prompter: Вигадай казку на ніч для дітей

assistant: Жив собі кіт Пепіто. Він був цілковито чорного кольору, як пума. Він полюбляв прокидатись рано вранці і вистрибувати надвір через дверцята. 
Коли надворі був сніг, Пепіто спочатку пробував його лапою. Бо якщо було дуже холодно, то він одразу тікав назад грітись у вітальні або кухні. 

Одного разу, вийшовши на прогулянку, ще коли надворі було видно зірки, Пепіто почув шум на одній з сусідніх вулиць. Рухаючись непомітно, перебігаючи від хати до хати, перестрибуючи через паркани, він наблизився до джерела шуму.
Якийсь шалений звір бігав по дворі, заплутаний у різному мотлоху і смітті. Першою реакцією Пепіто було втікти подалі, але уважно придивившись своїми котячими очима, він зрозумів що під купою мішків і кабелів - інший кіт.
Пепіто спустився з високого паркану, з якого він спостерігав за подіями, і підійшов до звіра.

Звір застиг і лише його блискучі очі серйозно слідкували за Пепіто. Пепіто лапою і зубами поступово розпутав іншого кота. 
Виявилося, що це був незнайомий товстий рудий кіт - напевно його власники лише нещодавно заселились поблизу. Скоріше за все, він завжди жив у квартирі і майже не виходив з дому. 
Через це, випадково вискочивши через відкриті двері, він не зміг увечері повернутись додому, а потім ще й потрапив у якусь халепу.

На кілька секунд Пепіто і рудий кіт подивились один одному в очі - наче привітавшись. Після того руде чудо швиденько побігло геть шукати свій дім.
Пепіто постояв трішки на самоті, слідкуючи як тепло від люку поблизу рухало повітрям. І теж пішов додому. Залізши до хати через свої дверцята, він знайшов найближчу теплу батарею, згорнувся калачиком і дуже міцно задрімав.

prompter: Мила казка :)

assistant: Гаразд, ось казка для дітей середнього віку.

Жив собі інопланетянин Джеб. Його планета була подібною на Землю, але її колір був червоний. Навіть дерева більшу частину року були червоні. Лише взимку вони ставали зелені. 

Він збирався у подорож до сусіднього до планети місяця, коли йому прийшла звістка від двоюрідного брата. Той прислав термінове відеозапрошення. Приєднавшись до дзвінка, Джед побачив, що зібралась майже вся родина, навіть ті, з ким він роками не бачився.

Двоюрідний брат, якого звали Йона, сказав, що планує залишити свій дім на рідній планеті, і відправитись на кораблі у іншу сонячну систему. Джеб чув про цю місію в новинах, але все одно здивувався. Його брат ніколи не проявляв пригодницького настрою, здавалось Джебу.

Пізніше, Джеб приїхав магнітним поїздом до свого кузена. Той пакував валізи і був дуже захеканий - напевно важкі.

Ось про що говорили Джеб і Йона:
Джеб: “Ти ж повернешся аж через 5 років?”
Йона:”Ну так. Але вони пролетять непомітно. Знаєш, цей новий світ - він такий красивий. Я бачив фото з дронів, там стільки лісів, не те що наші пустелі. Ще не знаю, чим там займусь, напевно буду досліджувати тамтешні дерева”
Джеб:”А океан там є?”
Йона: “Є, і річки є, і водоспади”
Джеб:”Ух, круто. До речі, ми сумуватимемо за тобою”
Йона:”Знаю. Обов‘язково привезу подарунки”

Через тиждень прийшов час запуску космічного корабля, на якому мав летіти Йона. Цей корабель був гігантським, він виглядав як короткий циліндр без дна чи вершка. Всередині на поверхні корабля було повітря, будинки, захист від різних косміічних неприємностей - все майже як вдома.

Джеб і безліч глядачів на маленьких космічних одномісних човниках зібрались навколо, трішки поодаль, аби слідкувати, як корабель-гігант відправиться у подорож. Вони усі виглядали як комарі навколо слона.

Запрацювали срібні двигуни, на момент здавалось, що гігант не рухається, а потім він здригнувся і почав прискорюватись. Джеб нажав кілька кнопок, щоб летіти слід за кораблем, і продовжував дивуватись цим видовищем, аж доки його човник не почав відставати. “Нехай щастить, брате” - сказав він, і розвернув човен у сторону своєї домашньої планети.