády? Prečo sa, stručne povedané, vláda, ktorá z vašej vôle a rozhodnutia vládne pol roka, ľahkomyseľne zabávala hádkami a uzmierovaním namiesto toho, aby riešila problém? A teraz vy i my stojíme na stanici a hľadíme za vlakom, ktorý už uháňa, míňa pražce, návestidlá i peróny. Všetci alebo takmer všetci vieme, že ten vlak spôsobí katastrofu, možno nie hneď, možno ešte pár zákrut vydrží, ale buď sa vykoľají, alebo do niečoho vrazí, pretože ignoruje naše pravidlá a ide podľa celkom iných predpisov i cestovného poriadku, určite nie nášho slovenského v rámci Slovenskej zvrchovanej republiky. Dámy a páni, ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem poslancovi Jarjabkovi za jeho vystúpenie v rozprave. Ďalej v rozprave vystúpi pán poslanec Cuper, ktorý nie je tu, stráca poradie. Pán poslanec Benčat, nech sa páči. J. Benčat, poslanec: Vážený pán predsedajúci, ctené dámy, vážení páni, zostávajú mi necelé štyri minúty na to, aby som povedal pár slov ku kontroverznému zákonu Maďarskej republiky. V rámci štyroch minút neviem vám všetko povedať to, čo som chcel, ale treba povedať jednu vec, že v médiách včera veľmi ostro zaznela kritika na opozíciu, že vnášame sem nacionalistické prvky a že opozícia vystupuje nacionalisticky. Ak tu niekto vniesol nacionalistické prvky, tak to bol práve tento zákon, zákon Maďarskej republiky, ktorý má jednoznačne exteritoriálnu platnosť. A chcel by som teda v rámci tohto krátkeho času pripomenúť, že zákon bol schválený 19. 6. 2001. Od tohto času, a myslím, že aj predtým, a o tom sa tu rokuje už druhý deň, mala naša vláda dosť času, aby diplomatickou cestou, potichu, štandardnými metódami dosiahla, to o čo sa dnes snažíme dodatočne. Vážení, je päť minút po dvanástej, my nemôžeme dnes vystupovať nejakým spôsobom príliš mäkkým, ja si myslím , že je načase, aby sa jednoznačne zastavila platnosť tohto zákona na našom teritóriu. Ja chcem len pripomenúť hlavné nedostatky tohto zákona a s tým sa zrejme aj pán minister so mnou zhodne. Maďarská republika prípravu a prijatie predmetného zákona s účinkami na území Slovenskej republiky nekonzultovala so slovenskou stranou a nerešpektovala predovšetkým Zmluvu o dobrom susedstve a priateľskej spolupráci medzi Slovenskou republikou a Maďarskou republikou z 19. 3. 1995 a v nej zakotvené základné mechanizmy dvojstrannej spolupráce. Zodpovednosť, ako tu už bolo včera tu povedané kolegom Kandráčom a jasne vysvetlené, za ochranu menšín nesú v prvom rade štáty na území ktorých žije menšina, čo tento zákon nerešpektuje. Exteritoriálne účinky zákona, a preto aj zasahovanie do teritoriálnej a personálnej výlučnosti Slovenskej republiky sú evidentné. Inštitucionálne právne väzby medzi Maďarskou republikou a občanmi Slovenskej republiky maďarskej národnosti vlastne sú spôsobené týmto zákonom. Finančná a materiálna podpora maďarskej menšiny stanovená zákonom v Slovenskej republike nie je v súlade s bilaterálnymi dohodami – dohodou o vzájomnom zamestnávaní občanov, dohovorom o spolupráci na poli sociálnej politiky, programom spolupráce v oblasti školstva, vedy, športu a tak ďalej. Prijatím zákona Maďarská republika nerešpektovala mnohostranné dohovory a základné zásady medzinárodného práva. Zákon možno vnímať ako prielom do medzinárodného práva, pretože porušuje integritu vnútroštátneho poriadku cudzieho štátu a nerešpektuje európske štandardy v oblasti ochrany menšín, nakoniec to potvrdila aj Európska komisia. Maďarská republika sa týmto zákonom zrejme snaží o posun existujúcich európskych štandardov ochrany menšín na inú kvalitatívnu úroveň. Vytvorenie precedensu v tejto oblasti je právne a politicky nežiaduce a môže narušiť stabilitu v regióne, na čo upozornil aj vysoký komisár OBSE pre národnostné menšiny pán Ekéus. Teda od 1. 1. je platný tento zákon, od 1. 1. nás niekto stále naťahuje, ťahá za motúz, že ešte počkajte, ešte počkajte, bude to v poriadku. Žiadame preto rázne, aby sa urobil poriadok v tejto veci a zastavila sa platnosť tohto zákona na území Slovenskej republiky. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.) I. Presperín, podpredseda NR SR: Ďakujem, pán poslanec. Ďalej v rozprave vystúpi pán poslanec Ján Slota. Nech sa páči, pán poslanec, máš slovo.