M. Číž, podpredseda NR SR: (2007-02-02):
Trošičku je to ťažké, pán Dzurinda, povedať, ja som excitovaný ako zrejme aj my všetci, tak pokúsim sa identifikovať, čo to je za stav, ak by náhodou som naozaj cítil dôsledky takéhoto čohosi. Tak poprosím tých spriaznených kolegov, keby niečo mi v tom smere nejako pomohli, ale skúsim radšej vážne. Pán Dzurinda, počúval som veľmi pozorne váš prejav, no, je obrovský problém. Prívlastky, ktoré sa mi tlačia na jazyk, čo všetko k tomu povedať a dokonca pokúsiť sa len trošičku imitovať váš slovník mi spôsobilo, že tu budem vyprávať ako znôšku citosloviec,  hanlivých výrazov. Vyhlásim vás za luhára, za hlupáka priamo alebo nepriamo. Poviem, že ničomu nerozumiete, že všetko, čo SMER chce urobiť voči občanom a že tí všetci ľudia, ktorí nejakým spôsobom reflektujú tú skutočnosť, ktorá sa deje, to sú v podstate ľudia, ktorí ničomu nerozumejú, lebo vy ste ten osvietený René. Máte za sebou 8 rokov, výsledky vášho vládnutia sú skutočne nesmierne geniálne, jedine tá naša nešťastná a smutná spoločnosť ich nevie oceniť. Ale tento typ diskusie slovenský parlament nepotrebuje, pán predseda. Od vás som očakával ako od človeka, ktorý má 8 rokov skúseností v exekutíve, reprezentoval krajinu, kde aj ja mám dokonca istý záujem na tom, aby som udržal istú mieru vašej vážnosti. Boli ste premiérom mojej krajiny. A to vaše vystúpenie, ak má byť určujúcim tónom, potom ten parlament začína byť zbytočný. A ja si myslím, že naopak. Parlament v tomto období je nesmierne dôležitý. Takže chcem vám vysloviť poklonu. Jedna jediná veta z vášho vystúpenia bola taká, ktorá stála za pozornosť. Skúsim ju teda zacitovať: „Sporme sa, ako to lepšie urobiť.“ SMER bol pripravený a je sa sporiť na tému (potlesk), ako to lepšie urobiť. Prebral krajinu v zložitej sociálno-ekonomickej situácii i s kritickými (reakcie z pléna)..., s kritickým nedostatkom peňazí na zabezpečovanie elementárnych potrieb, sociálnych potrieb tejto krajiny. Tých potrieb, ktoré majú tí občania v takom dokumente, ktorý je pre vás v tomto smere zdrapom papiera garantovaná, ako je Ústava Slovenskej republiky. Dokonca je tam taká divná veta, asi ste to nikdy nečítali, pán predseda Dzurinda bývalý vlády. Je napísané v čl. 2, že moc v tomto štáte pochádza od ľudí. Od ľudí pochádza. Ja predpokladám, že to je pre vás (potlesk) také divné presvedčenie. A všetci vieme, ak hájite tú politiku, ktorú hájite, keď pre vás štát je štátom jedine na to, aby to bolo organizáciou, ktorá ochráni rôzne typy súkromného vlastníctva s tým, že nikomu, ani nikomu nesmie napadnúť skúmať, ako to súkromné vlastníctvo vzniklo. SMER-u vtláčate floskulit. SMER nenávidí všetko súkromné. Veď to je idiotina. To je idiotina. To normálny človek, ktorý chce viesť korektný politický dialóg nikdy nepovie. Ja to ani vo vzťahu k vám nepoviem. Pokúšam sa identifikovať záujmy, ktoré hájite. A rozumiem tomu. Je to legitímne, sú to aktívni občania, sú to noví vlastníci. Je toto 1 % ľudí, ktoré vlastní dneska 40 % majetku tejto krajiny a tí majú svoje záujmy. Ja netvrdím, že tie záujmy sú vždy negatívne. Ony môžu byť aj pozitívne. Viete veľmi dobre, že SMER vie bez akýchkoľvek problémov identifikovať ten zásadný fakt, ktorý je v každom dokumente Európskej únie. Potrebujeme rovnomerný korektný, hospodársky a ekonomický rozvoj a potrebujeme s ním idúc ruka v ruke sociálny rozvoj krajiny. A o týchto veciach musíme rozprávať a hľadať tie optimálnejšie veci a vtedy tá diskusia má význam. Ak mám reagovať na to, čo povedal (potlesk) pán Mikloš, ktorý sa sem postavil, jedno citoslovce, aby som tú rukavicu zdvihol ako osvietený Budha. Pán Mikloš, neurážajme sa navzájom. Problém, o ktorom sa bavíme, je veľmi jednoduchý – privatizácia penzijných fondov. To je základný problém, o ktorom sa bavíme. O tomto probléme sa vedú siahodlhé diskusie v rámci celého sveta a nesmierne intenzívne v rámci Európskej únie. 99 % faktov, ktoré ste tu vyprávali s nesmiernym výrazom, s tým, že ktokoľvek to nechápe je idiot alebo minimálne nedouk a že môže sa prvé dva dni vám pozerať iba po kolená až potom až po tvár, tak v konečnom dôsledku vám chcem len pripomenúť, na túto tému všetky vaše argumenty odzneli tisíckrát v prostredí Európskej únie a tisíckrát boli vyvrátené. Predsa rozprávať o tom, či má, alebo nemá súkromný kapitál, pokiaľ spravuje verejné peniaze dané zákonom isté riziká, alebo nemá, sa diskutuje všade. A sú krajiny, kde sú zodpovední pravičiari. Zodpovední pravičiari, kde si nedovolia navrhnúť ten mechanizmus, ktorí ste urobili vy tu. Otázka je samozrejme, že v rámci parlamentu, ktorý nemá štandardné pravidlá a pravdepodobne vždy sa stopercentne pravda nepodarí nájsť a je to naozaj o komunikácii s verejnosťou, čo tým ľuďom akosi navyprávame a ako to bude v konečnom dôsledku vnímané, ale kdesi existuje čosi ako pravda. A to obidvaja si musíme trošku rešpektovať, že ju hľadáme. Ja vám chcem povedať, že my ju hľadáme. Pretože si veľmi dobre uvedomujeme, že Slovensko potrebuje aktívny, dynamický, hospodársky rozvoj. Potrebuje produkčnú ekonomiku. To znamená, potrebuje vytvárať propodnikateľské prostredie. Potrebuje vytvárať  proinvestičné prostredie. Robíme všetko pre to, aby sa tak stalo. Náš jediný a zásadný rozdiel medzi vami všetkými, že k tomu celému potrebujeme ešte sanovať aj potreby ľudí, ktorí tu žijú. Že ma nezaujímajú čisté floskule ekonomického rozvoja, že ma zaujíma aj, ako rozložím príjmy, ktoré tam sú na zabezpečenie elementárnych vecí. Ak mám povedať pre mňa a, pán Dzurinda, nikdy by som žiadnemu občanovi nevyprával, že tých 6 600 korún priemerného invalidného dôchodku je výsledkom niečoho spred 40 rokov. Pán Dzurinda, keby sme trošku rozumnejšie nakladali s naším národným majetkom, ktorý sme mali, predovšetkým so strategickými podnikmi, s cenami, ktoré tam sú, tak v každom prípade najmenej 200 miliárd navyše, ktoré by sanovali ešte 2 generáciám tie základné sociálne problémy a umožnili by im elementárny sociálny život. Práve nakladanie s týmito vecami, tak ako ste to urobili, spôsobili (potlesk) tento stav. Keď vás počúvam, čo všetko ste schopný povedať a tvrdiť, že vám ide o záujem všetkých občanov, a ja to skúsim len zacitovať. Miliardy, že ušetríme v štátnej správe, že teda je to len floskula, lebo nič také nechceme urobiť, že nenávidíme teda všetko, čo je súkromné, že nevieme nikto z nás, čo je to rizikový kapitál. Pán Dzurinda, veď ako ja to ani nechcem pripomínať, ja to naozaj robím poslednýkrát, ale vaše ekonomické vedomosti sú legendárne. Veď tá vaša odpoveď na otázku, že ako zabezpečíte tie dvojnásobné platy, ktoré boli, mimochodom, pre mňa, odpustite mi to, ale vykričím vám to, najväčší volebný podvod v dejinách Slovenskej republiky (potlesk), lebo tam ste tomu človekovi na tom poli vysvetľovali a naozaj budeme mať tie dvojnásobné platy? Ale áno. A potom na tlačovej besede ste to zaklincovali, kde ste povedali, že keď sa vás pýtali, či aj nominálne a reálne, tak ste povedali, aj reálne, aj nominálne. Po 8 rokoch vládnutia vidíme, aký je stav atď., že sú isté prevádzkové veci, hodnotíme ich, no po toľkých výdavkoch, ktoré boli dané na ten podnikateľský priestor, o ktorých racionalite pochybujeme, ale sme sa vždy sporili, samozrejme, nejaké drobné výhody sú. Ale kontaminovaný verejný priestor s obrovským modernizačným dlhom, s obrovskými ťažkosťami zabezpečovať elementárnu kvalitu školstva, elementárne stability sociálneho a dôchodkového systému, s obrovským problémom majú v zdravotníctve. O akom dobrom stave ekonomiky sa tu dá rozprávať? Je to nezmyselná floskula. Ale SMER sa nikdy nebránil tomu, aby sme naozaj skúmali, kde sú vývojové a rozvojové ťažkosti. Kde sú prirodzené dôsledky transformujúceho sa štátu, kde naozaj tento hrozný zápas medzi absolútnou maximalizáciou ochrany súkromného vlastníctva, na druhej strane schopnosti spoločnosti zabezpečovať základné humanitné kritériá pre obyvateľov ako zásadnú výzvu, tak pre to hľadanie ste neurobili nikdy nič. Lebo ste to ani nikdy nechceli, pán Dzurinda. A v tom je ten problém. A tu definujem rozdiel medzi nami a medzi vami. (Potlesk.) Napriek tomu vždy budeme veľmi pozorne počúvať vaše argumenty, ktoré majú vecný charakter, kde SMER naozaj možno preexponováva také a onaké sociálne kritériá, ktoré tu sú, ale veď žiadne nepreexponováva, nemá z čoho. Má naozaj len pár zvyškových peňazí, kde sa pokúša zakryť aspoň tie najzákladnejšie skrivodlivosti, ktoré sa tu nejakým spôsobom objavili. Takže, vážené kolegyne, kolegovia, táto diskusia o predloženom návrhu zákona je veľmi jasná. Každému z nás bolo jasné, keď ste predložili tento návrh zákona, pán Dzurinda, že tu nejde o to, aby ste niečo predložili. Registrovali ste veľmi zlý vývoj verejnej mienky, no, tak ste si našli takúto floskulu a tu teraz robíte celý tento cirkus. Ja na rozdiel od pána Miššíka, ktorý tu niečo spomínal, mám takú informáciu od našich analytikov, aby sme vás nechali ešte aspoň dva dni tieto veci vyprávať, že opäť nám spoľahlivo tých 5 % pribudne v tých prieskumoch verejnej mienky, ale (potlesk a reakcie) deje sa tak veľmi výrazne v tom zmysle, že negujeme parlament. Veď sa prezentujeme verejnosti po tomto, ak máme prijať tento spôsob komunikácie, tak sa prezentujeme ako skupina ľudí, ktorá naozaj nie je schopná korektne a legitímne spravovať záležitosti krajiny. Takže ak niečo má byť súčasťou tohto môjho vystúpenia, tak je to výzva ku korektnosti, k serióznosti a k vecnosti. Pán Dzurinda, pomôže to, lebo garantujem vám, že týmto spôsobom ani nezvýšite si prieskum verejnej mienky, len kontaminujete parlament a urobíte z neho nekorektný a nekonštruktívny orgán našej krajiny. Ešte by som povedal k tým kolegom, ktorých si vážim z SDKÚ a ktorí väčšinou demonštrujú ochotu a schopnosť zmysluplne diskutovať. Pán Mikloš, vážne neregistrujete takých ľudí, ako je, ja neviem, ako je Amartya Sen, ktorý dostal Nobelovu cenu v roku 1998, ktorý veľmi intenzívne rozoberá ten sociálny štát. Naozaj nepoznáte pána Edmunta Helpsa, ktorý hovoril o tých veciach, o ktorých hovoríme my a kritizuje postupy a nekorektnosť s nakladaním verejným majetkom vášho typu a vaše základné floskuly a nepriamo teda Svetovú banku, kde je zdroj toho vášho videnia, ale toho krajného neoliberálneho videnia, a nie schopnosti absorbovať pokyn Svetovej banky tak, aby sa realizovali záujmy svetového obchodu, ktoré reprezentuje na druhej strane záujmy národnej krajiny ako súčasti Európskej únie. Nehovorím už o Stiglitzovi. Pán Mikloš, ja som mal takého žiaka, na ktorého som bol hrdý svojho času, a ten mi povedal, keď absolvoval ako jednotkár, že tak, pán doktor, a odteraz jediná knižka, ktorú ja budem čítať, je vkladná. Ja by som vám chcel povedať, že toto nie je dobrý prístup, že skúsme naozaj, ja vám aj zdroje, aj poznatky (potlesk), ktoré mám, som ochotný dať k dispozícii a skúsme naozaj hľadať podstatu nášho sporu. Podstata nášho sporu stojí jednoznačne v tom: Je privatizácia penzijných fondov jednoznačná? Má alebo nemá riziká? Aké sú identifikovateľné riziká? Aký je stav úpravy v našej krajine? Ako je to voči iným krajinám, kde náhodou na tento zatiaľ ani zďaleka nie väčšinový spôsob fungovania neprišli? Ako to reálne vyzerá? A v čom sú prínosy, ktoré chcete demonštrovať v tejto krajine? To, že vyhlásite, ale absolútne, samozrejme, v ekonomickej tlači tisíckrát rozobraté riziká, investovanie do rizikového kapitálu, schopnosti štátu korektne regulovať procesy a v súkromných správcovských spoločnostiach. O krachu takýchto spoločností, ktoré sú známe v rámci sveta a v konečnom dôsledku začínajú byť dosť silné, je úplne zrejmé. Trošičku sa pokúsiť, skúsme aj nájsť nejakých nezávislých ekonómov, ktorí sú schopní posudzovať veci tak, aby boli naozaj nezávislí. Aby nemuseli žiť na tom, keďže štát je podvyživený a nedávame mu ani korunu, že jedinou šancou, aby ako ekonomicky prežil, potrebuje, sú granty opäť zo Svetovej banky, z Medzinárodného menového fondu či z vašich rôznych korporatívnych a neviem akých inštitúcií. Úplne posledné chcem ešte pripomenúť jednu vec, ktorú som už asi dvakrát tu povedal, ale nestačí to. O rodinnom striebre, o národnom majetku, o význame strategických podnikov ako rodinnom striebre nikdy nepovedal žiadny ten socialista a ten, o ktorom ste tu rozprávali, že každého treba vyšetriť, lebo teda váš intelektuálny presah je neuveriteľný. Povedal to John Stokton, príslušník konzervatívnej strany vo Veľkej Británii v kontextoch, ktoré sa dajú veľmi ľahko nájsť v základnej ekonomickej literatúre. Takže chcem vyjadriť na záver presvedčenie, že sme pripravení diskutovať o veciach, ktoré naozaj vyžadujú diskusiu. Problém je jednoznačne zadefinovaný. Vieme veľmi dobre, že návrh zákona, ktorý ste predložili, ústavného, je demonštratívny. Viete veľmi dobre, že nikdy nemôže prejsť. Je nesystémový. Pevne verím, že o právnych aspektoch tohto predloženého návrhu bude hovoriť pán kolega Madej. Ja som chcel povedať iba niekoľko drobných politických súvislostí a naozaj vyzvať k elementárnej korektnosti. Predsa len diskusia politická v parlamente pravdepodobne musí mať aj istú ľudskú kvalitu. Ja som presvedčený, že je to proti našim záujmom, ale krajina to potrebuje. Ďakujem za pozornosť. (Potlesk.)