B. Bugár, podpredseda NR SR: (2004-01-22):
Pani poslankyňa Belohorská, nech sa páči, máte slovo. I. Belohorská, poslankyňa: Vážený pán predsedajúci, vážený pán minister, dámy a páni, veľmi ma mrzí, že ak prerokúvame tento bod programu, nie je tu predseda vlády, pretože ide o veľmi vážny krok, a možno by to bola aj dobrá príležitosť na prediskutovanie vôbec celého problému okolo Iraku, stavu a situácie, v ktorej sa momentálne nachádza aj medzinárodné spoločenstvo, a, samozrejme, hovoriť treba aj o účasti Slovenska či už v dnešnom konflikte, alebo v perspektíve do budúcna. Možno aj to je jedno malé cvičenie aj pre nás, pre poslancov, aby sme vedeli, aké je miesto Slovenska v budúcej Európskej únii, akým spôsobom budeme vedieť komunikovať a participovať na veciach, ktoré momentálne možno nie sú problémom číslo jeden na Slovensku, ale ktoré jednoducho ako jeden suverénny štát by sme si mali vedieť zastať. Možno budem hovoriť podobne, ako hovoril kolega Banáš, že aj s predrečníčkou pani Bollovou sa v niektorých veciach dá súhlasiť a, samozrejme, každý z nás má svoj názor v niektorých veciach zase nesúhlasiť. Ale nerada by som sa dnes vracala k dôvodom konfliktu a k problému, ktorý bol vyvolaný v Iraku. Treba hodnotiť situáciu, ktorá dnes je. Máme tam vojakov a tak, ako sme mali vojakov aj v predchádzajúcich rôznych zahraničných misiách, slovenskí vojaci vždycky boli hodnotení medzi najlepšími. Druhá strana veci však je, čo by nás malo zaujímať, akým spôsobom sú napĺňané aj potreby týchto vojakov, akým spôsobom sú títo vojaci zabezpečovaní, pretože plnia reprezentačnú úlohu číslo jeden a, samozrejme, plnia vysoko humánne ciele. Vysoko humánne ciele práve preto, že je to jednotka, ktorá zabraňuje ďalším smrtiam. Je, možno by som povedala, aj nezodpovedné brať týchto vojakov ako vojakov, ktorí útočia a ktorí by niekomu svojou činnosťou mohli ublížiť. Nejdem sa vracať už k bývalému režimu, ale Česko-Slovensko bolo jedným z najväčších výrobcov a exportérov nášľapných mín, takže nech nám slúži ku cti, že vieme proti týmto mínam bojovať a zabraňovať nešťastiam, ktoré spôsobujú, a že naši vojaci takýmto spôsobom aj ochraňujú – a za tým si ozaj stojím – iracký ľud a, samozrejme, aj ďalších vojakov, ktorí toho času v Iraku sú. Mrzí ma však znovu to, že slovenskí vojaci sú horší ako popolušky a ich materiálno-technické zabezpečenie je podstatne horšie ako kohokoľvek iného. Ja by som si dnes priala, aby sa pred nás vedel postaviť aj minister financií a podpredseda vlády pán Mikloš, ktorého rovná daň pripravila týchto ľudí ešte o ďalšie prostriedky. Lebo zobrať 20 % z platu, ktorý v rámci skoro všetkých zahraničných misií je najnižší, je nezodpovedné. Je nezodpovedné práve preto, že títo ľudia sú vystavení riziku straty života podstatne viac ako kdekoľvek inde. Musím vám povedať niektoré skúsenosti, ktoré som mala z návštevy, ktorej som mala možnosť sa zúčastniť ako poslanec v Kosove, kde sa zúčastnila aj pani poslankyňa z SDKÚ, vedela by vám povedať dôvody, ktoré ma vedú k tomuto vystúpeniu. V Kosove pôsobí česko-slovenská jednotka, teda česká a slovenská jednotka pod velením jedného veliteľa, ktorý je Čech, a výzbroj Slovákov a Čechov je veľmi rozdielna. Je rozdielna až tak, že napríklad vojak, ktorý ide na celú noc, má kanady, ktoré má premočené v tých podmienkach, ktoré tam sú, za pol hodinu, čiže za hodinu má nohy mokré a v chlade, ale úprava českých kanád je na primeranej úrovni. Predchádzajúci pán minister obrany prisľúbil nápravu, neviem, či sa udiala. Vybavenie vetroviek. Chlapi, ktorí tam čelia, pretože v noci tam bolo miestami až -10, -12 stupňov, mali vetrovky, ktoré znovu za pol hodinu v daždi mali premočené, čiže ich váha stúpla o ďalšie 3-4 kilá, boli v chlade, ale česká výbava bola v poriadku. Česká vláda vedela zabezpečiť dohovor s Eurotelom a pokrývali toto územie, takže českí vojaci kedykoľvek mohli byť v kontakte so svojimi rodinami. A ten, kto nebol vonku dlhšie ako mesiac, pravdepodobne by vedel pochopiť, ten, kto bol vonku, o čom hovorím, ako je dôležité práve v takýchto extrémnych životných situáciách počuť aspoň raz za čas hlas svojej rodiny. Áno, slovenským vojakom to umožňovali ich kamaráti Česi, že občas im požičali mobil, aby si mohli z toho telefónu zavolať na Slovensko. Čo je hanba, hanba pre nás, pretože ak my dávame na vyslanie tejto jednotky 100 mil., tak potom vyšlime o 10 vojakov menej, ale zabezpečme ich tak, ak chceme, aby reprezentovali určitú stratégiou slovenskej zahraničnej a obrannej politiky, aby zodpovedala aspoň tomuto medzinárodnému štandardu. A znovu nebudem hovoriť o finančnom ohodnotení, ktoré miestami bolo o 1 000 dolárov na mesiac, o 1 000 dolárov na mesiac menšie. A nehovorím o vedúcich funkcionároch jednotky, o vedení, ale budem hovoriť o vojakoch. Takže tento pocit, ktorý mali slovenskí vojaci v jednotke v Kosove, predpokladám, že nebude v Iraku. A tam by som chcela vedieť odpoveď pána ministra na tieto veci. Momentálne situácia v Iraku sa rieši aj vzhľadom na veľké straty, ktoré majú Spojené štáty vlastne Dohovorom s OSN. Americká vláda požiadala OSN, aby vyslali jednotku pozorovateľov, aby sa dohodlo, kedy by mohli byť voľby v Iraku, akým spôsobom by mali byť zabezpečené a dokedy je nutná prítomnosť vojakov. Som o tom presvedčená, že Slovensko, samozrejme, môže aj tu určitým spôsobom vstúpiť do veľkej svetovej politiky, a vôbec nebudem hovoriť ako útočník ani ako vo vojnovom konflikte s Irakom, ale, práve naopak, pevne verím, že aj budúca iracká vláda požiada slovenských vojakov v rámci osobitných jednotiek OSN, aby sa zúčastnili na odmínovaní. Pretože míny ešte stále aj v krajinách bývalej Juhoslávie spôsobujú smrť civilných obyvateľov, veľakrát detí, ktoré sa hrajú. Pán minister, možno práve aj to finančné ohodnotenie, o ktorom som hovorila, spôsobila aj tá dnešná správa, ktorá bola smerom k obyvateľstvu, že na Slovensku je ešte niekto na našich vojakoch schopný sa priživiť, možno by tiež stálo za to, keby ste sa k tomu vyjadrili. Akým spôsobom chcete zabezpečiť, aby vojaci, ktorí sú tam vysielaní, ešte neboli nielen okrádaní, by som povedala, možno zákonom, ktorý ich pripraví o 20 %, ale ešte aj nezodpovednými pracovníkmi. Veľmi si vážim misionárske akcie Slovákov, ktoré sa robia v mnohých krajinách Afriky. A v dennej tlači sme informovaní o tom, ako odchádzajú misionári, ako odchádzajú učitelia učiť africké deti a podobne. Bola by som veľmi rada, keby si možno viacerí uvedomili, že možno by bolo dobré vyslať misionárov aj do niektorých cigánskych osád na Slovensku a učiť ich presne to, čo sa snažíme učiť iných na svete alebo pomáhať iným štátom. Aj ja som prispela na Kvapku vody, keď sa robí akcia na zbieranie, aby bola zabezpečená voda v niektorých štátoch Afriky. Mrzí ma však, keď vieme o tom aj my ako poslanci, že až 90 až 95 % cigánskych osád nemá kanalizáciu a pitnú vodu. Bolo by teda veľmi dobré, aby sme vedeli riešiť aj medzinárodné, alebo zapájať sa do riešenia medzinárodných konfliktov, ale vždycky aj z pozície účasti Slovenskej republiky a obhajovania práv Slovákov. Čiže, pán minister, teraz nebudem hovoriť o vyslaní jednotky: áno – nie. Vidieť, že vláda Slovenskej republiky nevenuje tomuto problému ten dôraz, ktorý by táto problematika mala vyvolať. Sledovala som diskusiu, ktorá prebiehala aj v českom parlamente, aj vzhľadom na to, že český parlament sa nebojí vysielať aj takéto informácie smerom k svojim obyvateľom. A znovu opakujem, prosím vás, aby ste ako minister tlmočili vláde Slovenskej republiky, že je škoda, že tu dnes nesedí aj minister zahraničných vecí, aby nám povedal svoj postoj ako ministra k budúcnosti Iraku alebo k účasti Slovenskej republiky na budúcnosti Iraku. Možno aj práve v spolupráci s tými zdrojmi, o ktorých hovorila pani poslankyňa Bollová. A myslím si, že aj vláda Slovenskej republiky, ak sa viacerí zastávajú kandidáta na prezidenta, nemal by sa obávať kandidát na prezidenta vystúpiť k takejto problematike. Pretože byť prezidentom republiky, to je nielen pohoda, to nie sú len recepcie a potriasanie rúk, ale to je aj otázka postavenia vojakov, aj otázka ich zabezpečenia, lebo upozorňujem, aj to sú občania Slovenskej republiky – a to by vám malo byť predovšetkým jasné. Ešte raz zdôrazňujem, zaujíma ma postavenie slovenských vojakov a ich materiálno-technické zabezpečenie. Zaujíma ma, akým spôsobom sa vyriešila otázka ich zdravotného a životného poistenia. Chcem vedieť poisťovňu, ktorá kryje všetky tieto ich riziká. Musím vám povedať, že viem, že v predchádzajúcom období sa veľakrát zdôvodňovalo aj napríklad ich nedostatočné poistenie tým, že sa povedalo: Jednoducho, oni išli do rizika a podnikajú ako osoby, ktoré to robia dobrovoľne, takže ich poistenie nebolo zabezpečené na tej úrovni, ako by malo byť. Ďakujem pekne. (Potlesk.)