I. Mikloš, podpredseda vlády a minister financií SR: (2002-11-06):
Čo sa týka väzby na programové vyhlásenie, tu by som rád zdôraznil, že nie je žiaden rozpor v tých zámeroch, ktoré sú týmito zákonmi predkladané a predloženým programovým vyhlásením. Naopak, bez schválenia týchto zákonov by nebolo možné naplniť niektoré zo zásadných cieľov programového vyhlásenia. V programovom vyhlásení napríklad hovoríme, že chceme znižovať postupne deficitné financovanie a deficitné hospodárenie štátu, že chceme do roku 2006 deficit verejných financií znížiť tak, aby sme plnili maastrichtské kritérium, teda na úroveň 3 percent hrubého domáceho produktu. Považujeme to za veľmi dôležitý cieľ a bez schválenia rozpočtu, tak ako je navrhnutý pre rok 2003 vrátane zmien, ktoré sú navrhované skráteným konaním, by nebolo možné tento ambiciózny cieľ a cieľ dôležitý pre Slovensko a jeho občanov naplniť. Tu sa dostávam k ďalšej veci, ktorá tu bolo viackrát opakovaná, že tieto zákony znižujú životnú úroveň, že nie sú v záujme občanov. Tieto zákony navrhujú veci, ktoré nie sú populárne. Ani nám sa nenavrhujú ľahko. Aj my sme politici tak ako vy. A politici neradi prijímajú nepopulárne opatrenia. My ich napriek tomu navrhujeme, pretože sme presvedčení o tom, že sú nevyhnutné, a preto, že sme presvedčení, že keby tieto opatrenia neboli prijaté, tak v konečnom dôsledku, dopady a dôsledky na životnú úroveň a sociálne postavenie občanov by boli rádovo horšie a rádovo väčšie a vyplývali by zo zhoršenia ekonomickej stability, zo znehodnotenia podnikateľského prostredia, z tlaku na kurz koruny, a teda na sociálne dopady,  ktoré by z tohto titulu boli omnoho, omnoho rádovo vyššie. Samozrejme, môžeme diskutovať o tom, či cieľ je legitímny znižovať deficit verejných financií, ja som presvedčený, že je a že je v prospech občanov Slovenskej republiky, pretože ak by sme to nerobili, tak v konečnom dôsledku to vždy zaplatia občania Slovenskej republiky, ale tie dôsledky neuskutočnenia týchto krokov na životnú úroveň by boli omnoho, omnoho horšie. Nechcem tu viesť odbornú polemiku na tému dane z pridanej hodnoty. K pánovi poslancovi Maxonovi poviem, že formulácia, ktorú ste citovali, naozaj nie je šťastne napísaná, a teda je zmätková v tomto zmysle, za túto formuláciu sa ospravedlňujem, zároveň však musím povedať, čo sa týka dane z pridanej hodnoty, my netvrdíme, že zbližovanie dane z pridanej hodnoty alebo jedna sadzba je podmienkou Európskej únie. My tvrdíme, že podmienkou Európskej únie je zvýšenie spotrebných daní na tie komodity, ktoré sú tu navrhované na minimálnu úroveň stanovenú Európskou úniou, a tvrdíme, že niektoré položky bude potrebné presunúť do základnej sadzby. Je pravdou, že termín, kedy to budeme musieť urobiť, je najneskôr k 1. 1. 2004 a otvorene hovoríme, že to navrhujeme urobiť o rok skôr aj preto, že to má rozpočtové dôsledky a že to pomôže riešiť napätosť verejných financií. Takže dovoľte mi skonštatovať, že napriek tým argumentom, ktoré tu boli položené, ešte som zabudol jednu konkrétnu otázku i pánovi Tkáčovi, čo sa týka kolektívnej dohody. Základné ustanovenia kolektívnej dohody o raste platov vo verejnom sektore sú a budú naplnené aj po týchto zmenách, ktoré sú dané týmito zákonmi, pričom chcem zdôrazniť, že kolektívna dohoda má ustanovenie, ktoré záväzok, ku ktorému sa vláda zaväzuje, podmieňuje vytvorením priestoru v štátnom rozpočte, pretože kolektívna dohoda nemôže obmedzovať a prejudikovať, aký štátny rozpočet má byť. Čiže ak by aj nedošlo k naplneniu, ale opakujem, dôjde k naplneniu tých základných záväzkov, ale ak by aj nedošlo, tak kolektívna dohoda na to myslí v tom ustanovení, ktorým podmieňuje platnosť týchto záväzkov s rámcom daným parlamentom schváleným štátnym rozpočtom. Ďakujem pekne.