B. Bugár, podpredseda NR SR: (2003-04-24):
Teraz dávam slovo spravodajcovi, ktorého určil navrhnutý gestorský výbor, ústavnoprávny výbor, poslancovi Alexejovi Ivankovi. Nech sa páči. A. Ivanko, poslanec: Ďakujem za slovo. Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, vážené kolegyne poslankyne, vážení kolegovia poslanci, ústavnoprávny výbor Národnej rady uznesením zo 14. apríla 2003 ma určil za spravodajcu k návrhu poslanca Národnej rady Slovenskej republiky Vladimíra Mečiara na vydanie ústavného zákona, ktorým sa mení a dopĺňa Ústava Slovenskej republiky č. 460/1992 Zb. v znení neskorších predpisov (tlač 207). V súlade s § 73 ods. 1 zákona o rokovacom poriadku podávam v prvom čítaní spravodajskú informáciu. Návrh zákona obsahuje z formálnoprávnej stránky všetky náležitosti uvedené v § 67 a v § 68 zákona Národnej rady o rokovacom poriadku v znení neskorších predpisov, ako i náležitosti určené v legislatívnych pravidlách. Zo znenia ústavného zákona je zrejmý účel navrhovanej úpravy. Všeobecná časť dôvodovej správy obsahuje informáciu o súlade návrhu zákona s Ústavou Slovenskej republiky, o súvislostiach s inými zákonmi a medzinárodnými zmluvami, o zhodnotení súčasného stavu, o dôvode potreby novej právnej úpravy, o hospodárskom a finančnom dopade na štátny rozpočet, ako aj o finančnom rozsahu na rozpočet obcí a rozpočty vyšších územných celkov. Osobitná časť dôvodovej správy obsahuje odôvodnenie jednotlivých ustanovení. Návrh ústavného zákona obsahuje doložku zlučiteľnosti s právom Európskej únie, z ktorej vyplýva, že v práve Európskej únie nie je problematika návrhu ústavného zákona upravená. Ústava ako základný zákon štátu je právna norma najvyššej právnej sily. Každú ústavu tvorí 1 zákon alebo i viac zákonov, ktoré sú vrcholom sústavy právnych noriem, právne predpisy a ostatné právne predpisy jej nesmú odporovať. Ústava vzhľadom na národné, etické, jazykové, štátne, historické, právne a ústavnoprávne tradície, kultúrne, duchovné a iné osobitosti a hodnoty, mieru všeobecnosti, konkrétností má svoj charakter, je sama sebou, aj keď vzniká v kontexte s ústavami a inou právnou kultúrou iných štátov. Po tomto úvodnom slove dovolím si povedať, že Ústava Slovenskej republiky zodpovedá v plnej miere uvedenému. Uplatňuje sa v praxi už viac ako 10 rokov. Možno povedať, že obstála, čo však neznamená, že nie je občas podrobovaná kritike, a to i v znení noviel prijatých v uplynulých rokoch. Ani v tomto prípade nemôže teda ísť o nemeniteľnú dogmu, prípadné zmeny však nielen musia vychádzať z komplexnej analýzy súčasných politických a spoločenských pomerov, ale musia byť výrazom vážnosti, ktorú základný zákon štátu v radoch odbornej, ale i laickej verejnosti požíva. Nie som proti tomu, aby sa riešila otázka nezlučiteľnosti mandátu poslanca Európskeho parlamentu a mandátu poslanca Národnej rady Slovenskej republiky tak, ako to navrhuje navrhovateľ vo svojom návrhu. Dovolím si však povedať, že parciálne úpravy predkladané z času na čas nesvedčia o dobrom vzťahu k ústave, o rešpektovaní vážnosti a významu ústavy. Pre právny poriadok Slovenskej republiky zmena ústavy vyžaduje komplexný prístup, ktorého výsledkom budú ďalšie, dnes už aktuálne zmeny základného zákona štátu. Je to zároveň výzva, aby sa čo najskôr začala skupina právnych odborníkov nad uvedeným zamýšľať a začala aj následne konať. Vzhľadom na uvedené a vychádzajúc z oprávnení, ktoré pre mňa ako spravodajcu vyplývajú z § 73 zákona o rokovacom poriadku, odporúčam, aby sa Národná rada Slovenskej republiky uzniesla, že podľa § 73 ods. 3 písm. b) rokovacieho poriadku nebude pokračovať v rokovaní o návrhu ústavného zákona. Pán predsedajúci, skončil som, otvorte všeobecnú rozpravu k tomuto bodu rokovania.