Novotný, Viliam, poslanec NR SR (2011-09-08):
Vážený pán predseda, vážený pán minister, vážené dámy, vážení páni, oddlženie sa stalo evergreenom slovenskej zdravotnej politiky uplynulého desaťročia. Pritom oddlženie v rokoch 2003 až 2005 prostredníctvom štátnej akciovej spoločnosti Veriteľ za vyše 19 mld. korún malo byť posledným, ale nebolo. Prečo? Pretože predchádzajúca vláda najskôr zastavila a neskôr úplne zrušila transformáciu nemocníc, štátnych príspevkových organizácií na akciové spoločnosti v 100-percentnom vlastníctve štátu. Druhá Dzurindova vláda takmer úplne oddlžila všetky štátne nemocnice. Zostávajúci dlh sa každým mesiacom znižoval. Nemocnice platili tak dodávateľom, ako aj napríklad Sociálnej poisťovni. Po voľbách v júni 2006 sa však situácia ako mávnutím čarovného prútika zmenila. Platobná disciplína nemocníc sa náhle vytratila. Nastalo obdobie zmäkčovania pravidiel pre štátne nemocnice. Spomeňme snahu o ochranu pred exekúciami. Spomeňme koncovú minimálnu sieť diskriminujúcu neštátne zdravotnícke zariadenia. Spomeňme ničím nepodložené navyšovanie platieb Všeobecnej zdravotnej poisťovne štátnym nemocniciam o desiatky percent. A napriek tomu sa každý mesiac dlh štátnych nemocníc zvyšoval. Nemocnice neplatili svojim dodávateľom, rovnako neplatili odvody za svojich zamestnancov do Sociálnej poisťovne. Situácia sa vyhrotila v roku 2009, keď finančná a hospodárska kríza zasiahla aj slovenské zdravotníctvo. 28. apríla 2009 sme tu v Národnej rady prerokovali návratnú finančnú výpomoc nemocniciam. Materiál, na rozdiel od toho, o ktorom rokujeme dnes, neprešiel vtedy riadnym legislatívnom procesom. Neschvaľovala ho ani vláda. Dostal sa sem ako poslanecký pozmeňovací návrh v druhom čítaní Návratná finančná výpomoc vo výške 130 mil. eur už svojím názvom zahmlievala podstatu. Nikto, ani samotný predkladateľ, totiž neočakával, že by tieto peniaze mali byť niekedy vrátené štátu. Vtedy som z tohto miesta povedal: „Správnou a čestnou otázkou by bola otázka, ako chcú poskytovatelia zdravotnej starostlivosti po dvoch rokoch začať peniaze vracať, lebo ide o návratnú finančnú výpomoc. To do dvoch rokov naozaj ministerstvo zdravotníctva verí v to, že nemocnice budú hospodáriť vo vyrovnanom rozpočte a ešte budú dokázať splácať svoju návratnú finančnú výpomoc? Ja tomu neverím.“ Toto som povedal v apríli 2009 a mal som pravdu. Ja som mal pravdu a pán minister Raši sa mýlil. Nemocnice do dvoch rokov nevedia splácať návratnú finančnú výpomoc. To je pravda a treba to možno podčiarknuť skôr, ako znovu budeme kresliť utopistické a dramatické modely toho, ako to bude v budúcnosti. Treba povedať, že v apríli 2009 pán minister Raši požičal nemocniciam, požičal 128, skoro 130 mil. eur návratnej finančnej výpomoci, ktoré sa ukázali byť nenávratnou finančnou výpomocou. Dnes je situácia zmenená oproti tej spred dvoch rokov. Štátne nemocnice sa majú transformovať do konca tohto roka na akciové spoločnosti. Ak majú prijať po novom roku zodpovednosť za svoje hospodárenie, je potrebné ich finančne stabilizovať. Napriek náročnej situácii, napriek hospodárskej kríze, napriek problémom vo verejných financiách našla vláda Ivety Radičovej na ich oddlženie peniaze 350 mil. eur, teda vyše 10,5 mld. korún. Proces premeny štátnych príspevkových organizácií na akciové spoločnosti sa dostáva do druhého kroku. Ako som to už niekedy, prvým krokom je samotné technické zvládnutie transformácie, druhým krokom je oddlženie starých záväzkov a tým tretím a najnáročnejším krokom, na ktorý nás právom upozorňuje aj opozícia, je udržanie finančnej stability nových akciových spoločností po 1. 1. budúceho roku. V štátnych nemocniciach, ktoré prechádzajú procesom transformácie z príspevkových organizácií na akciové spoločnosti, sa v uplynulých mesiacoch vykonali znalecké posudky. Dovoľte mi spomenúť niektoré zásadné konštatovania, ku ktorým pri tejto činnosti dospel Ústav súdneho inžinierstva Žilinskej univerzity. Ústav ich písomne zaznamenal v dokumente nazvanom „Rozbor štruktúry záväzkov a trendu zadlžovania transformovaných zdravotníckych zariadení“. Keď tento komplikovaný materiál preložíme do normálnej reči, dozvieme sa, že jednotlivé nemocnice ako štátne príspevkové organizácie vykazovali celé roky, prakticky od roku ,	89, pre ministerstvo zdravotníctva iné čísla, než bola skutočnosť. Prikrášľovanie reality? Potemkinovská dedina? Nazvite to, ako chcete. Umožňovala im to skutočnosť, že ich výkazníctvo a účtovníctvo nemalo stanovené žiadne pravidlá. V týchto mútnych vodách sa potom dobre lovilo. Ľahko vznikal nekontrolovaný dlh, ktorý potom musel štát z peňazí daňových poplatníkov opakovane oddlžovať. Práve preto je potrebné, aby aj pre štátne nemocnice konečne začali platiť rovnaké pravidlá, ako platia pre všetkých ostatných. Pre neštátne zdravotnícke zariadenia, pre súkromných lekárov, pre lekárne, pre zdravotné poisťovne, pre farmaceutické firmy, pre distribučné firmy, pre dodávateľské firmy. Dovoľte mi spomenúť konkrétne príklady, kde sa v nemocniciach strácali peniaze. V roku 2008 uverejnil Týždenník Trend článok „Ako sa bačuje na onkológii“. Autor v ňom dokumentuje nákup troch lineárnych urýchľovačov troma štátnymi nemocnicami v Prešove, Banskej Bystrici a Bratislave. Tendra sa v každej nemocnici zúčastnil len jeden záujemca, ktorý so svojou ponukou, čuduj sa svete, aj vyhral. Tender pripravila známa košická spoločnosť. Podozrenia z toho, že nákupy lineárnych urýchľovačov boli extrémne predražené, sa potvrdili teraz pri znaleckých posudkoch v spomenutých nemocniciach. Lineárne urýchľovače majú totiž trhovú hodnotu takmer o polovicu nižšiu, než za ne zaplatili nemocnice. Namiesto 150 mil. korún, ktoré nemocnice zaplatili, sa tieto prístroje podľa posudku Ústavu súdneho inžinierstva zaradili do majetku v hodnote 60 % obstarávacej ceny. Každá z troch nemocníc, teda zaplatili o 60 mil. korún viac, než bola trhová cena prístrojov. Akýkoľvek zodpovedný manažér by postupoval inak. A akýkoľvek zodpovedný vlastník by na manažéra nakupujúceho predraženú techniku podal trestné oznámenie. Iný príklad. Národný onkologický ústav v Bratislave, v suteréne nájdete krabice s dvoma prístrojmi určenými pre chirurgický pavilón. Nákup je z roku 2010 spred volieb. Obstarávacia cena 1 mil. eur s DPH. Pred dverami je jeseň 2011 a prístroje ešte stále nemal kto vybaliť. Nečudo, chirurgický pavilón totiž ešte nebol postavený. Nechcem vás unavovať výpočtom ďalších tunelov a tunelíkov v slovenských nemocniciach, ktoré sa pri inventúre vyplavujú na povrch. Je to smutný, tristný príbeh slovenského zdravotníctva. Nečudujme sa, že sa nemocnice zadlžujú, ak v tých pivniciach odpočívajú v krabiciach nerozbalené, ale veľkoryso zaplatené prístroje. Nečudujme sa, že zdravotné sestry sú frustrované z nízkych miezd, keď nemocnice míňali radšej peniaze na predražené nákupy v podozrivých tendroch. Nemám veľké oči z transformácie nemocníc, nie je to všeliek problémov v zdravotníctve a ani som to nikdy netvrdil. Manažéri týchto zariadení to budú mať ťažké. Čakajú ich extrémne výzvy udržať transformované nemocnice vo vyrovnanom rozpočte. Ale aspoň konečne prestanú byť za hlupákov tí riaditelia, ktorí sa správajú zodpovedne, nakupujú efektívne, nekradnú, snažia sa o dlhodobý rozvoj nemocnice. Konečne budú platiť v nemocniciach jednoznačné účtovné pravidlá, budú verifikované nezávislým externým auditom. Nad riaditeľmi bude visieť Damoklov meč v podobe trestnej zodpovednosti pri správe majetku štátu. To sú tie základné rozdiely medzi príspevkovou organizáciou a akciovou spoločnosťou. Rozdiely, ktoré do slovenského zdravotníctva prinesú spravodlivosť a novú kultúru vzťahov. Chcem vás preto, panie poslankyne a páni poslanci, požiadať o podporu tohto materiálu, ktorý umožní úspešne dokončiť zásadný krok v našom zdravotníctve. Ďakujem vám za pozornosť.