Hlina, Alojz, poslanec NR SR (2013-03-26):
Vážená pani predsedajúca, vážení kolegovia, dovoľte, aby som ocenil snahu predkladateľov tohto aj predchádzajúceho bodu situáciu riešiť. Oceňujem, priznám sa, som v pomykove, ktorý vlastne mám z nich podporiť. Tak si to pozriem, ktorý z nich je lepší. Možno podporím obidva tieto zákony alebo v zásade je to jedno, mám pocit, že to neprejde, čiže pre túto chvíľu je to jedno. Čiže obidva by už určite neprešli. Avšak je dobré, že to tu zaznie, hej, a že sme si pomenovali niektoré veci, že to je vec, ktorá nás možno čaká a neminie. Pán Figeľ to dobre povedal, že raz možno ten zákon prijmeme. A ja verím, že raz ho možno prijmeme, raz sa k tomu dopracujeme. Bude to ťažká, dlhá cesta, nuž ale my, čo máme dar viery, veríme, že na konci bude úspešná. Takže teším sa na túto ťažkú cestu. Pri tej dlhej ceste dovoľte mi pár slov povedať, že naozaj pri tých príbehoch aj spomenutých, ktoré tu zazneli, tí ľudia potrebujú aj zákon, ale aj potrebujú oporu spoločnosti. Viete, zabojuje za nich spoločnosť, hej, zabojujú za nich ľudia, nielen novinári, hej, a tu treba fakt vysloviť veľkú vďaku niektorým novinárom, že proste vyakcentovali niektoré príbehy, čo sa stali. A to bol ich boj. A neskončil vzplanutím ducha hrdých občanov, ktorí uznali obrovskú skrivodlivosť a vyšli do boja proti nespravodlivosti, toto nenastalo, žiaľ, ba práve naopak, posilňujeme vedomie márnosti v tom, je trebárs ten spomínaný prípad pani Melicherčíkovej. Rozdajme si výsledky. Viete, vždycky je dôležité, čo je na konci. Pani Melicherčíková robí niekde v Rakúsku v reštaurácii, pán Martvoň je poslanec. Ako to skončilo? A teraz nemám veľa času, povedzte mi, ako to skončilo. Však ona robí čašníčku. Alebo priznám sa, neviem, či presne niekde v Rakúsku v reštaurácii je. A pán Martvoň je poslanec. No, viete, takže pri takto rozdaných kartách, aj tá chuť a úloha niečo urobiť pre túto krajinu v tej občianskej statočnosti a v tej vôli prudko klesne. Čiže na tento príbeh by som proste chcel upozorniť, žeby sme to mali dokončiť. Mali by sme naozaj dokončiť príbeh jednej osoby, ktorá upozornila na to, že sa prijímajú ľudia mimo pravidiel. A tí ľudia, keď to doštudujú, kde boli prijatí mimo pravidiel, budú vyžadovať plnenie pravidiel. No a zas je to úplná krása, ako to zvykne dobrým zvykom byť v tejto krajine. Čiže pokiaľ sú nespravodlivo prijatí budúci právnici, sudcovia a prokurátori, bola na to osôbka, žieňa na študijnom, ktorá proste na to upozornila, a dostala koberec, hej, ako na vojne. A dopadla, ako dopadla. Ale ja aj, vážení kolegovia, už miernym hlasom chcem aj voči vám ženám v strane SMER povedať, že ak vy máte medzi sebou kolegu, ktorý je schopný ísť takto pokorovať ženu, hej, ako to robil kolega Martvoň, to znamená, ona bola odídená, robila v McDonald´se. a ona a ešte nejaký druhý z tej právnickej fakulty chodili na tie hamburgery ku nej. Ja keby som bol ženou, tomu človeku ruku nepodám, hej. Proste ak je niekto schopný takto pokorovať ženu, ja viem že musíte nejako spolu pracovať, viete, tá sloboda ľudí je ale v tom, že je to iba odtiaľ potiaľ, tu už do tohto ma nenúťte. Čiže naozaj, by som povedal, už nehovorme o kolegialite, hovorme o bazálnych veciach, o základnej úcte ženy a muža, o základnej galantnosti, o základnej slušnosti. Čiže by som vám chcel toto teda povedať a prípadne vás posilniť vo vedomí, že keby ste mali pocit, že to nie je správne, tak si to kľudne povedzte, lebo to naozaj nie je správne, i keď ste v jednom klube. A mňa trošku aj mrzí to hrkútanie s kolegami z OĽaNO s pánom Martvoňom, lebo naozaj to je výsledkom toho, akú dobu žijeme, že takto to dopadlo, že človek proste, ktorého počítač vypisoval e-maily, je poslancom Národnej rady. Teraz aktuálne poslanec Martvoň sa venuje pátraniu v mojej histórii, ako besný pes snorí po univerzite, kde by čo vyhrabal. To sú, viete, také veci, že si poviete, že, dobre, však plus-mínus či toto je ono. A tu by sme mali my si splniť náš záväzok, ktorý máme voči tejto krajine my ako poslanci, aj predstavitelia možno strán a politických hnutí, dokončiť to, čo sme vtedy možno v návale inej práce nedokončili. My by sme nemali dopustiť to, že človek už sa síce stal poslancom, je poslancom, už nech dožije poslanecký mandát, ale nemôže učiť. Vážení kolegovia, naozaj on nemôže učiť budúcich právnikov, sudcov, prokurátorov. To je náš záväzok voči spoločnosti skrz okolnosti, ktoré už poznáme. A napríklad tu sme svedkami toho... (Prerušenie vystúpenia predsedajúcou.)