B. Bugár, podpredseda NR SR: (2002-11-13):
S. Zubo, poslanec: Ďakujem veľmi pekne všetkým kolegyniam a kolegom, že mi to umožnili. Teda hovorili sme o tej 9 – 10-percentnej inflácii. Ak teda do zdravotníctva v roku 2003 príde podľa pána premiéra do koruny toľko finančných prostriedkov ako v roku 2002, znamená to, že v zdravotníctve v podstate bude oproti roku 2002 minimálne o 9 až 10 % menej, čo spôsobí inflácia. Pýtam sa: Kde hľadať logiku v tejto nelogickej argumentácii? Na dôvažok toho všetkého pán minister zdravotníctva má evidentnú snahu prenášať stále viac zodpovednosti za zdravotnú starostlivosť na plecia pacientov. Vážne uvažuje o spoplatnení predpisovaných receptov o 20 Sk, poplatku za pobyt v nemocnici 100 Sk za lôžko a deň, príspevku na pacienta na stravu vo výške 30 – 40 Sk na deň. Kde však pôjdu tieto finančné zdroje, na ktoré sa pacienti budú skladať? Skutočne sa z nich bude zabezpečovať skvalitňovanie zdravotnej starostlivosti? Myslím si, že nie. Vyzbierané finančné prostriedky pôjdu cez príjmový účet zdravotníckych zariadení do štátneho rozpočtu. Nuž, ale ako sa potom vrátia tieto finančné prostriedky do zdravotníctva v podobe zvýšenia rozpočtu, keď pán premiér garantoval pre zdravotníctvo rozpočet na úrovni roku 2002? Pán minister, čo tak namiesto týchto nesystémových opatrení prejsť na Slovensku po zdravotníckych zariadeniach, popozerať sa, aká situácia, aký stav tam je. Nemám na mysli ponavštevovať iba riaditeľov nemocníc a zaujímať sa o to, akú zdravotnú techniku by potrebovali, ale overiť si veci priamo na nemocničných oddeleniach, zoznámiť sa s podmienkami, v akých sa pacienti nachádzajú. Ale aj to nestačí vykonať v Bratislave, v Banskej Bystrici či v Košiciach. Skúste sa pozrieť do iných miest na Slovensku. Pán minister právom tvrdí, že zdravotníctvo je v súčasnosti studňa, do ktorej sa vlievajú peniaze a ony sa stále strácajú. Súhlasím s vami. No našou povinnosťou je hľadať a odstraňovať tento stav. Žiaľ, seriózne riešenia v tejto situácii nie sú obsiahnuté vo vládnom vyhlásení. Nedostatok zdrojov chce vláda riešiť na úkor občana. I preto sa vás pýtam, pán minister – koľko prostriedkov vynaložia zdravotné poisťovne na svoju reklamu? To sú peniaze, ktoré sú stiahnuté niekde inde. Po druhé – koľko prostriedkov venujú zdravotné poisťovne na vybavenie svojich kancelárií, nájomného, platov zamestnancov, autoprevádzky atď.? To sú všetko peniaze daňových poplatníkov neproduktívne odčerpané na úkor pacienta. Keď tvrdíte, že všetko chcete robiť v prospech pacienta, nenapadlo vám, že by pre Slovensko stačila jedna zdravotná poisťovňa? Dajte si veci prepočítať a zistíte, že by sa ušetrili nie milióny, ale miliardy. Ďalej tvrdíte, že na lieky sa vynakladá 40 % všetkých prostriedkov zdravotníctva. Pán minister, nestálo by za to pozrieť sa bližšie na dílerov liekov, ktorí majú rabat, a cez koľkých dílerov prejdú príslušné lieky, kým sa dostanú k pacientovi? A vôbec, je vôbec podľa vás humánne, keď jednotlivec zarába na chorobe pacienta? Je humánna spoločnosť, ktorá to pripustí? Vymenoval som skutočne len niektoré oblasti pre vládu, kde vláda môže ročne ušetriť nie milióny, ale miliardy korún. Na to je potrebné len zmeniť prístup vlády. Vláda však ukazuje, že o to nemá záujem. Pre ňu je jednoduchšie spoplatniť radového občana. Všetky otázky súvisiace s hospodárskou krízou na Slovensku, spôsobenou predovšetkým realizáciou nesystémových opatrení v ekonomike poslednou vládou, súčasná vláda chce jednoznačne riešiť reštriktívnou cestou na úkor radového občana. Pritom sa tvári nechápavo, zákonným následkom týchto riešení, ktoré bezpochyby povedú k ďalšiemu znižovaniu výroby z dôvodu poklesu kúpyschopnosti obyvateľstva Slovenska. Vláda sa tak zákonite dostáva do stavu, z ktorého nepozná východisko. Tieto skutočnosti ma vedú k rozhodnutiu, že predkladaný program vlády je v rozpore so záujmami občanov Slovenska, a preto pre mňa samotného neprijateľný. Ďakujem. (Potlesk.)