Kaník, Ľudovít, poslanec NR SR (2014-03-19):
Vážené dámy, vážení páni, čím začať, lebo táto téma je naozaj veľmi široká. Nechcem siahodlho tu rozprávať a rozpitvávať jednotlivé paragrafy, pretože sme v prvom čítaní. Myslím, že tá analýza, ktorú môj predrečník teraz urobil, bola dobrá a kvalitne popísala tie negatíva, ktoré sa v tom zákone nachádzajú, povenovala sa aj pozitívam, ale to si, ja si nechám také detailné a konkrétnejšie veci na druhé čítanie. Viackrát som sa vyjadril pri rôznych príležitostiach, debatách, konferenciách pre médiá, že so štruktúrou tohto zákona, s technologickým spracovaním, s filozofiou, ako je vystavaný, je možné byť spokojný. Ja som s ním spokojný, pretože naozaj filozofia, na akej je postavený, je správna. Sú tam veci, ktoré, s ktorými nesúhlasím a ktoré budem navrhovať, aby sa zmenili v druhom čítaní, ktoré sú odborného, technického, finančného charakteru rôznych stupňov. O tom treba diskutovať a naozaj tu by som apeloval na vládnu stranu, aby zbytočne nehrala takú hru, že za každú cenu to musí byť len tak, ako sme navrhli. Tu je priestor na rozumný kompromis. Tá najvypuklejšia vec, o ktorej sa najviac diskutuje, je práve tá bariéra, ktorá je vystavaná pre ľudí, ktorú treba prekonať na to, aby sa človek dostal k tým, k tej časti úspor, s ktorou bude môcť voľne nakladať. Je to otázka filozofie samotnej podstaty dôchodkového sporenia, ktorej súčasťou je sloboda voľby. Sloboda voľby vo viacerých faktoroch. Ale je pravdou, že tá sloboda voľby nikdy nebola a ani nemôže byť absolútna. Že tam musia byť nejaké obmedzenia, že tam musia byť pravidlá. Ja zopakujem to, čo už som povedal vo faktickej poznámke. Základným cieľom, bez ktorého by to všetko bola nezmyselná hra je, aby sme zavedením druhého piliera vytvorili trvalo udržateľnú a dostatočne efektívnu finančnú štruktúru, ktorá zabezpečí príjem občanov v starobe a príjem tak, aby to nebol príjem chvíľkový, čo aj veľmi zaujímavý, ale rýchlo potom spotrebovaný, ale aby to bolo systematické zabezpečenie prostriedkov až do konca života. Táto úloha, táto, tento zámer, je, samozrejme, zámer, ktorý treba aplikovať na široké spektrum ľudí, ktorí sú strašne rôznorodí. Na ľudí, ktorí majú nízke príjmy, pretože pracovali a, alebo nemajú, majú nízku kvalifikáciu, takže logicky pracovali v pracovných pozíciách, ktoré nie sú vysoko platené, ľudí, ktorí mnohokrát stratili zamestnanie a pracovali prerušovane, tým pádom neodvádzali tam prostriedky štyridsať rokov, ale menší počet, ale aj na ľudí, ktorí sú vysoko kvalifikovaní, ktorí celý svoj aktívny život pracovali, ktorí zarábali sluš..., alebo ktorí získali slušné príjmy a odvádzali z nich prostriedky. A keď je úloha vytvoriť všeobecný systém pre celú populáciu, ktorá celú túto škálu rôznorodých ľudí musí obsiahnuť, samozrejme, že tam nemôže byť individualizované na všetkých ľudí podľa ich optimálnych potrieb. Musí dochádzať k zovšeobecneniu, ktoré znamená, že niečo neni úplne ideálne. Tak ako v prvom pilieri nemôže byť, že všetci, všetci majú najoptimálnejšie riešenie svojho dôchodku. Takisto sa stane aj v prvom pilieri, že keď ten človek nie je zdravý alebo je chorý a zomrie skôr, tak keď si, keď si to zoberie v pomere, koľko tam odviedol odvodov za celý svoj život a koľko čerpal dôchodku, tak je to nepomer. Áno, to je daň za takéto systémy. Ale navrhuje niekto zmeniť takýto systém? Že bude z prvého piliera sa mu vyplácať podľa jeho nejakej diagnózy? Ako vieme, ako by sme vedeli v takomto systéme posúdiť, či ten človek naozaj bude žiť možno už len päť rokov alebo desať? Alebo sa dožije tridsiatich rokov? Veď to je naozaj taká vec, že ani s vešteckými guľami by sme takúto úlohu nedokázali splniť. Preto musí tento systém počítať s istými objektívnymi nedokonalosťami, že to nebude pre všetkých úplne optimálne. Pre niekoho to vyjde vzhľadom k jeho životnému šťastiu, štýlu, spôsobu lepšie, pre niekoho horšie. Jednoducho osud sa niekedy s nami zahrá bez toho, aby sme na to mali nejaký vplyv. Človek odíde do dôchodku, na druhý deň ho môže zraziť auto a teraz čo. Jednoducho sú veci, ktoré neovplyvníme. S tým sa treba zmieriť, je to proste tak, je to v akejkoľvek inej ľudskej činnosti, preto môžme hľadať len nejaké primerané optimá a v tej filozofii tohto systému, tým primeraným optimom bolo to, že za prvé musí ten človek mať zabezpečený príjem až do konca života. Otázka je, v akej veľkej výške. Do čoho ho budeme nútiť? A tam je treba stanoviť nejakú hranicu. Vládna novela navrhuje tu už známy štvornásobok. Ja hovorím, je to príliš veľa. Na každú hranicu nájdete odôvodnenia, prečo je to dobré. Ale je pravdou, že povedať, že sociálne služby v Bratislave stoja toľko a toľko, a preto všetci – aj v Michalovciach – musia mať takéto pravidlo ako tu v Bratislave, aby si zabezpečili domov sociálnych služieb, je prehnané. Takže hľadajme niekde kompromis, niekde v strede sa stretnime a je to, tým pádom táto vec bude vyriešená. Opäť to neporieši optimálne situáciu každého jedného človeka, ale zabezpečí, aby aj bol zabezpečený dostatočne vysoký doživotný dôchodok. Veď ja si myslím, mnohokrát som to povedal, že ten dvojnásobok by bol dostatočný, ale kľudne viem debatovať aj, aj o vyššej čiastke, veď, veď už dnes by to bolo viac, ako je priemerný dôchodok. To znamená, človek by musel dostať, dostať viac, ako je priemerný dôchodok a až potom by mohol narábať voľne so svojimi peniazmi. Ale nechajme tým ľuďom alebo snažme sa, aby čo najväčší počet ľudí v rámci rozumných hraníc mohol so svojimi peniazmi, s časťou svojich peňazí voľne nakladať. To je tá sloboda. Dajme tým ľuďom primeranú mieru slobody. Neberme im úplne všetko, lebo pokiaľ to, je to nastavené tak, že sa k tomu 98 % ľudí nedostane, no tak to musíte uznať, že to tam vôbec nemusí byť nakoniec. Pretože fakticky to nemá žiaden význam. Že toto je tá prvá základná vec. Poďme na rozumný kompromis. Nedržme sa zubami-nechtami, že len takto a nijak ináč. Všetko sa dá dohodnúť a určite sa časť vecí odventiluje. Určite sa nebudem brániť ani tomu, aby sme stanovili nejaké limity, nejaké rámce na poplatky, ktoré súvisia s výkonom a s poskytovaním týchto služieb. Až to vieme urobiť. Pretože áno, tu treba počítať s tým, že nejaké horné limity je treba stanoviť. Vždy to tak bolo, vždy som to tak navrhoval, aj sme to tak presadili, ja len pripomeniem, že keď sme spúšťali druhý dôchodkový pilier, tak v tej sporivej fáze sme zaviedli najnižšie poplatky na svete. Nikde také nízke poplatky neboli a je to správne, je to dobré, napriek tomu ten systém funguje a napriek tomu je možno najúspešnejší alebo určite jeden z najúspešnejších na svete a dotiahneme kľudne tieto veci aj tu, aj v tejto finálnej fáze. Stanovme rozumné hranice! Ale zasa nevytvárajme nejakých strašiakov a nehovorme len o tom, že, že to je voda na mlyn poisťovniam, lebo však tie poisťovne to nemôžu robiť zadarmo. Ani Sociálna poisťovňa nepracuje zadarmo. Ani žiaden úrad nepracuje zadarmo. Všetko má svoje náklady, takže nemôžme sa tváriť, že tu niekto bez nákladov a bez potreby, aby financoval svoje, svoju činnosť, môže existovať. Len to vtesnajme do rozumných, rozumných mantinelov. Aby boli všetci spokojní, samozrejme, s dôrazom na to, aby maximalizovali sme príjem a maximalizovali sme dôchodok pre poberateľov dôchodkov a pre ľudí, ktorí tam sú. Toľko filozoficky k predloženej novele, ale s tým súvisia, samozrejme, ďalšie veci. A uzavriem to tým, že ja budem hlasovať v prvom čítaní za tento návrh zákona, aj mojim kolegom z klubu tak budem odporúčať s tým, že v druhom čítaní prídem s pozmeňovacími návrhmi a budem podporovať ďalšie pozmeňovacie návrhy, ktoré tu budú. Ja len vyzývam kolegov z vládnej strany, aby zmenili tú svoju doterajšiu taktiku a prax a aby nezamietali všetko, čo príde z opozičnej strany, skôr možno, aby sa či už v rámci výboru pre sociálne veci alebo akokoľvek inak radšej zapojili do tohto procesu a aby sme vylepšili ten zákon, pretože to je naozaj nie pre nás, nie pre vás zákon, to je pre ľudí, ktorí až bude dobre spravený, tak tu bude fungovať dlhé, dlhé roky. Až bude zle spravený, tak bude len dôvodom na nespokojnosť ľudí, na politické zápasy, boje a ďalšie záležitosti. Toľko k tomuto návrhu zákona. Ale to, čo sa tu už otvorilo, už moji predrečníci otvorili, veľmi, veľmi som bol sklamaný, keď som dnes ráno prišiel za ministrom, ako tu sedí, a keďže sa mi vyhýba z hľadiska telefonického kontaktu, esemeskového kontaktu už vyše mesiaca, sa mi konečne podarilo sa ho z očí do očí spýtať, ako sa postavia k ústavnému návrhu zákona na ochranu druhého piliera. Dva roky tu počúvame z jeho úst, dva roky tu počúvame z úst pána premiéra Fica, že SMER chce a podporí ústavnú ochranu druhého piliera. Dva roky sme o tomto texte alebo o tomto zámere rokovali, dali sme do toho textu, ktorý je tam dnes predložený, len to, na čom sme sa dohodli, je to kompromisné riešenie, nie je tam ani čiarka z toho, čo by vládnej strane nevyhovovalo a napriek tomu, napriek tomu som dostal odpoveď, že SMER túto novelu nepodporí. To znamená, nepodporí ochranu druhého piliera, to znamená, vytvorí priestor na to, aby či už touto vládou, alebo akoukoľvek inou zostavou opäť boli ohrozené dôchodkové úspory občanov, aby opäť bolo možné na ne siahnuť, aby ľudia nemali žiadnu istotu, že ten dôchodok bude nejaký a že sa tie potrebné veci, ktoré bolo treba zastabilizovať, neurobia. A ja sa pýtam, pán minister, prečo? Vaša, vaša odpoveď je veľmi smiešna a v kontexte súčasnosti a udalostí naozaj neobstojí ani za máčny mak. Pán minister vo svojom prejave a teraz to povedal v poznámke tiež, povie, že problémom je, že sa nie všetky opozičné strany podpísali pod tento návrh zákona. Áno, MOST na základe postoja pána Ivana Švejnu sa pod tento návrh zákona nepodpísal, pretože pán Švejna požaduje, aby tam bolo napísané, že sa vráti príspevok do druhého piliera na 9 percent. A keď som sa spýtal pána ministra, že keby sme tam teda dali túto požiadavku strany MOST, zrejme jasne nerealistickú, naivnú a detskú, inak to nemôžem povedať, že či by v tom prípade ten návrh zákona podporili. No odpoveď bola, že samozrejme, že nie. Takže aká to je cesta, aký to je postoj? Aké to je nejaké politický zrozumiteľné posolstvo? Jednoduché. Nechceme to podporiť a basta! Môžte robiť, čo chcete, a dva roky sme vás vodili za nos. Dva roky tu klamal Robert Fico, dva roky tu klamal Ján Richter. Pán minister, nijak ináč to nemôžem povedať. Pretože keď vám stačí na zmenu ústavy, ktorú zajtra budeme prerokovávať, dohoda s jednou politickou stranou, s KDH, a tých ostatných opozičných ste sa ani nespýtali, ani ste ich nepozvali na rokovanie, ani nič, čo si o tom myslia a v tomto prípade je to dostatočné, tak, a nehovoriac o tom, že ten, tá téma sa vytiahla tesne pred prezidentskými voľbami ani nie mesiac dozadu, my tu dva roky odborne intenzívne rokujeme so SMER-om, kultivovane a trpezlivo o potrebnej zmene, naformulujeme tú zmenu a vy preto pod zámienkou, že MOST to nepodpísal, čo je naozaj, myslím si, zo strany MOST-u a Ivana Švejnu, nech sa na mňa nehnevá, veľmi nezodpovedné, pretože tým sa odkrýva absolútne ochrana druhého piliera a vystavuje sa ten druhý pilier nebezpečiu, že sa úplne zruší. Veď už mnoho poslancov zo strany SMER viackrát sa verejne vyjadrilo, že treba sa pozrieť, čo sa stalo v Poľsku, či by sme nemali sa tiež zamyslieť nad takýmito riešeniami, a v Maďarsku, pani Vaľová furt pripomína český príklad, no k čomu to speje. Len k tomu, že SMER si vytvára pôdu na to, aby zasa zobral ľuďom peniaze a zasa im znížil budúce dôchodky, pretože to má priamy súvis so znížením budúcich dôchodkov. Tak až to tak nie je, tak sa k tomu postavte chlapsky, pán minister, keď vám stačí dohoda s jednou opozičnou stranou pri ústavnej zmene, ktorú zajtra ideme prerokovávať, prečo vám nestačí zmena, dohoda so všetkými opozičnými stranami okrem MOST-u, zvlášť keď MOST, podmienkou MOST-u na to, aby to podpísal, je to, čo vy absolútne odmietate. Takže keby sme my dosiahli dohodu všetkých opozičných strán, vy ju odmietnete, keby to bolo v intenciách toho, čo navrhuje MOST. (Prerušenie vystúpenia predsedajúcim.)