I. Mikloš, podpredseda vlády a minister financií  SR: (2004-03-16):
Po prvé by som veľmi rád povedal, že vláda napĺňa programové vyhlásenie, ktoré bolo schválené tu v tomto parlamente. Možno sa vám to zdá triviálne konštatovanie, ale toto konštatovanie je nevyhnutné povedať, pretože absolútna väčšina toho, čo tu zaznelo z opozičných radov, takmer na 100 %, bola vlastne kritika napĺňania programového vyhlásenia vlády. Nepočul som jediný zásadný argument, ktorý by hovoril, toto je robené naopak, ako to bolo navrhované v programovom vyhlásení vlády. A ak to bolo hovorené, poviem to na príklade, napr. životného prostredia, tak to jednoducho neboli pravdivé údaje, na základe ktorých to hovorené bolo. Ďalšia dôležitá poznámka je tá, že, samozrejme, je tiež pravda, že za prvý rok ani za prvý rok a pol sa programové vyhlásenie neplní a nedá splniť v žiadnej krajine. Takže napr. výhrada, že fiškálna decentralizácia ešte nie je, je tiež výhradou podľa môjho názoru nemiestnou, pretože fiškálna decentralizácia sa pripravuje, 5. apríla bude predstavený balík zákonov a programové vyhlásenie vlády ako celok je koncipované na štvorročné funkčné obdobie, nie na rok. Teda kritizovať vládu, že niečo neurobila, k čomu sa zaväzuje, keď sme po prvom roku a pol vládnutia, sa mi taktiež zdá nemiestne. K tomu, či tu existuje nejaká vízia a či vláda má svoje programové vyhlásenie, ktoré napĺňa, založené na nejakej vízii. Ja som presvedčený, že áno. O tom, že program je ucelenou víziou, najlepšie svedčí aj to, že ak si pamätáte, vládna koalícia mala 78 poslancov, keď sme začínali, dnes ich zďaleka 78 nemá, ale ani jeden z poslancov, ktorí odišli z vládnej koalície, nedeklaroval, že odchádza kvôli tomu, že programové vyhlásenie, a teda program je zlý a že chce napĺňať iný program. Naopak, každý jeden z tých, ktorí odišli, tvrdí, že program a programové vyhlásenie sú dobré a že ich chce ďalej podporovať. Takže ja sa môžem opýtať aj inak, aká iná programová vízia sa tu vytvorila alebo vytvára, ktorá môže byť alternatívou toho programu a tej programovej vízie, ktorú vláda napĺňa. Dovolím si odpovedať, že absolútne žiadna. Takže k tomu hodnoteniu toho, čo robíme. Ako červená niť sa tiahlo všetkými vystúpeniami opozičných poslancov tvrdenie, že vládna politika je antisociálna, protiľudová, že ožobračuje ľudí. My sme netajili, a išli sme do toho do volieb, v našich volebných programoch koaličných strán, z ktorých bol zostavený program vlády a programové vyhlásenie vlády, že sme sa zaviazali našim voličom, že budeme uskutočňovať zásadné, radikálne, komplexné reformy, ktoré vytvoria podmienky a predpoklady na to, aby na Slovensku došlo k vysokému, udržateľnému ekonomickému rastu. Zase počul som len všeobecný argument, že to tak nie je, že programy strán boli iné ako programové vyhlásenie vlády. Nie je to pravda a rád by som počul jedinú relevantnú oblasť, kde programové vyhlásenie vlády nie je prienikom programov politických strán. A tvrdím, že takýmto prienikom ono je, prechádzali sme ním mnohé dni a noci a naozaj toto programové vyhlásenie vlády vychádza z týchto programov. Preto aj tvrdenie pána poslanca Číža a ďalších, že sa narúšajú demokratické princípy, keď vláda nemá podporu, jednoducho nezodpovedá skutočnosti, pretože táto vláda bola konštituovaná na základe slobodných volieb, na základe strán, ktoré získali mandát so svojimi programami, a na základe programového vyhlásenia ktoré vzniklo z programov týchto strán a z ich prieniku. Zároveň by som chcel povedať, keď už som to naznačil hneď na začiatku, že tvrdenie o tom, že referendum má byť nástrojom práve demokracie, keďže sa tu demokracia potláča, je absurdné a nezmyselné. A dovolím si citovať, ak dovolíte, profesora Dahrendorfa, ktorý je svetovo uznávaným sociológom a politológom, ktorý, naopak, tvrdí, že skracovanie volebného obdobia prostredníctvom referenda je veľmi nebezpečné pre parlamentnú demokraciu jednoducho preto, že reformy sú potrebné. Reformy sú potrebné vo všetkých krajinách. A keď vláda nemá aspoň štvorročné obdobie, keď každé nepopulárne opatrenie vyvolá riziko skrátenia volebného obdobia, tak nebude existovať žiadna vláda, ktorá bude robiť potrebné, ale ťažké, nepopulárne opatrenia. Takže k tým reformám a tým sociálnym dopadom chcem ešte povedať, že my tieto zásadné, radikálne reformy nerobíme preto, že by sme chceli ľuďom robiť zle, tieto reformy nie sú samoúčelné a my sa tým nákladom netešíme. Ale my sme jasne povedali, že v prvých dvoch rokoch tieto náklady budú, budú nevyhnutné, ale nevyhnutné na to, aby sme dosiahli vysoký a udržateľný ekonomický rast. A tu by som rád zdôraznil, že neexistuje iný nástroj, a to by som rád počul, ak máte názor, že áno. A dokonca ekonómovia rôznych škôl, tu pán poslanec Číž a ďalší spomínali ekonomické školy, majú síce rôzne názory, ale zhoda je v jednom, nedá sa inak dosiahnuť vyššiu životnú úroveň ako vysokým a udržateľným ekonomickým rastom. Takže ak chceme dobiehať vyspelé krajiny, a my to chceme, chceme ich dobiehať rýchlejšie ako okolité krajiny, tak práve preto robíme reformy, pretože inak sa nedá ako uskutočnením týchto reforiem dosiahnuť vysoký, dlhodobý, udržateľný ekonomický rast a nasledovať príklad Írska, ktoré rýchlo dobehlo vyspelé krajiny a dnes už je nad priemerom Európskej únie. Takže reformy nie sú samoúčelné. Tie opatrenia, ktoré sú často ťažké, nerobíme preto, že by nás to tešilo, ale preto, že ich považujeme za dôležité a nevyhnutné. A verte, že aj z politického hľadiska by pre nás bolo jednoduchšie nerobiť ich, pretože my si uvedomujeme, že tieto ťažké reformy prinášajú zvýšenie našej nepopularity a riziko nášho nezvolenia. Takže keď to napriek tomu robíme, tak to robíme preto, že sme presvedčení o potrebe a dôležitosti. Čo sa týka toho hodnotenia reforiem, asi je to prirodzené a v každej parlamentnej demokracii to tak bude, že opozícia a koalícia budú vidieť diametrálne odlišne úspechy, prospešnosť, efektívnosť krokov, ktoré vláda robí, najmä efektívnosť hospodárskej politiky. Preto je veľmi dobré oprieť sa o a obrátiť sa na nezávislé autority, nezávislé inštitúcie, pretože túto politickú optiku z hľadiska svojich záujmov jednoducho nemajú. Ako vyzerá hodnotenie slovenských reforiem z tohto pohľadu? Samozrejme, opozícia to hodnotí tak, koalícia to hodnotí tak. Ale musím povedať, že názory nezávislých, renomovaných domácich aj zahraničných inštitúcií sú omnoho, omnoho bližšie, ak nie totožné, tak takmer totožné s názormi koalície, s názormi vlády. Čiže na jednej strane máme názory HZDS, máme názory Smeru, máme názory Komunistickej strany. Na druhej strane máme názory OECD, máme názory Svetovej banky, Medzinárodného menového fondu. Máme názory ratingových agentúr, ktoré, či už to bol Standard & Poor’s alebo Fitchipka, v priebehu posledných mesiacov zvýšili rating Slovenska. Máme názory finančných investorov, keď riziková prirážka výrazne klesla počas posledných 6 rokov aj počas posledného roka a pol, ktoré sú podľa môjho názoru najobjektívnejším ukazovateľov toho, či sa ekonomika zdravo vyvíja a dobre vyvíja alebo nie. Takže, vážení páni poslanci z HZDS, stav je taký, že kým v rokoch 1997 a 1998, keď ste vládli, si Slovensko požičiavalo o 8 až 12 % drahšie na zahraničných finančných trhoch, ako si požičiavalo Nemecko. Dnes si už požičiavame len o menej ako pol percenta drahšie, ako si požičiava Nemecko. Dnes Slovensko má rizikové prirážky najlepšie spomedzi všetkých transformujúcich krajín a dokonca už lepšie ako Grécko. Toto sú ukazovatele, ktoré sú objektívne, ktoré neovplyvníte ani tým, čo chcete, ani vašou opozičnou optikou. Môžem spomenúť nezávislé a veľmi renomované médiá, ktoré sa vyjadrujú k slovenským reformám asi tak, že napr. článok vo Frankfurter Allgemeine Zeitung 10. 2. mal o slovenských reformách článok s titulkom Zázrak na Dunaji. Washington Times 29. 11. 2003 mal zase článok o slovenských reformách s titulom Hongkong východnej Európy. Pani poslankyňa Belohorská sa pýtala, prečo k nám prišiel Hyundai/Kia. Financial Times to vidí tak, v článku z 3. 3. 2004, že pre víťazstvo v boji o závod Kia boli rozhodujúce hospodárske reformy v Slovenskej republike. Mohol by som ďalej citovať články z The Economist, články zo Süddeutsche Zeitung a z ďalších renomovaných zahraničných médií, ktoré vidia úspešnosť a kvalitu a efektívnosť ekonomických reforiem zásadne inak, ako ich vidí dnešná opozícia, ako tu odzneli. Dovoľte mi teda povedať pár zásadných faktov o tom, ako sa vyvíja slovenská ekonomika a aké teda sú tie reformy, ktoré tu boli tak kritizované, pretože práve uskutočňovanie reforiem bolo spoločným menovateľom dôvodov na návrh na moje odvolanie. Takže v roku 2002 aj v roku 2003 bola Slovenská republika najrýchlejšie rastúcou ekonomikou spomedzi všetkých krajín Vyšehradskej štvorky a jednou z troch najrýchlejšie rastúcich ekonomík z 30 členských krajín OECD. Spomedzi členských krajín Vyšehradskej štvorky dosahuje Slovensko najlepšie výsledky vo všetkých hlavných makroekonomických ukazovateľoch s výnimkou nezamestnanosti a inflácie, ale aj tam zase dosahuje najvýraznejší pokrok, teda najvýraznejšie znižovanie nezamestnanosti a inflácie. Zo všetkých krajín Vyšehradskej štvorky máme najlepšie ukazovatele, ktoré sú predpokladom dlhodobého udržateľného ekonomického rastu, všetky ukazovatele, ktoré majú rásť, rastú, ako je hrubý domáci produkt, ako je vývoz, všetky ukazovatele, ktoré majú klesať, ako je napr. inflácia alebo nezamestnanosť, klesajú. Od roku 2002 za posledný rok a pol sa na Slovensku vytvorilo 80 000 nových pracovných príležitostí, teda nezamestnanosť klesá aj preto, že rastie zamestnanosť. Takže ak viacerí z vás ale hovorili o tom, že sa chválime tým, že máme dnes asi rovnakú zamestnanosť, ako bola v roku 1998, tak musím povedať, že to je pravda, ale to je len časť tej pravdy, lebo faktom je, že zamestnanosť celková je taká, aká bola v roku 1998, ale faktom tiež je, že štruktúra tejto zamestnanosti je zásadne iná, pretože taká istá zamestnanosť v roku 1998 bola dosahovaná napr. aj tým, že bola udržiavaná vysoká prezamestnanosť v neefektívnych podnikoch, ktoré boli na pokraji krachu. Pán poslanec Jasovský spomenul Slovenské telekomunikácie, kde pracovalo 16 000 ľudí, dnes pracuje v Slovak Telecome 6 000 ľudí. Áno, to je príklad. V ZDA Partizánske, to je ďalší príklad, kde pracovali tisíce ľudí, ktorí boli umelo udržiavaní platením príspevkov z úradov práce, mali ste ďalší neštandardný nástroj, ktorým bol skorší odchod do dôchodku tých, ktorí by inak sa stali nezamestnanými. Takéto niečo nás stálo ročne okolo 2 mld. korún. Boli fabriky, kde bola obrovská prezamestnanosť, Železnice by som mohol spomenúť, ďalšie fabriky, kde bola udržiavaná umelá prezamestnanosť. Takže, áno, celkový počet zamestnaných je ten istý, ale ten zásadný rozdiel je v tom, že dnes je to v zdravej štruktúre, je to v konkurencieschopných podnikoch, ktoré majú potenciál rásť, pretože tieto podniky sa ozdravili, mnohé sa zoštíhlili a vznikli nové pracovné miesta a tieto vznikli tiež aj prílivom investícií. Ďalej, chudoba, často to tu zaznievalo z úst pána poslanca Blajska aj iných ohľadom počtu obyvateľov v hmotnej núdzi. Tak napr. počet osôb v hmotnej núdzi klesol o 13 % za minulý rok, za rok 2003 v porovnaní s rokom 2002, pričom dynamika poklesu bola najvyššia spomedzi posledného obdobia, ak k poklesu došlo v úzkej väzbe na pokles nezamestnanosti. Zároveň platí, že tie nerovnosti, ktoré na Slovensku sú, ono sa to meria podielom príjmov 20 % s najvyššími príjmami lomeno podiel príjmov 20 % ľudí s najnižšími príjmami. Tie rozdiely sú stále nižšie, ako je priemer členských krajín Európskej únie a ako je aj priemer kandidátskych krajín. Je pravdou, že uskutočnením reforiem tento údaj narastie, ale stále nedosiahne ani priemer Európskej únie, ani priemer kandidátskych európskych krajín, a zároveň reformy, ktoré robíme, budú znamenať výrazný impulz pre vyšší a udržateľný ekonomický rast. Dovoľte teda pristaviť sa teraz pri sociálnych dôsledkoch ekonomických reforiem a budem hovoriť údaje za roky 2003 a 2004 a za ďalšie roky. Bolo to tu vykresľované často v katastrofických farbách, pričom si myslím, že je to umelo dramatizované. Netvrdím, že reformy, ktoré robíme, nemajú aj náklady, nemajú aj dôsledky, netvrdím, že neexistujú ľudia, ktorým sa zhorší ekonomická a sociálna situácia, ale tvrdím, že táto zmena nie je dramatická, a zároveň tvrdím, že táto zmena vytvára predpoklady na to, aby sociálny systém bol adresnejší, ale aj spravodlivejší. A toto je asi legitímna otázka, ako chápeme, čo by mal vlastne štát robiť. Pán Blajsko povedal, mohol by som to citovať teraz, že štát by sa mal postarať o životnú úroveň občanov alebo o životné podmienky občanov. Nemyslím si to, myslím si, že o životné podmienky a životnú úroveň občanov by sa mali postarať predovšetkým občania sami. Štát by mal ale, samozrejme, vytvárať podmienky na to, aby cez ekonomický rast, cez rast pracovných príležitostí tie podmienky boli čo najlepšie, a zároveň by mal mať sociálny systém, ktorý by dočasne umožnil tým, ktorí sa ocitnú v podmienkach hmotnej núdze, aby dostali dočasnú pomoc, a tým, ktorí z objektívnych dôvodov sa o seba nemohli postarať, aby sa na dôstojnej úrovni o týchto ľudí štát postaral. Problém je ale v tom, že ak je ten sociálny systém príliš mäkký, ak je príliš široký, ak je zneužívaný, príliš drahý, tak nielenže je drahý, neudržateľný a neefektívny, ale je aj nespravodlivý, lebo značná časť tých peňazí, ktoré sa na to vynakladajú, nie je spotrebovaná tými, ktorí sú naozaj objektívne na pomoc odkázaní, ale je spotrebovaná aj tými, ktorí jednoducho často z dôvodu lenivosti, pohodlnosti alebo doslova zneužívania systému peniaze z tohto systému používajú. Čiže chcem povedať, a to považujem za veľmi dôležité, že my neznižujeme objem peňazí do sociálneho systému, ako sa to často interpretuje. Ten objem prostriedkov v roku 2004 oproti roku 2003 rastie a rastie o takmer 3 mld. korún, pretože to sa nedá len porovnať číslo v kapitole ministerstva práce v roku 2004 a v roku 2003, pretože ten systém sa mení. Zavádza sa napr. daňový bonus cez, ktorý idú 3 mld., ktoré v tomto neuvidíte. Čiže ten nárast prostriedkov je v roku 2004 zhruba o necelé 3 mld. korún oproti roku 2003. Napr. pri rodinnej politike je ten nárast takmer 2 mld. korún, pretože aj ten daňový bonus do toho započítať treba. K číslam, ktoré očakávame, a ďalšia vec, ktorú chcem povedať. Viete, zaznievajú často údaje, cifry, čísla, o koľko sa znižuje, zhoršuje životná úroveň, o koľko nie, pričom sa veľmi často miešajú pojmy. Veľmi často sa zvýšenie životných výdavkov považuje alebo interpretuje ako rast reálnych životných nákladov. A táto chybná interpretácia spočíva teda v tom, že sa poukazuje na rast nákladov, a tie náklady rastú vplyvom aj daňovej reformy, aj úpravy regulovaných cien, ale zároveň rastú aj príjmy. A keď chceme posúdiť celkový vplyv, musíme posúdiť nielen mínusovú položku, ale musíme posúdiť aj plusovú položku. A práve z toho, že sa jednostranne berie do úvahy len rast životných nákladov, a nie rast príjmov, tak z toho vznikajú potom často katastrofické odhady. Chcem povedať, že čísla, o ktorých hovorím a ktoré interpretujeme, sú čísla, ktoré sú relevantné. Odhady na rok 2003 boli potvrdené skutočným vývojom, boli dokonca mierne pozitívnejšie, ako bol skutočný vývoj. Ďalej chcem povedať, že ministerstvo financií dokonca má odhady konzervatívnejšie, pesimistickejšie, ako sú odhady nezávislých inštitúcií. Na to, aby sme objektivizovali aj naše prognózy, sme zriadili tzv. výbor pre makroekonomické prognózy, v ktorom je zastúpená Národná banka, Slovenská akadémia vied, Infostat a ekonomickí analytici štyroch najvýznamnejších slovenských bánk. Uvediem na ilustráciu, aké sú ich a naše predpoklady sociálnych dôsledkov uskutočňovaných reforiem v rokoch 2003, 2004 a v ďalších rokoch. Za najkomplexnejší údaj považujem a treba považovať zaň reálny rast spotreby domácností. Čo sa toho týka, meria sa to konečnou spotrebou domácností v reálnych cenách. Konečná spotreba domácností vlani poklesla o 0,8 %. V roku 2004 predpokladáme, ministerstvo financií predpokladá už nárast konečnej spotreby obyvateľstva v reálnych cenách o 1,3 %, pričom priemer odhadu nezávislých inštitúcií sú 2,0 % a v ďalších rokoch by to už malo byť okolo 4 %. Iný údaj, ktorý chcem uviesť, je reálna mzda. Reálna mzda v tomto roku, hrubá mzda reálna, podľa odhadu ministerstva financií by mala ešte poklesnúť o 0,3 %, ale keďže došlo k zmenám v daniach, čistá reálna mzda, a to je to, čo má človek vo vrecku, tá by mala stúpnuť o 1,5 % v tomto roku, jednoducho preto, že sa znížilo daňové zaťaženie. Odhad priemeru nezávislých 7 inštitúcií je, že aj hrubá mzda by už nemala klesať v tomto roku, ale mala by vzrásť o 0,3 %. Ďalej, na ďalšie roky sú tie odhady reálnych miezd 3 % a vyššie každý rok. Čo sa týka reálnych dôchodkov, v tomto roku, a zase odpovedám alebo reagujem aj na niektoré vaše príspevky, že tie reálne dôchodky nie sú korektne merané, pretože nevychádzajú z dôchodcovskej inflácie, chcem povedať, že vychádzajú z dôchodcovskej inflácie, pretože tu meriame. A to, čo budem hovoriť, tie čísla vychádzajú nie zo všeobecného indexu spotrebiteľských cien, ale z indexu spotrebného koša dôchodcov, spotrebiteľských cien. (Ruch v sále.) Prosil by som, pán podpredseda, keby ste mohli sálu utíšiť, pretože ja som celý deň počúval.