M. Fronc, poslanec: (2008-04-10):
Druhá poznámka v mojom záverečnom vystúpení je, že chcel by som poďakovať za vystúpenia a zvlášť by som chcel poďakovať za dve vystúpenia, poviem to veľmi priamo, tak ako som to vnímal. Ku kolegovi Szigetimu. Kolega Szigeti tu naozaj hovoril, povedal by som, sine ira et studio (bez hnevu), hoci viem, že má dôvod byť nahnevaný na to, čo sa deje v reforme vzdelávania zo strany vlády a ako to pociťujú oni ako menšina. Napriek tomu tuná hovoril veľmi jasne, pokojne, uvádzal argument za argumentom, porovnával rozdiely. Ja si myslím, že tí, ktorí chceli počúvať, mohli vidieť a počuť, aký je rozdiel medzi vládnym návrhom zákona a týmto návrhom zákona. A takisto chcem poďakovať kolegovi Ivančovi, ktorý o. i. povedal to, a povedal to veľmi priamo, úprimne, tak ako to je. Je to rozdiel naozaj ideový, rozdiel vo filozofii o tom, aká má byť naša vzdelávacia sústava, čo má robiť sa v školstve, ako má to školstvo fungovať. A teraz k reforme vzdelávania. Ja už nebudem opakovať znova tie argumenty, nebudem opakovať znova tie dôvody, prečo si myslím, že je to lepšie, chcem len jednou poznámkou reagovať na to, čo povedala kolegyňa Smolková, a to, čo sa týka predpokladov na výkon pedagóga. No, viete, môžeme o tom diskutovať. Ale ja sa potom opýtam, prečo sme zaviedli trojstupňový systém vzdelávania na vysokých školách? Prečo existuje bakalárske štúdium, keď my ho nikde nechceme uplatniť? Mimochodom, Česi to urobili, keď sa pozriete v mojom zákone, tak, ako je to aj tu navrhované. Takže to je len na doplnenie. A teraz k tomu, o čom si myslím, že na záver je podstatné. Pozrite sa, ja som ako minister nemal to šťastie, aby som mohol tuná v parlamente pretlačiť zákon reformný, zákon o vzdelávaní. Ja som musel, keď som nastúpil do tej funkcie, riešiť tečúce strechy a chýbajúce peniaze pre pedagógov na platy a podobne. A potom nastala politická situácia. Nechcem sa k tomu už vracať. To nie je v tejto chvíli podstatné. Podstatné je, že áno, súčasný minister Mikolaj má to šťastie, že má akúsi politickú šancu podpory 85 poslancov, aby prešiel zákon. (Ruch v sále.) A nie je pravda, že mu závidím, pán kolega Rydlo. Ja mu to prajem, ale ja mu prajem, aby prešiel zákon, o ktorom som presvedčený, že je dobrý. A nechcem, aby prešiel zákon, ktorý nič iné neurobí, len sa bude tváriť ako reformný, vyčerpá reformný potenciál ľudí, ktorí chcú tú reformu robiť, a zabetónuje jednotné školstvo. V tom sa líšime. A pokiaľ si dá povedať, bude to reformný zákon, budem cítiť, že tam naozaj dôjde k zmenám, som ochotný uvažovať aj ja nakoniec aj možno o podpore toho zákona. Ale musí to byť naozaj o reforme, tak ako ju vnímam a ako ju vnímam nielen ja, lebo myslím, že nie je tu nás málo, ako ste to videli z vystúpení, ktorí takto reformu vnímame. A chcem povedať, zase citujúc klasika, že sa budem o to pokúšať ďalej. Dal som trikrát zákon. Urobím všetko, čo budem môcť, aby sa urobila reforma podľa toho, ako si myslím, že je správna. A že to nie je márne, o tom svedčí jeden klasik, pán Rydlo ho bude poznať, Cato, ktorý povedal: „Ceterum autem censeo Carthaginem delendam esse.“ A ja budem rovnako postupovať. To znamená, že pokiaľ budem mať priestor aký-taký, budem sa usilovať o to, aby došlo naozaj k reforme nášho vzdelávania, aby tu nebola jednotná škola, ale naozaj škola, ktorá vytvára priestor na súťaž, tvorivosť. A to je pre mňa podstatné. Ďakujem, pán predseda, skončil som.