A. Belousovová, podpredsedníčka NR SR: (2008-04-10):
Ďalej budeme pokračovať odpoveďami členov vlády na otázky poslancov podľa vyžrebovaného poradia. Prvú otázku položila pani poslankyňa Mária Sabolová a otázku položila ministrovi zdravotníctva Slovenskej republiky pánovi Ivanovi Valentovičovi. Otázka znie: „Aká je vaša predstava, pán minister, o rodinnom lekárovi?“ Nech sa páči, pán minister, odpovedajte a oznámte aj ukončenie odpovede. I. Valentovič, minister zdravotníctva SR: Vážená pani predsedajúca, vážená pani poslankyňa, vážené dámy, vážení páni, pojem rodinný lekár nie je v platnej právnej úprave vôbec vymedzený. V súčasnosti je ambulantná zdravotná starostlivosť poskytovaná lekárom so špecializáciou v špecializačnom odbore všeobecné lekárstvo, ktorý poskytuje všeobecnú ambulantnú starostlivosť pre dospelých a lekárom so špecializáciou v špecializačnom odbore pediatria, ktorý poskytuje všeobecnú ambulantnú starostlivosť pre deti a dorast. Lekár poskytujúci všeobecnú starostlivosť pre deti a dorast poskytuje zdravotnú starostlivosť pacientom od 0 rokov do 18 rokov a 364 dní. V prípade študujúceho dorastu môže poskytovať zdravotnú starostlivosť do veku 28 rokov. Lekár poskytujúci všeobecnú ambulantnú starostlivosť pre dospelých, ako aj lekár poskytujúci všeobecnú ambulantnú starostlivosť pre deti a dorast majú vyhradené hodiny pre návštevy pacienta, preto majú možnosť oboznámiť sa s rodinným prostredím, v ktorom pacient žije. Ak získa lekár špecializáciu v špecializačnom odbore všeobecné lekárstvo aj pediatria, môže poskytovať zdravotnú starostlivosť pacientom bez vekového obmedzenia. Napriek uvedenému takýto lekár nespĺňa atribúty rodinného lekára aj s prihliadnutím na slobodnú voľbu lekára. Vo všeobecnosti zavedenie inštitútu rodinného lekára by bol proces náročný z hľadiska rozsahu požadovaných vedomostí. Okrem toho každá veková kategória pacientov má svoje výrazné špecifiká. V prípade rodinného lekára by bolo tiež veľmi náročné zabezpečiť hygienicko-epidemiologický štandard ambulancie, ktorá by slúžila súčasne pre novorodenca, ako aj pre seniora. Zavedenie inštitútu rodinného lekára by si vyžadovalo širokú odbornú, ale aj laickú diskusiu, na základe ktorej by sa dali zvážiť a posúdiť všetky možné pozitíva, ale aj negatíva tohto inštitútu s prípadným porovnaním so skúsenosťami v iných európskych krajinách. Napriek uvedenému, zavedenie inštitútu rodinného lekára nie je v súčasnom období prioritou smerovania nášho zdravotníctva. Ak by som mohol ešte uviesť, dovolím si uviesť vyjadrenie pána doc. Gajdošíka, hlavného odborníka pre všeobecné lekárstvo, ktorý vyhlásil: „V stredoeurópskom regióne nemá tento typ lekára tradíciu. Okrem toho mnohí lekári niečo na tento spôsob vykonávajú už dnes.“ Podľa neho máme kvalitnú trojnáhradu za rodinného lekára, máme pediatra, praktického lekára pre dospelých a gynekológa. Ak sa zamyslíme nad možnými výhodami a nevýhodami realizácie rodinného lekára, tak medzi výhody rodinného lekára môžeme považovať to, že podrobne pozná všetky minulé i súčasné choroby svojich pacientov, pozná aj dedičné choroby pacientov, dokáže preto niekedy skôr určiť pôvod ochorenia, má viac času na pacienta, dlhšie sa mu venuje a podrobnejšie informuje o ochorení a liečebnom postupe. Možno ďalšia výhoda je, že kontroluje stav svojho pacienta aj priebežne počas ochorenia, nie až na kontrole. Vykonáva ďalej pravidelné periodické prehliadky a možno pacient nestráca toľko času v ambulancii lekára. Nevýhody, ktoré prináša systém rodinného lekára, pre lekára, samozrejme, musí si doplniť vzdelanie, často lieči všetkých členov rodiny, teda od malých detí až po starých ľudí. Musí za svojimi pacientmi dochádzať, čo je takisto časovo aj finančne náročné. A často, pokiaľ by ambuloval v mieste bydliska pacienta, nemá k dispozícii všetky potrebné prístroje na vyšetrenia. Toľko asi, čo sa týka rodinného lekára. Chcel by som ešte upozorniť na skutočnosť, že na svete existujú, samozrejme, rôzne modely poskytovania starostlivosti v prvom kontakte, či už ide o rodinného lekára alebo ide o tzv. GP a z tých charakteristík, ktoré sú známe zo zahraničia, tak GP, ktorý sa vyskytuje v anglosaských krajinách, je lekár, ktorý sa špecializuje v oblasti rodinnej medicíny a ktorý je lekárom poskytujúcim primárnu starostlivosť. GP lieči akútne a chronické choroby a poskytuje preventívnu starostlivosť a zdravotnú výchovu ľuďom každého veku a pohlavia. Títo lekári majú špecifické zručnosti v liečení ľudí s mnohorakými zdravotnými problémami a pridruženými chorobami. Ako som už povedal, pojem všeobecný lekár je bežný v Írsku, Veľkej Británii, v niektorých iných krajinách Britského spoločenstva a aj v Bulharsku. V niektorých krajinách sa im hovorí aj physician a tento výraz sa používa pri určitých špeciálnych lekárskych profesiách, najmä v internej medicíne. O tom, že činnosť GP je skutočne od krajiny ku krajine rôzna, svedčí aj skutočnosť, že v niektorých krajinách sa tzv. GP môžu starať aj o hospitalizovaných pacientov, ak majú tzv. nemocničné privilégiá, môžu vykonávať drobné chirurgické zákroky alebo dokonca  pôrodníctvo. V minulosti GP často vykonávali viac väčších chirurgických zákrokov. Dokonca sú uvádzané prípady, kedy vyberali mandle, operovali pruh, dokonca aj slepé črevo. Vo vidieckych oblastiach mnohých krajín OECD takýto spôsob lekárskej praxe pokračuje. Avšak v rámci medzinárodného hodnotenia vo svetovom meradle v posledných dekádach možno konštatovať nárast počtu a druhov špecializácií lekárskych profesií, ktorý je sprevádzaný nepretržitým klesaním podielu rodinných lekárov. Ďakujem, skončil som.