S. Kahanec, poslanec: (2010-02-03):
V prechodných ustanoveniach sa uvádza, že tieto ustanovenia majú byť účinné od 1. apríla roku 2010. Prečo sa teda táto zmena deje? Všetky zmluvy, ktoré boli v období od 1. apríla 2009 až do 1. apríla 2010, v zmysle prechodných ustanovení, keďže sa tam píše, že úrad sa neplatnosti koncesnej zmluvy alebo rámcovej dohody, ktoré boli uzatvorené v lehote, ja by som tam zmenil tento termín nie v lehote, ale v období od 1. apríla 2009 do 1. apríla 2010, môže dovolať pred súdom len návrhom doručeným súdu najneskôr 30 dní od 1. apríla 2010. To znamená, že všetky zmluvy, ktoré boli uzavreté, respektíve ich dodatky v celom období v priebehu roka od 1. apríla 2009 do 1. apríla 2010 sa môžu napadnúť, ak je tam nejaký rozpor v rámci týchto zmlúv voči zákonu o verejnom obstarávaní iba v lehote jedného mesiaca. Pýtam sa prečo? Prečo nemá mať úrad možnosť podať tento návrh na určenie neplatnosti súdom, tak ako mal predtým v lehote jedného roka? Pýtam sa, prečo práve len pre toto obdobie od 1. apríla 2009 do 1. apríla 2010? Pre staršie obdobie to neplatilo a pre to novšie, ktoré príde po tomto, tiež platiť nebude? Prečo práve teraz a prečo práve tak? A, samozrejme, je tam ešte jeden paragraf, že tento odsek je jeden, ktorým sa hovorí o tej lehote iba mesačnej, sa vzťahuje aj na dodatky k zmluve, koncesnej zmluve, rámcovej dohode a podobne. O uzavretej lehote, teda v období, si myslím, že by malo byť správne, od 1. apríla 2009 do 1. apríla 2010. Čiže týka sa to zmlúv a ich dodatkov uzavretých v období od 1. apríla 2009 do 1. apríla 2010. Keď registrujeme vývoj, ktorý bežal pri prijímaní zákonov, a keď registrujeme aj súčasný stav, tak sa to viaže na veci, ktoré s tým súvisia. Poviem pár údajov, ktoré si myslím, že súvisia presne s tým, že prečo sa tieto lehoty teraz takto prijímajú. Začiatkom roku 2007 sa prijali mimoriadne opatrenia na urýchlenie výstavby diaľnic. To bol prvý zákon, ktorým sa chcelo na jednej strane síce urýchliť budovanie diaľnic, ale na druhej strane sa všetko dávalo na hranu ústavy. Pri tých sporných zákonoch, už teraz neviem, pri ktorom aj sám pán minister skonštatoval tu za týmto pultom, že áno, je to postavené na hrane zákona. Ja chápem záujem budovať tieto diaľnice čím skôr. Ale keď by to bol len problém náš, tak by to bolo ešte len doma. Ale nie je to problém iba náš, lebo je to aj problém Európskej komisie, je to aj problém Bruselu. V roku 2007 bola prijatá aj poslanecká novela podaná koaličným poslancom Záhumenským, kde sa dokonca vylúčila verejnosť zo spolurozhodovania pri všetkých ostatných projektoch. Teda, keď napríklad chceme stavať fabriku, alebo chceme stavať elektráreň, alebo nejaké čističky. No, tento vývoj nie je asi celkom dobrý. To, že nie je celkom dobrý, si myslím, že môžeme hľadať v priamych urgenciách, respektíve varovaniach z Bruselu a z Európskej komisie, ktoré prichádzali už dávno. Napríklad upozornenie z Bruselu 8. septembra 2008, ktorá upozornila vládu na nedostatky, ktoré môžu ohroziť platby Európskej únie. A my dnes, nieže dnes krátko pred začiatkom tohto roku sme ešte stále z pozície vlády, teda z pozície ministrov nehľadali nápravu na tieto upozornenia, ale hľadali sme dôvody, prečo tieto kritiky a výhrady prichádzajú. A v decembri 2009 sa v podstate ministri, niektorí ministri vyjadrovali, že za týmito aktivitami Bruselu, ktoré majú výhrady, sú nejakí lobisti z Rakúska proti výstavbe Mochoviec a podobne. To je ďalší problém. Ale k čomu vlastne všetky tieto zákony, ktoré sa postupne prijímali, smerovali? Smerovali k tomu, že sa postupne obmedzovali práva občanov. Obmedzovali sa práva občanov, ktorí by sa mali mať možnosť vyjadrovať pri príprave stavieb, ktorí by sa mali mať možnosť vyjadrovať k stavbám vtedy, keď napríklad sa stavajú pár krokov, respektíve pár desiatok metrov od ich vlastného domu alebo od ich vlastného územia. A my prijímame zákony, ktorými aj napriek tomu, že sa upravovali niektoré sa nedosiahol stav, že tieto výhrady sa vylúčili. Lebo posudzovanie životného prostredia sa robí tak, že jednak verejnosť, a jednak občania sú viac-menej vylúčení z riadnej možnosti vyjadrovať sa k budúcim stavbám a k prípadnému budúcemu zhoršeniu životného prostredia. Ani po čiastočnej úprave zákonov, keď sa napríklad bude stavať stavba či už elektrárne, alebo hocijaká iná stavba pár desiatok metrov od vlastníka napríklad rodinného domu, ak jeho pozemok priamo nesusedí s daným pozemkom, na ktorom sa táto stavba bude realizovať, tak nemá nárok, aby sa k tejto stavbe vyjadroval. Je to normálny stav? Je normálny stav, keď my postupne prijímame zákony, kde vylučujeme verejnosť a tlačíme to cez štátne úrady, napríklad pri pezinskej skládke, napríklad pri trebišovskej elektrárni, kde ich vôbec netrápi pri tejto výstavbe, že všetky tieto stavby majú priamy vplyv na bližšie aj široké okolie voči občanom, ktorí tam žijú. A tento zákon, ktorý sa teraz prijíma, je nejaké podobné vydanie. Chceme zasa znižovať možnosť a skracovať lehotu pre možnosť vyjadrenia Úradu pre verejné obstarávanie, ak vznikne rozpor medzi textom zmlúv, respektíve ich dodatkov a aby mohli podať v dostatočnej časovej lehote návrh na určenie jej neplatnosti súdom. A že to nie je iba problém takýchto výhrad, tak o tom hovorí aj úplne čerstvé varovanie, ktoré prichádza v posledných dňoch od pána riaditeľa európskeho odboru Dicka Ahnera, ktorý na začiatku tohto roku a aj teraz už varuje neviem po koľkýkrát, že ak nebudeme dôsledne rešpektovať transpozíciu smernice EIA, môžeme prísť o preplácanie v týchto projektoch, ktoré súvisia so životným prostredím. A nielen v týchto projektoch, ktoré súvisia so životným prostredím, ale celkove o veľkú časť balíka projektov, ktoré súvisia s infraštruktúrou, budovaním infraštruktúry či už cez Kohézny fond, alebo Európsky fond regionálneho rozvoja a podľa niektorých, ktorí sa tým zaoberajú, odhady tohto balíka, o ktorý môžeme prísť, pričom celkový balík pre obdobie 2007 až 2013 predstavuje 12 miliárd eur, to znamená, aby sme si ešte trošku predstavili peniaze, to je zhruba 360 miliárd Sk, a to sa už  blíži k výške štátneho rozpočtu, tak môžeme prísť až o dve tretiny z tohto 12-miliardového balíka. A dve tretiny z 12-miliardového balíka, ak dobre rátame, je 8 miliárd a 8 miliárd ešte na staré peniaze by bolo zhruba 240 miliárd Sk, teda môžeme prísť takmer o polovičku ročného štátneho rozpočtu. A ja si myslím, že i jedno, i druhé, i ďalšie sú veľmi vážne riziká a veľmi vážne varovania, aby sme takýmto spôsobom postupovali ďalej, že stále škrtáme možnosti riadnych kontrolných možností, že vylučujeme napríklad aj touto úpravou dostatočnú lehotu pre Úrad pre verejné obstarávanie a hovoríme, veď tí, ktorí budú zainteresovaní na verejnom obstarávaní, tí sa môžu vyjadriť a tí môžu napádať a podobne. Ale prečo berieme toto právo úradu? Načo potom máme tento Úrad pre verejné obstarávanie, ak jeho úplne najvlastnejšie právo, to znamená kontrolovať všetky zmluvy mu v podstate limitujeme na minimálne časové obdobie v rozsahu jedného mesiaca? Rád by som k tomu dostal odpovede, pokiaľ teda bude možné ešte v rozprave, aby som potom mohol prípadne zareagovať. Ďakujem pekne.