Kvasnička, Marián, poslanec NR SR (2015-03-19):
Vážená pani predsedajúca, kolegyne, kolegovia, páni ministri, moja interpelácia je adresovaná ministrovi školstva Slovenskej republiky pánovi Draxlerovi a je nasledovného znenia, zdanlivo malý problém, ale ja keďže žijem v Trenčíne a sa to týka tohto mesta, ho považujem z hľadiska organizácie školstva za dôležitý. Dňa 2. decembra 2014 bol riadnou úradnou cestou odoslaný liste vedenia pedagógov Gymnázia Ľudovíta Štúra v Trenčíne s uvedením veľmi silným argumentačným dôvodov, prečo táto škola nemôže súhlasiť s nápočtom tried pre školský rok 2015/2016 vykonaním všeobecne záväzným nariadením zastupiteľstva Trenčianskeho samosprávneho kraja. V argumentáriu sa uvádza jednak 300-ročná tradícia vrátane výraznej štúrovskej generácie, najmä však dlhodobé celoslovenské a medzinárodné výsledky tejto školy a v neposlednom rade aj aktuálny záujem občanov a ich detí, budúcich študentov o túto školu. Tento údaj je empiricky preukázateľný centrálnym štatistickým zberom údajov o záujme uchádzačov, ktorý má váš rezort k dispozícii. No pre istotu ho prikladám v prílohe. Spomínaný list s prosbou o nápravu evidentnej skrivodlivosti bol počiatkom decembra 2014 doručený premiérovi Slovenskej republiky, predsedovi parlamentu a novovymenovanému ministrovi školstva, teda vám, pán minister. Iba Kancelárie predsedu Národnej rady aspoň zdvorilo odpovedala, že nový predseda sa iba začína orientovať v náročnej funkcii a že v príhodnom čase sa tejto téme bude venovať, pričom z ministerstva neprišlo od 2. decembra ani mäkké f. Aby som nevyzeral ako partizán, ktorý bojuje spoza marketingových bučkov, o znepokojení som včas informoval predsedu Trenčianskeho samosprávneho kraja. Neviem, odkiaľ a aké mal informácie, ale vraj riaditeľ Gymnázia Ľudovíta Štúra nepriaznivé VZN-ko akceptoval, hoci pravdou je, že na župnom odbore školstva v Trenčíne viackrát namietal brutálny zámer priškrtiť a veľmi radikálne práve jeho školu. Nespokojný s odpoveďou rozhodol som sa požiadať o stretnutie s predsedom Národnej rady Slovenskej republiky s pánom Pellegrinim, vediac, že jeho vplyv v rezorte školstva je ešte vždy výrazný. Toto stretnutie sa uskutočnilo počas predposlednej plenárnej schôdze. A nadobudol som pocit, že sa tomuto problému chce venovať bez predsudkov a s úctou k číslam štatistického zberu, najmä však s úctou k občianskej verejnosti, študentom a učiteľom. Je mi ľúto, do dnešného dňa som nijaký výstup neobdržal ani od predsedu Národnej rady a od ministra školstva už vonkoncom nie. A preto sa pýtam, je rozhodnutie Trenčianskeho samosprávneho kraja v tejto veci dogmou, ktorá sa nedá nijako modifikovať a upraviť, považujete, pán minister, za správne ordinovať občanom, rodičom a deťom, čo majú a môžu chcieť, naozaj si myslíte, že úradným rozhodnutím sa dajú regulovať ambície ľudí, ich práva a sny? Nemám veľa opôr v realite, predpokladám však, že ste dosť inteligentný na to, aby ste mi na moje otázky neodpovedali kladne. Urgentne vás žiadam o spravodlivú nápravu situácie, ktorá nerobí česť nikomu, a prosím aj o komunikáciu, ktorá ak už nechce byť cnosťou etiky, nech je aspoň gestom elementárnej etikety. Toľko interpelácia. Ešte by som povedal pár slov na doplnenie. Už mimo interpelácie, ale v kontexte s jej problematikou chcel by som uviesť jeden taký zvláštny scenár, ktorý sa pred šiestimi rokmi stal na jednej nemenovej župnej škole. Zase to bolo v našom Trenčianskom kraji. Keďže do početného limitu povolených tried sa akosi po prijímačkách nevošla dcéra významného politického funkcionára, začali sa diať veci. Zrazu sa počet tried s neznesiteľnou ľahkosťou navýšil o celú jednu triedu. Bola to pamätná trieda, plná privilegovaných stroskotancov. Kvôli nim škola začala podliezať svoju dôstojnosť a miesto toho, aby sa hýčkaná milionárska slečinka prispôsobila školským normám, škola sa aj za cenu lží a podvodov začala ohýbať podľa dotyčnej. Aktéri tejto podlosti si už, samozrejme, nepamätajú na nič, príbeh sa nestal. Tento smutný príbeh uvádzam len preto, že dokumentuje spôsob riešenia početného limitu tried takpovediac násilím. Ja však volám po spôsobe, ktorý to umožňuje, ak je vôľa a zvyšok nejakej elementárnej úcty k občanom, k ich deťom a k pedagogickej verejnosti. Ďakujem veľmi pekne.