V. Novotný, poslanec: (2007-07-02):
Jar 2007 sa do histórie slovenského zdravotníctva zapíše ako jar zdravotníckych správ a slabej legislatívnej aktivity ministerstva zdravotníctva. Skutočne táto správa, ktorú dnes prerokúvame, je už piata v poradí, ktorú napísalo na jar ministerstvo zdravotníctva. Len tak pre osvieženie pamäte poviem, že predchádzali jej správa o pripravovanej reštrukturalizácii siete zdravotníckych zariadení, vláda ju vzala na vedomie vo februári 2007, správa o stave optimalizácie siete zdravotníckych zariadení a informácia o programe racionalizácie hospodárenia poskytovateľov zdravotnej starostlivosti v pôsobnosti ministerstva zdravotníctva v roku 2007, vláda o nich ani nerokovala, správa o programe racionalizácie v systéme zdravotníctva Slovenskej republiky, vláda ju vzala na vedomie v máji 2007, a do pätice, teda parlamentom vyžiadaná, dnes prerokúvaná správa o aktuálnom vývoji v slovenskom zdravotníctve. Spomínam to na úvod len preto, lebo údaje sa opakujú a prepisujú z jednej správy do druhej. Správy sa píšu pre správy, a nie pre hľadanie riešení. Túto správu, ktorú dnes prerokujeme, si vyžiadala Národná rada. A ja poviem, že som rád, že ju dnes prerokujeme v pléne. Na záver svojho vystúpenia poviem aj, prečo som rád, že je táto správa na svete. Táto správa ma v ničom neprekvapila, len ma trochu sklamala. Národná rada totiž chcela správu, ktorá by obsahovala analýzu aktuálnej situácie v rezorte a návrh východísk z dnešného stavu. Takú správu dnes v parlamente nemáme. Táto správa neponúka východiská ani na riešenie dlhu, ani na zastavenie jeho narastania, ani na zastavenie nárastu nákladov na lieky, nerieši ani ostatné problémy systému. Čo sa týka I. časti správy, ktorá sa volá Aktuálny vývoj v slovenskom zdravotníctve. Je typickým príkladom bezradnosti a odpútavania pozornosti útokmi na bývalé vlády a poukazovaním na chyby, ktoré údajne spôsobili v rezorte, poukazovaním na škodlivosť reforiem. Chceli sme správu o aktuálnom vývoji, nie o prekrútených a ideologicky vykladaných údajoch z rokov 1998 až 2006. Údaje v I. časti len demonštrujú, že dnešná vláda ani nerozumie procesom v zdravotníctve, ktoré prebiehali v predchádzajúcich rokoch, nerozumie príčinám, pre ktoré boli tie-ktoré kroky robené, zle hodnotí výsledky týchto krokov. To, čo vláde chýba v odbornosti, dopĺňa ideologickou interpretáciou faktov a procesov, naznačenou kriminalizáciou činnosti predchádzajúcich vlád. Táto taktika je už pre poslanecký klub SDKÚ – DS chronicky známa. Práve sa ju vláda snaží aplikovať tretíkrát. Prvýkrát to bolo pri deklarácii Národnej rady ku Kosovu, keď sa vláda aj vládni poslanci snažili odpútať pozornosť od merita veci riešením viny predchádzajúcej vlády na bombardovanie Miloševičovej Juhoslávie. Druhýkrát sa o to vláda a vládni poslanci pokúšali pri odvolávaní ministra Jahnátka odpútavaním pozornosti na vašu interpretáciu korupčných afér predchádzajúcej vlády. Je to priehľadný manéver. A SDKÚ – DS na túto hru nepristúpila v minulosti a nepristúpi na ňu ani dnes. Túto hodenú rukavicu poslanecký klub SDKÚ – DS nezdvihne. My nebudeme diskutovať o predchádzajúcich ôsmich rokoch ani o vládnej interpretácii príčin a dopadov reforiem. Demagogickej interpretácie sme sa dosť napočúvali za predchádzajúcich 4 rokov. Účet za predchádzajúce obdobie vystavili parlamentné voľby 2006. V nich Smer vyhral a zostavil vládu. Lenže Smer sa správa, ako by bol v opozícii, aj keď je už 12 mesiacov vo vláde. Faktom je, že týchto 12 mesiacov pobytu Smeru vo vláde zhoršilo situáciu v zdravotníctve. Zdravotníctvo sa zadlžuje zrýchľujúcim sa tempom tak ako za posledné 4 roky nie. Rastú náklady na lieky, poskytovatelia sú ohrození z tohto dôvodu exekúciami. Zvaľovať na predchádzajúcu vládu neschopnosť riešiť problémy je zbabelé a slúži ako odpútavanie pozornosti od vlastnej nemohúcnosti. V ďalšom sa teda budem venovať jednotlivým tvrdeniam v II. časti správy (Pripravované opatrenia vlády Slovenskej republiky v rezorte zdravotníctva). A dovolím si pripojiť aj hodnotenie nášho poslaneckého klubu. V tejto časti správy ministerstvo zdravotníctva tvrdí: „Vláda realizovala objektivizáciu príjmov do systému zdravotného poistenia v štátnom rozpočte na rok 2007.“ Môj komentár k tomu je, že to nerealizovala. Nesystémovo zvýšila odvody štátu za svojich poistencov zo 4 % na 5 % len na 4 mesiace, aj keď v programovom vyhlásení sa hovorí o ich zvýšení bez časového obmedzenia. Ako vyplýva zo schváleného štátneho rozpočtu na rok 2007, v roku 2008 chce vláda platiť za svojich poistencov dokonca menej ako v roku 2007 o 300 mil., vyčíslené priamo. Ďalšie tvrdenie: „Zdravotné poisťovne v roku 2006 potrebovali na prevádzkové náklady viac ako 4 %.“ Áno, je to skutočne tak. Ale veď aj preto sme podporili poslanecký návrh na obmedzenie ich nákladov na prevádzkovú činnosť na 4 %. Dokonca tak ako som povedal vo výbore pre zdravotníctvo, sme pripravení diskutovať aj o ďalšom znižovaní prevádzkových nákladov. Ďalšie tvrdenie: „Kladný hospodársky výsledok zdravotných poisťovní v roku 2006 bol 1,92 mld. Sk.“ Správa ďalej konštatuje, že zdravotné poisťovne sa zaviazali, že tento zisk vrátia do systému. Toto zopakujem pre zvýšenie pozornosti, zdravotné poisťovne sa zaviazali, že svoj kladný hospodársky výsledok vrátia naspäť do systému zdravotnej starostlivosti. Prečo ich potom vláda vytláča zo systému? Prečo im chcela najprv nasilu odobrať poistencov štátu, ktorí si ich slobodne zvolili, potom ich chcela vyvlastniť tak trochu gottwaldovským spôsobom a teraz nakoniec ich chce vytlačiť z trhu? O čo teda vlastne ide tejto vláde vo vzťahu k zdravotným poisťovniam? Ide vám o to, aby sa peniaze vrátili do systému, lebo to sa v súčasnosti deje, alebo aby ste ovládli celý poisťovací trh? Čo sa týka kladného hospodárskeho výsledku, len trošku uštipačne poznamenám, že je to ďalší dôkaz na to, ako efektívne fungujú zdravotné poisťovne transformované na akciové spoločnosti. Keď boli verejnoprávnymi fondmi, boli v miliardových stratách. V správe sa ďalej píše, že ďalším rizikom pre systém môže byť implementovanie smernice o pracovnom čase, a teda Zákonníku práce. Prechod na trojzmennú prevádzku bude znamenať zvýšené požiadavky na ľudské aj finančné zdroje. Dámy a páni, v tejto správe je čierne na bielom napísané, že Zákonník práce je, tak ako sme ho schválili minulý týždeň, škodlivý pre slovenské zdravotníctvo. Je pre mňa len trochu tajomstvom, prečo pre vládny návrh takého škodlivého Zákonníka práce, ktorý bude mať taký negatívny ekonomický aj personálny dopad na rezort zdravotníctva, hlasoval minister zdravotníctva vo vláde Slovenskej republiky. V ďalšej stati sa táto správa venuje poistnému systému na Slovensku. V správe sa pri odôvodnení príčin zisku píše: „Zisk nie je dôsledkom nimi,“ súkromnými zdravotnými poisťovňami, „prezentovaného kvalitného manažmentu, ale dôsledkom cieleného náboru poistencov a modelovania poistného kmeňa. Finančne nároční poistenci zostávajú v štátnych zdravotných poisťovniach, ktoré im garantujú zabezpečenie plnohodnotnej zdravotnej starostlivosti. Súčasne fungujúci systém prerozdeľovania zdrojov nezohľadňuje skutočné náklady zdravotnej poisťovne na ekonomicky náročných poistencov.“ Tak najprv niekoľko poznámok, ktoré som už z tohto miesta mnohokrát povedal vo vzťahu k zdravotným poisťovniam a k vládnym návrhom na zmenu ich postavenia a spôsobu ich fungovania. Treba povedať, že zdravotná poisťovňa sa môže vtedy dostať do kladného hospodárskeho výsledku, vtedy môže vykázať zisk, ak zazmluvnila celú verejnú minimálnu sieť v zmysle nariadenia vlády o verejnej minimálnej sieti, zaplatila celú akútnu zdravotnú starostlivosť a nikto z jej poistencov nečaká na čakacej listine. Ak tam niekto čaká, musia byť tieto peniaze na toho uložené v rezervnom fonde. Ako som už uviedol, zdravotné poisťovne tento rok vrátili celý zisk naspäť do systému. Ak sa zdá zisk zdravotných poisťovní pre dnešnú slovenskú vládu neprimeraný, treba sprísniť podmienky, ale nie zoštátniť zdravotné poisťovne, uviedol som 3 kroky, ktoré musí zdravotná poisťovňa splniť, aby bola v kladnom hospodárskom výsledku. Treba sprísniť tieto podmienky, ak sa nám zdá byť ich zisk neprimeraný, ale nie ich zoštátniť. A ono na cielený nábor poistencov existuje tiež jedno veľmi jednoduché riešenie. Treba zmeniť mechanizmus prerozdeľovania a zahrnúť do prerozdeľovania aj finančne náročnú zdravotnú starostlivosť, čo síce ministerstvo opakovane deklarovalo, ale stále neurobilo. A to už prešiel jeden celý rok. Veľmi zábavne, úsmevne pôsobí aj ďalšie tvrdenie: „Problematicky vyzerajú aj dohodovacie rokovania o zmluvných podmienkach s poskytovateľmi zdravotnej starostlivosti. Všeobecná zdravotná poisťovňa ako najväčšia na trhu pôsobiaca poisťovňa sa zásadným spôsobom podieľa na zabezpečení príjmov každého poskytovateľa. V rokovaniach so stavovskými organizáciami sa jej ťažko presadzujú akékoľvek regulačné mechanizmy či sankčné opatrenia, ktoré súkromné zdravotné poisťovne dávno zaviedli bez negatívnej medializácie.“ Tento citát som prečítal preto, lebo chcem na ňom ukázať na zvrátenosť vládnej logiky, keď chcete, socialistickej logiky vo vzťahu k pluralite zdravotných poisťovní. Tak keďže Všeobecná zdravotná poisťovňa nevie tak efektívne rokovať v porovnaní so súkromnými poisťovňami a je pod politickým aj spoločenským tlakom, vinné sú ostatné zdravotné poisťovne, ktoré vedia efektívne rokovať, a keďže ešte Všeobecnej zdravotnej poisťovni odchádzajú poistenci, najlepšie bude ostatné poisťovne zrušiť. Keď tam poistenci nechcú byť, tak im to prikážeme zákonom. Ďalšia stať tejto správy sa volá Sieť poskytovateľov. Je len prepísaná a skrátená zo správy o stave optimalizácie siete zdravotníckych zariadení a zo správy o pripravovanej reštrukturalizácii siete zdravotníckych zariadení. Obsahuje logické pochybenia. Ministerstvo zdravotníctva vychádza z premise, že dôsledkom financovania rozsiahleho systému nemocníc sa zadlžujú koncové nemocnice, preto ich treba zavrieť a presunúť pacientov do koncových nemocníc. Táto úvaha je logicky nesprávna. Prečo? Presunutím pacientov do koncových nemocníc, kde je cena za ukončenú hospitalizáciu vyššia ako v malých nemocniciach, o ktorých uvažuje vláda, že ich zruší, bude systém predražený z pohľadu zdravotných poisťovní a ani koncovým nemocniciam sa nezlepší situácia, keďže náklady za ukončenú hospitalizáciu mnohokrát nekryjú reálne náklady za vykonanú zdravotnú starostlivosť. To znamená, že zdravotné poisťovne vynaložia po takomto manévri na trhu zdravotníckych služieb viacej finančných prostriedkov na rovnakú zdravotnú starostlivosť a koncové nemocnice budú ešte zadlženejšie, pretože budú musieť poskytnúť viacej stratovej zdravotnej starostlivosti. Riešením nie je zatváranie nemocníc, riešením ekonomických problémov koncových nemocníc nie je zatváranie ostatných malých nemocníc, ale spravodlivé ohodnotenie výkonov, dokončenie transformácie na ekonomicky efektívne formy, napr. na akciové spoločnosti alebo neziskové organizácie, a zavedenie tvrdých rozpočtových pravidiel hospodárenia. Úsmevne na mňa pôsobia aj prepočty ministerstva zdravotníctva spojené s touto redukciou siete zdravotníckych zariadení. Píše sa tu, že reprofilizáciou celých nemocníc dôjde k presunu 2,1 mld. Sk do koncových nemocníc a v konečnom dôsledku k šetreniu 700 mil. Sk. Takisto fakt, že 750 lekárov a 2 300 sestier by bolo presunutých do štátnych nemocníc a dokonca by mohli dostať 15-percentné zvýšenie miezd, považujem za hausnumerá, za úplne diletantské ničím nepodložené výpočty. Ministerstvo zdravotníctva v tomto materiáli znovu deklaruje zámer redukcie 6 200 lôžok. Tento návrh SDKÚ – DS už vo februári, ako aj mnohí odborníci na zdravotníctvo hodnotili ako zlý a absurdný. Prečo je zlý? Bol zvolený politický, administratívny postup. Pracovná skupina ministerstva zdravotníctva najprv rokovala s VÚC-kami a ostatnými zriaďovateľmi. A nabádala ich k redukcii, resp. k zatváraniu nemocníc. Po predbežnom súhlase, hneď ako prišli na svet konkrétne čísla, VÚC-ky už s tým nesúhlasili. A mali úplne odlišné predstavy, ktoré aj ponúkli ministerstvu zdravotníctva. Bol zvolený zlý model na výpočet nepotrebných lôžok, na základe ktorých ministerstvo zdravotníctva dospelo k absurdným číslam, k potrebe 40-percentnej redukcie chronických lôžok, k 30-percentnej redukcii psychiatrických lôžok, napriek tomu, že majú najvyššiu, až 80-percentnú odložnosť na Slovensku, k potrebe rušenia 1 272 lôžok v Košickom a 2 062 lôžok v Prešovskom kraji, zato k potrebe pridať 81 lôžok v predimenzovanej Bratislave. V priebehu marca a apríla sa opakovane objavovali zoznamy nemocníc, ktoré by mali byť vyradené zo siete na verejnosti. Ministerstvo to usilovne dementovalo. Neskôr sa už hovorilo o 36 nemocniciach, ktoré by mali byť vyradené zo siete k 1. 1. 2008, a o 9 nemocniciach, ktoré by mali byť vyradené zo siete k 1. júlu 2007, teda k včerajšiemu dňu. Premiér Fico koncom apríla vyhlásil, že žiadne nemocnice sa nebudú zatvárať, len sa nejaké lôžka alebo časti oddelení pretransformujú na sociálne lôžka. Tým sa téma skončila. Teda je to klasicky už chronicky známy model hry na dobrého a zlého v podaní strany Smer. Minister niečo chce, ideologické zadanie mu dá premiér, keď to má pripravené, a verejná mienka zaprotestuje, prichádza na scénu slovutný, dobrotivý premiér a zachráni občanov od zámerov zlého ministra. Tak úprimne, pán minister, nebude z toho problém, že ste to do tejto správy dali, keď váš šéf povedal, že nič sa zatvárať nebude? Keď za túto správu hlasoval vo vláde aj pán premiér, tak kedy vlastne hovoril pravdu, vtedy, keď tvrdil, že sa žiadne nemocnice zatvárať nebudú, alebo keď druhýkrát podporil váš návrh na zatváranie celých nemocníc? Tretia stať tejto správy sa volá Hospodárenie poskytovateľov v zriaďovateľskej pôsobnosti ministerstva zdravotníctva. Znovu je len prepísaná zo správy o programe racionalizácie v systéme zdravotníctva. Dočítate sa tu smutné skutočnosti o narastajúcom dlhu v štátnych zdravotníckych zariadeniach, je to presne 800 mil. za prvé 3 mesiace roku 2007. Také tempo zadlžovania si v tejto krajine dávno nepamätáme. Za zmienku stojí aj realita kapitálových výdavkov a ich porovnanie s predchádzajúcimi vládami očistené od európskych fondov. V štátnom rozpočte na rok 2006 boli určené kapitálové výdavky pre rezort zdravotníctva vo výške 1 mld. Sk. V štátnom rozpočte na rok 2007 boli určené zo štátneho rozpočtu, teda očistené od fondov kapitálové výdavky pre rezort zdravotníctva vo výške 198 mil. Sk. A to je vraj pre túto vládu zdravotníctvo prioritou. Medzi dôvodmi zvyšovania zadlženosti sa v správe uvádza zvyšovanie platov, ktoré spôsobila predchádzajúca vláda v roku 2006 dvakrát o 10 %, bez finančného krytia. To, že Asociácia fakultných nemocníc dnes ovládaná riaditeľmi blízkymi strane Smer a vládnej koalícii sa dohodla s odborármi na 20-percentnom zvyšovaní miezd v tomto roku takisto bez finančného krytia, akosi zo správy vypadlo. Ďalšou príčinou zadlžovania je odštátnenie činnosti, ale aj ostatné dôvody spôsobené predchádzajúcou vládou. To, že táto vláda zaviedla mäkké rozpočtové kritériá a zastavila transformáciu v zdravotníckych zariadeniach, akosi autori pozabudli napísať. Ale veď nie strana Smer a táto vláda nás presviedčali, že manažéri v štátnych príspevkových nemocniciach dokážu dokonca lepšie hospodáriť, ako keď sa tieto transformujú na akciové spoločnosti? Tak prečo vlastne narastá ten dlh takým ohromným tempom? Štvrtá stať sa volá Informatizácia. A ja ju hodnotím ako slohovú prácu, s peknými cieľmi, pekne napísanú, riešiacu informatizáciu systému eHealth. Ale hodnotím ju ako slohovú prácu. Prečo to tvrdím? Pretože informatizácia zdravotníctva bez jasne definovaných cieľov, ktoré sa jej zavedením majú dosiahnuť, nepovedie k želanému efektu. A tieto jasne definované ciele som v správe nenašiel. Ak sa informačné systémy postavia na základe nekoordinovaných potrieb jednotlivých účastníkov systému, nebudú poskytovať dáta v štruktúre potrebnej pre podporu dosiahnutia zachovania a zlepšenia zdravia jednotlivcov i populácie. Ako vyplýva z tejto správy, dnes je reálnym cieľom zdravotníctva zníženie okamžitých nákladov zdravotníckeho systému, vyplýva to z pripravovaných opatrení. Chybný cieľ nevyhnutne povedie k chybnému zadaniu. A môže prísť k premrhaniu neopakovateľných zdrojov zo štrukturálnych fondov Európskej únie. Piata stať tejto správy sa volá Lieková politika. Obsahuje veľmi stručný popis od autorov, že predchádzajúca vláda to vlastne robila v liekovej politike dobre, ale že od roku 2006 narastajú náklady na lieky. Je to závažná téma, dámy a páni, táto lieková politika. Myslím si, že vláda si na úvod vytýčila správny cieľ, cieľ znížiť doplatky pacientov na lieky na minimálnu možnú úroveň. Doteraz pre naplnenie cieľa urobila vláda dva zásadné kroky. Prvým bolo zníženie DPH na lieky a zdravotnícke pomôcky, čo pri regulovaných cenách kategorizačnou komisiou by skutočne malo viesť k zníženiu cien liekov pre zdravotné poisťovne, poskytovateľov a čiastočne aj pre pacientov. Potom to boli opatrenia vlády na plošné zníženie cien všetkých liekov o 6,6 % s výnimkou tých, ktorým sa ceny znižovali v roku 2006. Oba tieto kroky, teraz nehovorím o ich systémovosti, by logicky mali viesť k zníženiu cien liekov pre zdravotné poisťovne, poskytovateľov aj pre pacientov. Výsledok je však opačný. Dochádza k dynamizácii rastu nákladov na lieky, ktorý nemá obdobu v posledných štyroch rokoch. Ceny liekov pre pacientov neklesli. Podľa prieskumu verejnej mienky 80 % občanov nepocítilo zníženie cien liekov. Čím to je, pán minister? Odpoveď som na to z vašej správy nedostal. Príloha č. 1 tejto správy sa volá Základné charakteristiky systémov zdravotného poistenia. Aj v tejto prílohe, aj opakovane vo vystúpení pána ministra sa deklarovalo, že systém zdravotného poistenia, ktorý dnes funguje na Slovensku, je akýsi hybrid, ktorý nemá obdobu na svete. Chcel by som z tohto miesta pripojiť pár komentárov k tejto správe a demonštrovať, že systém pluralitného verejného zdravotného poistenia, aký funguje na Slovensku, nie je žiadnym hybridom v Európe. V Európe existujú dva základné systémy fungovania verejného zdravotného poistenia. Je to systém prostredníctvom Národnej zdravotnej služby, alebo mohli by sme ho nazvať „Beveridgeov systém“, lebo Beveridge ho prvý zaviedol vo Veľkej Británii, ktorý funguje aj v severských krajinách, v Španielsku, kde zdravotné poisťovne neexistujú. Štát priamo financuje poskytovateľov prostredníctvom prerozdelenia daní cez Národnú zdravotnú službu. A potom je to systém postavený na solidárnom verejnom zdravotnom poistení, akási obdoba solidárneho sociálneho poistenia, ktorý v Nemecku prvý zaviedol pán Bismarck. Tento systém existuje napr. v Českej republike, na Slovensku, v Nemecku, vo Švajčiarsku, v Holandsku a mohol by som menovať ďalej. V tomto systéme existuje buď jedna zdravotná poisťovňa, ako je tomu napr. v Maďarsku, a práve sa chystajú prejsť na pluralitu zdravotných poisťovní, alebo už existuje pluralita zdravotných poisťovní. Zdravotné poisťovne sú buď neziskové fondy, ako je tomu v Nemecku, Česku alebo ako tomu bolo na Slovensku pred rokom 2005, alebo obchodné spoločnosti, ako je tomu na Slovensku alebo v Holandsku. Slovensko nie je žiadnym exotom vo verejnom zdravotnom poistení a jeho výkone. Máme solidárny pluralitný model verejného zdravotného poistenia tak ako polovica Európy. Špecifikom je tu len právna forma. Na Slovensku, podobne ako v Holandsku sú poisťovne akciovými spoločnosťami. Ale nie sú preto akciovými spoločnosťami, lebo niekto si to len tak vymyslel, lebo viedli nás k tejto forme zlé skúsenosti s verejnoprávnymi fondmi. V minulosti mali zdravotné poisťovne, keď si trošku zaspomíname, miliardové straty. V súčasnosti sú v kladnom hospodárskom výsledku. Záver tejto správy sa honosí názvom Pripravované opatrenia. Je ich celkom 23, keď som to dobre spočítal. A dovolil som si ich rozdeliť do troch skupín. Prvú skupinu týchto pripravovaných opatrení tvoria opatrenia poškodzujúce občanov, druhú skupinu tvoria opatrenia odhaľujúce pravú tvár strany Smer a tretiu skupinu tvoria opatrenia, ktoré som zas trošku nadnesene nazval slohovým cvičením. Tak poďme k prvej skupine. Opatrenia poškodzujúce občanov. Sem patria opatrenia, ako napr. použiť legislatívno-ekonomické nástroje na vytvorenie jednej verejnoprávnej zdravotnej poisťovne. Ide o vyvlastnenie formou štátneho terorizmu, nebojím sa to povedať, pretože štát chce využiť svoju moc, exekutívu a legislatívu na to, aby súkromné firmy, ktoré plnia všetky zákonom predpísané požiadavky, vytlačila z trhu. Je to forma vyvlastnenia, ktorú sme čítali v predchádzajúcej správe, ale takou ľudskou tvárou. Chcem povedať, že je to namierené proti občanom a poškodzuje to záujmy občanov. Jedna zdravotná poisťovňa nie je v záujme ani poskytovateľov zdravotnej starostlivosti, ani pacientov. Jedni aj druhí sa v tomto systéme stanú rukojemníkmi tejto jednej štátnej zdravotnej poisťovne ovládanej štátnymi nominantmi. Takáto poisťovňa nebude mať záujem efektívne alokovať zdroje na trhu, nebude mať záujem poskytovať čo najlepšie služby poistencom. Prečo by to robila? Môžu jej títo poistenci niekam ujsť? Ďalším opatrením poškodzujúcim občanov je príprava nariadenia vlády o verejnej minimálnej sieti. Príprava nariadenia vlády na základe analýzy, o ktorej som už hovoril, podľa ktorej sa majú zatvárať celé nemocnice a má byť redukovaných 6 200 lôžok, to je namierené proti občanom, aj preto, lebo táto analýza je absurdná. Doplatia na to predovšetkým chudobnejšie regióny na východe republiky, Prešovský a Košický kraj, pre pacientov sa stanú nedostupnými chronické a psychiatrické lôžka. Medzi opatrenia poškodzujúce občanov som zaradil aj opatrenie, ktoré sa volá zjednotenie metodiky odmeňovania zdravotníckych pracovníkov, preložené do slovenčiny, tabuľkové platy, ktorých sme sa, chvála pánubohu, v minulom období konečne zbavili, tabuľkové platy, ktoré sú namierené proti úspešným, proti tým, ktorí chcú viacej a lepšie pracovať, proti tým, ktorí si dopĺňajú medzinárodné certifikáty, ktorí vedia poskytnúť kvalitnejšiu, modernejšiu, novšiu zdravotnú starostlivosť a logicky chcú dostať viacej peňazí za svoju lepšiu a kvalitnejšiu prácu. Tabuľkové platy sú brontosaurom, ktorým sa vraciame do čias socializmu. Druhú skupinu opatrení som nazval ako opatrenia odhaľujúce pravú tvár strany Smer. Sem patrí napr. opatrenie pripraviť zoznam prebytočného majetku štátu za účelom jeho odpredaja, naozaj, pripraviť zoznam prebytočného majetku štátu za účelom jeho odpredaja. Tak keď sme my efektivizovali zdravotnú starostlivosť v nemocniciach, keď boli odpredané nepotrebné časti na poskytovanie zdravotnej starostlivosti, to nám vtedajšia opozícia vykrikovala, že robíme obchod so zdravím. Dnes, čierne na bielom, vláda chce odpredávať majetok zdravotníckych zariadení. Medzi tieto opatrenia odhaľujúce pravú tvár Smeru, ale aj poškodzujúce občanov patrí napr. pripravované zúženie rozsahu zdravotnej starostlivosti plne hradenej z verejného zdravotného poistenia. Tak na jednej strane vláda tára o bezplatnej zdravotnej starostlivosti pre všetkých, zrušila dvadsaťkorunáčky a päťdesiatkorunáčky, aby, nedajbože, občania nemuseli u lekára nič platiť, ale, čierne na bielom, v tomto materiáli čítame, že sa zúži rozsah zdravotnej starostlivosti plne hradenej z povinného zdravotného poistenia. A teda budú sa musieť občania buď individuálne pripoistiť, alebo budú musieť zaplatiť za liečbu pri niektorých diagnózach v hotovosti. A tretiu skupinu tvoria teda slohové cvičenia, napr. stať o informatizácii, o liekovej politike, o hospodárení poskytovateľov. Tieto opatrenia len odhaľujú bezradnosť a úplnú absenciu systémových riešení. Na záver chcem povedať, že som neobyčajne rád, sľúbil som to na začiatku, že to poviem, že táto správa prišla na svet, pretože je veľmi poučná. Hovorí o tom, že Smer klamal, keď v marci 2006 jeho líder tvrdil, že má pripravené kompletné systémové riešenie, nemali ste a nemáte pripravené nič. Bezradnosť a nekompetentnosť vlády demaskuje II. časť správy Pripravované opatrenia vlády. Vláda nemá systémové riešenia, a preto hľadá v blízkej minulosti chyby a v ďalekej minulosti inšpiráciu. Predstavitelia vlády vyhlasujú, že predchádzajúca vláda zanechala zdravotníctvo v úbohom stave. Nie je to pravda. Neviem, či to niekto už v tomto pléne povedal, ale ja to poviem, ja to risknem povedať. Zdravotníctvo na tom nikdy nebolo tak dobre ako v roku 2006. Nikdy v ňom nebolo toľko liekov, toľko prístrojov, také dobré platy, toľko kvalitných sanitiek a toľko peňazí ako v roku 2006. Ja pôsobím v systéme desať rokov, niečo o tom viem, mňa neoklamete taľafatkami v I. časti správy. Je to zásluha štyroch rokov tvrdých a nekompromisných opatrení, ktoré sme urobili. Dnes tento stav stále pretrváva. Dnes nie je zdravotníctvo v kríze rovnako, ako nebolo v nej v marci 2006, keď o tom rozprával líder Smeru Fico. Akurát sa táto situácia rapídne horší. Horší sa rušením pravidiel, ktoré zaviedli reformy, ako to jasne vyplýva z tých častí tejto správy, ktoré sa týkajú hospodárenia poskytovateľov zdravotnej starostlivosti a liekovej politiky. Horší sa aj trestuhodným opustením cesty, na ktorú nastúpilo zdravotníctvo v roku 2004, a absenciou akejkoľvek inej cesty, ktorú táto vláda ani intelektuálne, ani ideologicky nedokáže ponúknuť. My sme vraveli pred voľbami a vraveli sme aj po voľbách, že reformy neboli dokončené, že ich potrebujeme dotiahnuť, opraviť, aplikovať. Zdravotníctvo nie je daňový systém alebo dôchodkový, že stačí nič nerobiť a akosi to ide samo. V zdravotníctve treba pracovať. Problém je, že táto vláda nevie, ako to treba. Ďakujem pekne za pozornosť. (Potlesk.)