NLK-NML/MeSH-CZ-2025-notes huggingface dataset:
velký mozek: velký mozek vzniká z telencefala, u člověka tvoří zdaleka největší oddíl centrální nervové soustavy (cns), ale také u ostatních savců zabírá větší díl hlavového oddílu cns. vývojově je nejmladší částí cns. skládá se ze dvou polokoulí (hemisfér), které jsou spojeny vazníkem (corpus callosum). povrch koncového mozku je pokryt pláštěm (pallium), který je tvořen mozkovou kůrou (cortex cerebri). vnitřek koncového mozku obsahuje bílou hmotu (ze svazků axonů neuronů) a okrsky šedé hmoty (těla neuronů), které vytváří podkorová centra (bazální ganglia). k jeho funkcím patří řízení senzomotorických a intelektuálních činností a emocí. (upraveno podle wikipedie 2019 http://www.cs.wikipedia.org/)
velofaryngeální uzávěr: během mluvení se měkké patro zvedá a těsně naléhá na horní zadní stěnu hltanu. tím se prostor nosohltanu a nosu oddělí od společného prostoru hltanu a dutiny ústní. tento jev se označuje jako patrohltanový (velofaryngeální) uzávěr a zamezuje, aby proud vzduchu z plic pronikal do nosu. patrohltanový uzávěr se uplatňuje také při polykání, kdy znemožní aby část spolykaného obsahu pronikla do nosohltanu a nosu. (kejklíčková, i.: logopedie v ošetřovatelské praxi s. 29)
velofaryngální nedostatečnost: narušená funkce měkkého patra a hltanu. stav, kdy měkké patro a svalovina hltanu nemohou vytvořit při činnostech jako je polykání, dýchání, foukání, řeč - optimální uzávěr mezi částí hltanu, která je spojena s dutinou ústní a nosohltanem. neúplné uzavření velofaryngeálního uzávěru primárně souvisí s operacemi (adenektomie, rozštěp patra) nebo nefunkčním velofaryngeálním uzávěrem. projevuje se hypernasální řečí
velryba grónská: kytovec žijící ve studených mořích severní polokoule, kde se zdržuje po celý rok. patrně se jedná o nejdéle žijícího savce, schopného dožít se 200 a více let. na rozdíl od většiny kytovců postrádá hřbetní ploutev a může žít i v malých skupinách čítajících asi 14 jedinců. (upraveno podle wikipedie 2019 http://www.cs.wikipedia.org/)
velryby: skupina mořských savců z řádu cetacea (kytovci). v minulosti byly velryby loveny pro tuk, maso a kostice. v současné době platí moratorium na komerční lov, protože všechny druhy velryb jsou vedené jako ohrožené nebo téměř ohrožené
vemurafenib: indolsulfonamidová sloučenina a inhibitor braf kináz, který se používá k léčbě neresektabilního nebo metastázujícího melanomu
vena axillaris: žíla podpažní, navazuje na v. brachialis, přechází do v. subclavia. (cit. velký lékařský slovník online, 2017 http://lekarske.slovniky.cz)
vena azygos: žíla lichá, začíná z v. lumbalis ascendens, probíhá vpravo podél páteře, ústí do horní duté žíly. vtékají do ní pravé interkostální žíly, v. hemiazygos, vv. bronchiales, oesophageae. patří ke kavokaválním spojkám. (cit. velký lékařský slovník online, 2017 http://lekarske.slovniky.cz)
vena brachiocephalica: tlustá žíla vznikající soutokem v. jugularis interna a v. subclavia. pravá a levá v. b. se spojují do v. cava superior. pravá probíhá skoro svisle, průběh levé je spíše šikmý. starý název byl vena innominata. (cit. velký lékařský slovník online, 2017 http://lekarske.slovniky.cz)
vena cava inferior: dolní dutá žíla. vzniká ze dvou kyčelních žil (vv. iliacae), probíhá vpravo podél aorty a sbírá krev z dolních končetin, pánve, stěny břišní, retroperitonea, jater. (cit. velký lékařský slovník online, 2019 http://lekarske.slovniky.cz)
vena cava superior: vena cava superior je velká, ale krátká žíla, která odvádí odkysličenou krev z horní poloviny těla do pravé síně srdeční. vzniká ve výši druhého sternokostálního kloubu za pravým okrajem sterna soutokem vena brachiocephalica dextra et sinistra, které odvádí krev z hlavy, krku a horních končetin. (upraveno podle wikiskripta 2019 http://www.wikiskripta.eu/)
vena centralis retinae: žíla sbírající krev ze sítnice. ústí do ní drobné žilky patrné na očním pozadí (kde jsou sytější než arterie). provází a. centralis retinae skrz optický nerv a ústí přímo nebo zprostředkovaně (přes v. ophthalmica) do sinus cavernosus. (cit. velký lékařský slovník online, 2019 http://lekarske.slovniky.cz)
vena femoralis: stehenní žíla. provází a. femoralis, v oblasti třísla je od ní uložena směrem do středu těla (mediálně), proximálněji se dostává laterálně. pokračuje jako v. iliaca externa. používá se např. k zavádění katétrů. (cit. velký lékařský slovník online, 2017 http://lekarske.slovniky.cz)
vena iliaca: kyčelní žíla. společná žíla (v. i. communis) vzniklá spojením zevní kyčelní žíly (v. i. externa), sbírající krev z dolní končetiny, a vnitřní kyčelní žíly (v. i. interna). (cit. velký lékařský slovník online, 2019 http://lekarske.slovniky.cz)
vena lienalis: žíla slezinná. probíhá v blízkosti stejnojmenné arterie po zadní straně slinivky. spojuje se s v. mesenterica superior za vzniku portální žíly. (cit. velký lékařský slovník online, 2017 http://lekarske.slovniky.cz)
vena mesenterica: žíly sbírající krev ze střev. vena mesenterica inferior sbírá krev z tlustého střeva od lienální flexury až po horní část konečníku a ústí do v. lienalis, event. do horní mezenterické žíly. vena mesenterica superior sbírá krev z tenkého střeva a části střeva tlustého až po lienální flexuru. jejím spojením s v. lienalis vzniká portální žíla. (upraveno podle: velký lékařský slovník online, 2019 http://lekarske.slovniky.cz)
vena poplitea: zákolenní žíla. vzniká soutokem vv. tibiales anteriores a posteriores, přechází ve v. femoralis. v zákolenní jamce se nachází mezi tepnou (a. poplitea) a n. tibialis (který je nejvrchněji). (cit. velký lékařský slovník online, 2019 http://lekarske.slovniky.cz)
vena portae: mohutný žilní kmen, který sbírá krev z kapilár většiny břišních orgánů (žaludku, střeva, sleziny) a odvádí ji do jater. vzniká soutokem v. lienalis a v. mesenterica superior. do jater vstupuje v porta hepatis (probíhá v lig. hepatoduodenale). v játrech se znovu dělí na menší cévy až do portálních polí. do jaterních sinusoidů pak ústí společně s a. hepatica, která přivádí arteriální krev. krev v p. ž. je značně bohatá na kyslík a přivádí až 80 % krve přitékající do jater. sinusoidy ústí do centrální žíly v centru jaterního lalůčku. krev z jater odtéká jaterními žilami (vv. hepaticae), které ústí do dolní duté žíly. (cit. velký lékařský slovník online, 2017 http://lekarske.slovniky.cz)
vena saphena: povrchová podkožní žíla dolní končetiny. velká s. probíhá po vnitřní straně končetiny až k tříslu, malá vede po zadní straně lýtka do podkolenní jamky. obě ústí do hlubokých žil. mohou být postiženy záněty a varixy. (cit. velký lékařský slovník online, 2017 http://lekarske.slovniky.cz)
vena subclavia: žíla podklíčková. pokračování v. axillaris, ústí do v. brachiocephalica. (upraveno podle: velký lékařský slovník online, 2019 http://lekarske.slovniky.cz) nebo žíla, která navazuje na v. axillaris. za hranici těchto dvou žil se považuje průchod před úponem m. scalenus anterior na první žebro. v angulus venosus se spojuje s v. jugularis interna, čímž vzniká v. brachiocephalica. (upraveno podle wikiskripta 2019 http://www.wikiskripta.eu/)
venae hepaticae: jaterní žíly. krátké žíly odvádějící krev z jater do dolní duté žíly. jejich obliterace či trombóza způsobuje buddův-chiariho syndrom. (cit. velký lékařský slovník online, 2019 http://lekarske.slovniky.cz)
venae jugulares: krční žíly, které odvádějí krev z mozku, obličeje a krku do brachiocefalických a podklíčkových žil
venae pulmonales: plicní žíly vedoucí okysličenou krev z plic do levé srdeční síně. součást malého oběhu krevního. (upraveno podle: velký lékařský slovník online, 2019 http://lekarske.slovniky.cz)
venae renales: krátké tlusté žíly, které vedou krev z ledvin do vena cava
venae umbilicales: pupeční žíly přivádějící do embrya krev obsahující živiny z trofoblastu. pravostranná v. u. později obliteruje a veškerou krev z placenty přivádí do fetu jediná v. umbilicalis. po narození v. u. obliteruje a vzniká z ní lig. teres hepatis. (cit. velký lékařský slovník online, 2017 http://lekarske.slovniky.cz)
venerologie: obor medicíny, který se zabývá pohlavně přenosnými nemocemi
venezuelská koňská encefalomyelitida: onemocnění vyvolané virem z rodu alfavirus. vyskytuje se v různých oblastech amerického kontinentu (jižní a střední amerika, jih usa). rezervoárem jsou koně a drobní savci. může způsobovat epizoonózy koní, může dojít i k postižení lidí. onemocněním člověka je obv. lehčí encefalitida. ve veterinární praxi existuje vakcína. (cit. velký lékařský slovník online, 2014 http://lekarske.slovniky.cz)
venkovské obyvatelstvo: obyvatelé venkovských oblastí nebo malých měst klasifikovaní jako venkovští
venombin A: enzym podobný trombinu pocházející z jedu hadů ze skupiny zmijí a chřestýšů. mezi druhové varianty enzymu patří ankrod (agkistrodon rhodostoma (ploskolebec plantážní)), batroxobin z bothrops atrox a krotaláza z crotalus adamanteus (chřestýš diamantový). ec 3.4.21.74
venostomie: vytvoření malého otvoru naříznutím žíly pro umožnění průchodu jehly nebo kanyly pro odběr krve, podávání léků nebo při diagnostické nebo terapeutické katetrizaci
ventilace jedné plíce: techniky umělé plicní ventilace pro jednu plíci
ventilace umělá s výdechovým přetlakem: metoda mechanické ventilace, při níž se udržuje tlak, aby se zvýšil objem plynu, který zůstává v plicích na konci výdechu. tím se sníží pohyb krve plícemi a zlepší se výměna plynů
ventilačně-perfuzní scan: dvoudílná radioizotopová scintigrafie, kterou se zjišťuje poměr plicní ventilace a perfuze, často se používá v diagnostice plicní embolie. snímky se získávají kombinací scintigrafie, pozitronové emisní tomografie a jednofotonové výpočetní tomografie
ventilátorová pneumonie: vážný zápal plic u pacientů, u kterých bylo nutné zavedení mechanického plicního ventilátoru. obvykle je původcem nozokomiální nákaza (infekce vzniklá při pobytu v nemocnici nebo s pobytem související) vyplývající z přítomnosti mikrobů v nemocničním prostředí, oslabení organismu nemocí i léčebnými zásahy
ventriculi laterales: jsou to párové dutiny podkovovitého tvaru uložené v pravé a levé mozkové hemisféře. můžeme je též označit jako i. a ii. mozkovou komoru. v každé rozlišujeme 4 úseky. do čelního laloku se vyklenuje cornu frontale, pokračuje jako pars centralis, která probíhá nad iii. mozkovou komorou. dále to je cornu occipitale vybíhající do týlního laloku a posledním úsekem je cornu temporale, který se nachází ve spánkovém laloku a na jehož bazální stěně leží hippocampus. (upraveno podle wikiskripta 2019 http://www.wikiskripta.eu/)
ventrikulografie - první průchod bolu: radionuklidová ventrikulografie, při níž je injekčně aplikován bolus radionuklidu, který jedenkrát projde srdeční komorou, z čehož se získají záznamy. funkci levé a pravé srdeční komory lze i během této techniky analyzovat samostatně. ventrikulografie s metodou first pass se jako technika pro vyhodnocení činnosti pravé srdeční komory upřednostňuje před sychronizovaným snímáním krevního řečiště
ventrální hernie: hernie způsobená oslabením přední stěny břišní, které je vrozené (syndromy střední čáry) nebo vzniká po chirurgickém zákroku nebo zvýšeném nitrobřišním tlaku. patří sem pupeční kýla, kýla v jizvě, epigastrická kýla, postranní kýly (spiegelova kýla)
venuly: malé cévy, které odvádějí krev z kapilárních sítí a postupně se spojují v žíly
venózní angiom centrálního nervového systému: nádor vycházející z buněk cévní stěny. jde o cévní anomálii projevující se radiálním nebo klínovitým uspořádáním rozšířených žilek vedoucích do větší žíly v mozku, míchy nebo mozkových plen. žíly v cévním angiomu jsou obklopeny normální nervovou tkání, na rozdíl od kavernózního hemangiomu centrální nervové soustavy, který tuto tkáň postrádá. odvodnění cévního angiomu je plně integrováno s žilním systémem těla, tedy ve většině případů neexistují žádné klinické příznaky a vzácné krvácení
venózní tlak: žilní tlak, tlak v žilním řečišti. na rozdíl od arteriálního tlaku je mnohem nižší. (cit. velký lékařský slovník online, 2013 http://lekarske.slovniky.cz/ )
vepřové maso: maso z prasete (sus scrofa) užívané jako potravina
verapamil: blokátor kalciových kanálů, který patří mezi antiarytmika třídy iv
verbální chování: zahrnuje tvorbu slov nebo slovní reakci, ať už v písemné nebo mluvené podobě
vermis cerebelli: střední nepárová část mozečku, patří k starším částem mozečku. (cit. velký lékařský slovník online, 2019 http://lekarske.slovniky.cz)
vernix caseosa: maz přítomný na kůži novorozence (má "sýrový" charakter). (cit. velký lékařský slovník online, 2019 http://lekarske.slovniky.cz)
vertebrobazilární insuficience: zkr. vbi - stav vznikající v důsledku porušeného oběhu krve v zadní části mozku. ta je zásobena dvěma vertebrálními tepnami (a. vertebralis) procházejícími otvory v postranních výběžcích krčních obratlů a na spodině mozkové se spojujícími v jednu bazilární tepnu (a. basilaris). vertebrální tepny mohou být zúženy vrozeně, vlivem anatomických podmínek (průchod zúženými místy) či aterosklerózy. projevuje se např. závratěmi. těžší porucha průtoku může způsobit i závažnější cévní mozkovou příhodu. (cit. velký lékařský slovník online, 2013 http://lekarske.slovniky.cz/ )
vertebroplastic: a bone cement composed of polymethylmethacrylate, methyl methacrylate-styrene copolymer, benzoyl peroxide, and barium sulfate
vertigo: vertigo - lat. závrať. nepříjemný pocit otáčení se okolí nebo vlastního těla a nerovnováhy. může mít charakter točivý, někdy se projevuje jako houpání či tah do strany. k nejč. příčinám patří postižení vnitřního ucha (např. chronická mesotitida se steatomem, labyrintitida, herpes zoster oticus), krční páteře nebo mozkových cév, zejm. při ateroskleróze. je-li iritace periferního vestibulárního aparátu, bývá rovněž nystagmus. (cit. velký lékařský slovník online, 2013 http://lekarske.slovniky.cz/ )
verukózní karcinom: varianta dobře diferencovaného epidermoidního karcinomu, který se vyznačuje pomalým růstem a bradavičnatým povrchem. nejvíce se vyskytuje v ústní dutině, ale také v hrtanu, nosní dutině, jícnu, penisu, anorektální oblasti, vulvě, pochvě, na děložním čípku a na kůži (zejména na chodidle nohy). většina intraorální výskytů se týká starších mužů užívajících bezdýmný tabák. léčí se chirurgickým odstraněním. radioterapie nebývá doporučována, protože až 30% nádorů ošetřených zářením se do šesti měsíců stává vysoce agresivními
vestibulokochleární fyziologické jevy: procesy a vlastnosti vestibulokochleárního systému a viii. hlavového nervu
vestibulookulární reflex: reflex, jehož impulzy jsou vedeny z kupuly polokruhových kanálků a z otolitové membrány sakula a utrikula přes vestibulární jádra mozkového kmene a fasciculus longitudinalis medialis (střední longitudinální fascikulus) do jader okohybného nervu (nervus oculomotorius). jeho funkcí je udržovat během rotace hlavy stabilitu retinálního obrazu vytvářením kompenzačních očních pohybů
vestibulární aparát: vestibulární aparát je smyslový orgán v labyrintu vnitřního ucha obratlovců, zodpovědný za vnímání rovnováhy (slouží podobně jako statocysta bezobratlých). vyvíjí se v embryonálním období z ušní plakody. uvnitř je celý systém vyplněn endolymfou a vně obklopen perilymfou. v jednotlivých částech jsou přítomny smyslové neuromastové buňky. je složen z několika částí: polokruhovité (semicirkulární) kanálky - u člověka vnímání úhlového zrychlení hlavy, kulovitý váček (sacculus) - u člověka vnímání přímočarého vertikálního zrychlení, vejčitý váček (utriculus) - u člověka vnímání přímočarého horizontálního zrychlení. (cit. wikipedie, 2018 http://www.wikipedie.cz)
vestibulární evokované myogenní potenciály: zaznamenané elektrické odpovědi svalů (zejména krčních svalů nebo svalů kolem očí) po stimulaci vestibulárního aparátu
vestibulární nemoci: patologické procesy postihující vestibulární aparát, který obsahuje část ústrojí rovnováhy. pacienti s vestibulárními nemocemi se projevují nestabilitou a jsou vystaveni riziku častého pádu
vestibulární neuronitida: idiopatický zánět vestibulárního nervu. vyznačuje se klinicky akutním nebo subakutním nástupem závrati, nevolnosti a nerovnováhy. kochleární nerv obvykle není postižen a také se obvykle neobjevuje nedoslýchavost a tinnitus v uších. příznaky obvykle ustoupí za několika dnů až týdnů
vestibulární schwannom: benigní neurilemom osmého hlavového nervu (vestibulokochleární nerv), většinou vznikající z nervus vestibularis během páté nebo šesté dekády života. ke klinickým příznakům patří ztráta sluchu, bolesti hlavy, závrať, tinnitus a obličejová bolest. bilaterální akustické neuromy jsou spojeny s neurofibromatózou 2
vestibulární systém: vestibulární aparát vnitřního ucha, oko, centrální nervový systém a různé nervy, dráhy a jádra, která je spojují. vestibulární systém se vztahuje k propriocepci a prostorové orientaci. jeho dysfunkce souvisí s řadou nemocí (např. vestibulární nemoci, nemoci vnitřního ucha, vestibulární neuronitida, benigní paroxysmální polohové vertigo a kinetózy)
vestibulární vláskové buňky: smyslové buňky makul rovnovážného ústrojí. jejich apikální stereocilie jsou zanořeny v rosolovité hmotě otolitové membrány. tyto vláskové buňky reagují na pohyb otolitové membrány a vzniklé signály se přenášejí rovnovážným nervem do mozkového kmene. vláskové buňky v sakulu vnímají lineární zrychlení ve vertikálním směru (nahoru a dolů). utrikulus registruje lineární zrychlení v horizontálním směru (dopředu, dozadu a do stran)
veterinary: used for naturally occurring diseases in animals, or for diagnostic, preventive, or therapeutic procedures used in veterinary medicine
veterinární: užij pro přirozeně se vyskytující nemoci u zvířat nebo pro diagnostické, preventivní nebo terapeutické postupy užívané ve veterinárním lékařství
veterinární lékařství: lékařský obor zabývající se prevencí, diagnostikou a léčbou chorob zvířat
veterinární patologie: obor veterinární medicíny zabývající se příčinami nemocí a změnami vyvolanými v organismu nemocí
veterinární sportovní medicína: obor veterinární medicíny zabývající se tělesnou zdatností zvířat ve sportu (koňské dostihy, psí dostihy atd.) a diagnostikou a léčbou sportovních zranění zvířat
veterináři: absolventi veterinárního lékařství, kteří mají vzdělání a kvalifikaci k léčbě nemocí a zranění zvířat
vezikoureterální reflux: zpětný tok (reflux) moči z močového měchýře do močovodu, někdy až do ledvinné pánvičky. je jednostranný nebo oboustranný. k refluxu dochází během močení, kdy stoupá tlak v močovém měchýři (lze diagnostikovat cystouretrografií). dochází k němu zejm. u dětí při porušené vezikoureterální junkci. komplikací jsou recidivující močové infekce a možné poškození ledvin (refluxní nefropatie). v dětském věku se obv. provádí chirurgický zákrok (plastika). (cit. velký lékařský slovník online, 2017 http://lekarske.slovniky.cz)
vezikovaginální píštěl: abnormální kanálkovité propojení mezi močovým měchýřem a pochvou
vezikulobulózní nemoci kůže: kožní nemoci charakterizované lokalizovaným nebo generalizovaným výsevem puchýřů. podle místa a způsobu vzniku puchýřů se provádí klasifikace těchto onemocnění. léze mohou vzniknout spontánně nebo mohou být vyvolané infekcí, úrazem nebo slunečním světlem. etiologie zahrnuje imunologické a genetické faktory
vezikulární exantém prasat: infekce prasat způsobená kaliciviry vyznačující se hydropickou degenerací orálního a kožního epitelu
vezikulární nemoc prasat: enterovirová infekce prasat klinicky nerozeznatelná od slintavky a kulhavky, vezikulární stomatitidy a vezikulárního exantému prasat. onemocnění je vyvoláno kmenem lidského enteroviru b
vezikulární stomatitida: virové onemocnění způsobené dvěma sérotypy viru vezikulární stomatitidy z rodu vesiculovirus: kmenem indiana a kmenem new jersey. vyznačuje se vezikulárními erupcemi na ústní sliznici u skotu, koní, prasat a jiných zvířat. u lidí vyvolává vezikulární stomatitida akutní příznaky podobné chřipce
vezikulární transportní proteiny: obsáhlá kategorie proteinů podílejících se na tvorbě, transportu a rozpouštění transportních vezikul. ty mají funkci v intracelulárním transportu molekul obsažených v membránových váčcích. způsobem, kterým transportují molekuly, se vezikulární transportní proteiny odlišují od membránových transportních proteinů, (které směrují molekuly přes membrány)
vezikulární transportní proteiny monoaminů: rodina vezikulárních transportních proteinů pro aminy. transportní proteiny katalyzují transport a ukládání katecholaminů a indolaminů do sekrečních vezikul
veřejné mínění: postoj významné části populace k danému návrhu, založený na měřitelném množství věcných důkazů a zahrnující jistý stupeň reflexe, analýzy a uvažování
veřejné vykazování údajů o zdravotní péči: požadovaná veřejná dostupnost údajů o ukazatelích kvality ze zdravotnických zařízení
veřejné výdaje: výdaje veřejných fondů, které čerpají správní orgány (státní, regionální a místní)
veřejné zdravotnické služby USA: organizační součást ministerstva zdravotnictví a sociální péče (v usa) zabývající se ochranou a zlepšováním zdraví národa
veřejné zdravotnictví: obor medicíny zabývající se prevencí a dohledem v oblasti nemocí a postižení, a propagací fyzického a duševního zdraví v populaci na mezinárodní, národní, státní nebo komunální úrovni
veřejný sektor: oblast národního hospodářství, která je podporována daněmi a je pod kontrolou vlády. jeho smyslem je poskytování veřejných služeb. od soukromého sektoru se liší především tím, že není založen na ziskovém principu
viabilita buněk: šíře životaschopnosti buňky, která je charakterizovaná schopností provádět určité funkce jako je např. metabolismus, růst, reprodukce, nějaká forma reakce a přizpůsobivost
vibrace: mechanické kmitání pružného prostředí, popř. tělesa. jednotlivé body tělesa/prostředí kmitají kolem rovnovážné polohy. (upraveno podle wikiskripta 2022 http://www.wikiskripta.eu/)
vibrační syndrom ruky, paže: profesionální onemocnění způsobené dlouhodobou expozicí vibracím, které postihuje prsty rukou, ruce a předloktí. vzniká u pracovníků, kteří pravidelně používají vibrující nástroje, jako např. sbíječky, motorové pily, nýtovačky atd. příznaky zahrnují intermitentní zbělení prstů (raynaudův fenomén), přechodné brnění prstů, hypestézie a poruchu čití
vibrissae: tuhé chlupy vyrůstající u většiny savců na obličeji poblíž nosu. slouží jako hmatové receptory
vidarabin: nukleosidové antibiotikum izolované ze streptomyces antibioticus. látka schopná interferovat se syntézou dna. má některé antineoplastické vlastnosti a má široké spektrum aktivity proti dna virům v buněčných kulturách a významnou antivirovou aktivitu. používá se jako antivirotikum proti virovým infekcím, např. při herpes simplex rohovky nebo vakciniové keratitidě, též proti virům chřipky, virus varicella zoster aj
video-asistovaná chirurgie: endoskopické chirurgické výkony prováděné s vizualizací prostřednictvím videopřenosu. když je video v reálném čase interaktivně kombinováno s předchozími snímky ct nebo mri, nazývá se to operace řízená obrazem (viz chirurgie s pomocí počítače)
video-asistované techniky a postupy: techniky nebo výkony prováděné s vizualizací prostřednictvím videopřenosu
videodiskový záznam: ukládání vizuálních a obvykle zvukových signálů na disky pro pozdější reprodukci na televizní obrazovce nebo monitoru
videokonferování: komunikace prostřednictvím interaktivní konference mezi dvěma nebo více účastníky na různých místech, pomocí počítačových sítí nebo jiných telekomunikačních spojení k přenosu zvuku, videa a dat
videomikroskopie: mikroskopie, ve které se televizní kamery používají k rozjasnění zvětšených obrazů, které jsou jinak příliš tmavé, aby je bylo možné vidět pouhým okem. často se používá v telepatologii
videozáznam: záznam vizuálních a někdy zvukových signálů na magnetickou pásku
vidění barevné: schopnost vidět a rozlišovat barvy. je možné jen za světla (srov. fotopické vidění) a je zprostředkováno čípky sítnice. v sítnici existují tři typy čípků s poněkud odlišnými zrakovými pigmenty, které absorbují světlo určité vlnové délky barvy - v oblasti modrofialové, zelené a červené (srov. trichromazie). z těchto tří základních barev je možné dále složit ostatní barvy (trichromatická teorie barevného vidění). rozlišit je možné barvy o rozdílu 1-2 nm vlnové délky. poruchy b. v. - barvoslepost. (cit. velký lékařský slovník online, 2015 http://lekarske.slovniky.cz)
vidění binokulární: míchání samostatných obrazů viděných každým okem zvlášť do jednoho složeného obrazu
vidění entoptické: vizuální vjem, který vzniká vnímáním struktur vlastního oka, např. létajících vláken sklivce, vnímání cévní kresby oka nebo pohybu červených krvinek
vidění mezopické: smíšené vidění oběma receptory sítnice, tj. čípkové i tyčinkové, uplatňuje se v šeru, za soumraku, a proto se nazývá také soumračné vidění. (cit. abz.cz: slovník cizích slov, 2015 http://slovnik-cizich-slov.abz.cz/)
vif Gene Products, Human Immunodeficiency Virus: proteins encoded by the vif genes of the human immunodeficiency virus
vigabatrin: látka řazená k antiepileptikům iii. generace, působí zesílením gaba-ergní transmise. používá se rovněž u westova syndromu. k nežádoucím účinkům se řadí poruchy zorného pole. (cit. velký lékařský slovník online, 2018 http://lekarske.slovniky.cz)
vikev: rod rostlin z čeledi fabaceae (bobovité), který se hodně užívá jako porost půdy a pícnina, má jedlé fazole (bob obecný - vicia faba)
viklavost zubů: uvolnění zubů vlivem patologicky změněného parodontu. stupně viklavosti udávají rozsah vychýlení zubu: i. stupeň - do 1 mm, ii. stupeň - do 2 mm, iii. stupeň - nad 2 mm. v. se zkouší tlakem pátradla nebo digitálně. (cit. velký lékařský slovník online, 2016 http://lekarske.slovniky.cz/ )
vildagliptin: moderní antidiabetikum inkretinové skupiny. vildagliptin je inhibitor dipeptidyl peptidázy 4 (dpp4i), který zvyšuje endogenní hladinu inkretinových hormonů, sekreci glukagonu a také senzitivitu a-buněk ke glukóze
vilózní adenom: adenom tlustého střeva. obvykle se jedná o solitární, široce přisedlý, velký nádor sliznice tlustého střeva. skládá se z mucinózního epitelu, který pokrývá jemnou síť cév. často se objevují maligní změny a hypersekrece
vimentin: vimentin je protein, který je často obsažen v tzv. středních filamentech iii. typu. patří mezi fosfoproteiny. velikost činí asi 55 kda, ale vytváří dimery a následně dlouhá cytoskeletární vlákna (polymery). vyskytuje se v těle všudypřítomně, a to hlavně během zárodečného vývoje. i v dospělosti však dominuje u takových typů buněk, jako jsou fibroblasty, endotelové buňky, adipocyty, makrofágy, lymfocyty a neutrofilní granulocyty. jeho nerozpustnost naznačuje, že v cytoplazmě plní strukturální funkci. (upraveno podle wikipedie 2020 http://www.cs.wikipedia.org/)
vina: subjektivní pocit z vědomí dopuštění se něčeho nesprávného, trestného činu nebo hříchu. nepříjemný pocit sebekritiky. tyto pocity jsou důsledkem činů, impulsů nebo myšlenek, které jsou v rozporu s osobním svědomím jedince
vinan antimonito-draselný: dávivý kámen (tartarus emeticus), k[c4h2o6sb(oh2)].1/2h2o; krystalická látka snadno rozpustná ve vodě, mořidlo, expektorans, prostředek při léčení amebiázy, dříve jako emetikum. (cit. velký lékařský slovník online, 2022 http://lekarske.slovniky.cz/)
vinca alkaloidy: skupina více než 50 alkaloidů získaných z rostlin rodu vinca, užívaných pro mitostatický účinek zejm. jako cytostatika. viz vinblastin, vindesin, vinkamin, vinkristin, vinorelin vinkamin - alkaloid získaný z brčálu menšího vinca minor. (cit. velký lékařský slovník online, 2015 http://lekarske.slovniky.cz/ )
vinyl ethyl methacrylate: self-curing resin; do not confuse with the abbreviation snap used in the literature for s-nitrosoacetylpenicillamine
vinyl polysiloxane: vinyl end groups replace hydroxy end groups on siloxane chain; tested for use in facial plastic surgery
vinylidene fluoride-trifluoroethylene copolymer: gives improved nerve regeneration
vinylimidazole-grafted poly(3-hydroxyoctanoate): has antimicrobial activity
vinylové sloučeniny: sloučeniny obsahující vinylovou funkční skupinu (-c=ch2)
vinylsorb SS: a chlorosulfonated macroporous styrene-divinylbenzene copolymer; an ionosorbent used in hemoperfusion; see also vinylsorb s, a hydrophobic sorbent
viremie: výskyt virů v krvi. součást řady virových onemocnění (viróz). primární v. vzniká při prvotním množení virů v permisivních buňkách; viry nejsou v této fázi v krvi detegovatelné, protože jsou ihned odstraňovány imunitními buňkami. sekundární v. vzniká při výrazném pomnožení viru, který již nemůže být fagocytován. je možná detekce v krvi. bývá provázena horečkou, bolestí kloubů, svalů, celkovou nevolností. (cit. velký lékařský slovník online, 2015 http://lekarske.slovniky.cz)
viridující streptokoky: velká, heterogenní skupina převážně alfa-hemolytických streptokoků. kolonizují dýchací cesty ptáků a obvykle mají nízkou patogenicitu. tato skupina zahrnuje streptococcus mitis, streptococcus mutans, streptococcus oralis, streptococcus sanguis, streptococcus sobrinus a skupinu streptococcus milleri. druhy skupiny streptococcus milleri jsou často beta-hemolytické a běžně způsobují invazivní pyogenní infekce včetně infekcí mozku a abdominálních abscesů
virilizace: rozvoj druhotných mužských pohlavních znaků u žen. vzniká při některých poruchách s nadbytkem mužských pohlavních hormonů (androgenů). objevuje se typicky mužské ochlupení, hlubší hlas, zvětšuje se klitoris. ženské znaky přitom ustupují. k v. vedou např. některé nádory nadledvin. (cit. velký lékařský slovník online, 2014 http://lekarske.slovniky.cz/ )
virion: virion je označení pro kompletní virovou částici, která je schopna infikovat hostitele a dále se v něm množit. u nejjednodušších virů je to pouze komplex nukleové kyseliny (dna nebo rna) a bílkoviny (urychlují reakce, aby mohly probíhat při nižších teplotách), u složitějších přibývají navíc především povrchové obaly. (upraveno podle wikipedie 2019 http://www.cs.wikipedia.org/)
virofágy: viry s dvouvláknovou, kruhovou dna. napadají obří viry infikující primárně jednobuněčná eukaryota
viroidy: skupina patogenů zahrnující nejmenší známé původce infekčních nemocí. nemají kapsidu a ve vnímavých buňkách jsou schopné autonomní replikace. viroidy tvořené jednovláknovou rna byly izolovány z vyšších rostlin. existuje ale podezření o existenci dna viroidů patogenních pro živočichy
virologie: studium struktury, růstu, působení, genetiky a reprodukce virů a virových nemocí
virologie: užij u orgánů, živočichů a vyšších rostlin a u nemocí pro virologické studie. pro baktérie, riketsie a fungi se užívá podheslo "mikrobiologie", pro parazity podheslo "parazitologie"
virology: used with organs, animals, and higher plants and with diseases for virologic studies. for bacteria, rickettsia, and fungi, microbiology is used; for parasites, parasitology is used
virom: soubor virů osídlujících určitou biologickou niku (např. organismus nebo jeho část, půdu, vodní útvar)
viroporiny: virové proteiny se schopností interagovat s membránami hostitelských buněk a tvořit v nich oligomerní struktury. tak formují iontové kanály zvyšující permeabilitu membrán a umožňující přenos viru a jeho částí
virová enteritida norků: vysoce nakažlivá parvovirová infekce u norků, způsobená virem enteritidy norků nebo úzce souvisí s virem infekční panleukopenie koček nebo parvovirem psů. přenos obvykle probíhá fekální nebo orální cestou
virová hemaglutinace: shlukování červených krvinek v přítomnosti virových hemaglutininů. (upraveno podle wikipedie 2021 http://www.cs.wikipedia.org/)
virová hemoragická septikemie: systémová infekce postihující různé lososovité a některé nelososovité ryby způsobená virem hemoragické virové septikémie (viz novirhabdovirus)
virová hepatitida u lidí: zánět jater u člověka vyvolaný virovou infekcí. existuje několik významných typů lidské virové hepatitidy s přenosem fekálně-orální cestou (hepatitida a a e) nebo krví a sexuálním stykem (hepatitida b, c a d). hepatitidy se dále dělí na akutní a chronické. chronické vznikají v určitých případech z h. b nebo zejm. c a mají různou závažnost. někdy mohou přejít až do cirhózy. hepatitida se projevují klasicky zežloutnutím (ikterus), pobolíváním v pravém podžebří, trávicími obtížemi, "chřipkovými" příznaky, kloubními či kožními příznaky aj. z hlediska epidemiologického i dalšího možného vývoje nemoci jsou závažné méně nápadné (zejm. anikterické) formy. s ohledem na to, že jde o virové onemocnění, není znám lék, který by onemocnění mohl přímo léčit. v léčbě je důležitý klid, dieta, vitaminy, hepatoprotektiva apod.(cit. velký lékařský slovník online, 2014 http://lekarske.slovniky.cz)
virová hepatitida u zvířat: zánět jater u zvířat vyvolaný virovou infekcí
virová interference: infekce prvním virem vyvolává rezistenci buněk nebo tkání vůči druhému, nepříbuznému viru
virová konjunktivitida: zánět spojivek (konjunktivitida) způsobený viry, často adenoviry, někdy s epidemických charakterem (k. epidemická). může být komplikován postižením rohovky (keratokonjunktivitida, keratitis nummularis) s určitým stupněm poruchy visu. mohou být i lehčí celkové příznaky, zduření preaurikulárních uzlin. léčebně se podávají antiseptika, ev. antibiotika s kortikoidy. dostupná virostatika neúčinkují na adenoviry. (cit. velký lékařský slovník online, 2013 http://lekarske.slovniky.cz/ )
virová kožní onemocnění: kožní onemocnění vyvolaná viry
virová léková rezistence: odolnost nebo tolerance virů k chemoterapeutickým nebo antivirovým látkám. tato rezistence může vzniknout genovou mutací
virová nálož: množství měřitelného viru v tělesné tekutině. změna virové zátěže, měřená v plazmě, se někdy používá jako biologický marker pro progresi onemocnění
virová okluzní tělíska: polyhedrální nebo ovicylindrická matrix tvořená jedním typem krystalického proteinu, ve které jsou zanořené viriony. okluzní tělíska se odlišují od virových inkluzí (oblastí cytoplazmy nebo buněčného jádra, kde dochází k syntéze a sestavování virových částic)
virová transformace buněk: dědičná změna v buňkách, která se projevuje odchylkami při buněčném dělení a růstu buněk a změnami na povrchu buněk. změny jsou způsobeny infekcí virem, který tuto transformaci způsobí
virová transkripce: biosyntéza subgenomových virových rna přepisovaných z virového genomu
virové nemoci CNS: virové infekce mozku, míchy, mozkových plen nebo v prostoru mezi mozkovými plenami
virové proteasy: široká kategorie proteolytických enzymů produkovaných viry. v životním cyklu virů hrají roli při úpravě virových proteinů a možná působí i na proteiny hostitelské buňky
virové proteasy 3C: třída cysteinových proteáz, které mají zásadní úlohu při virové replikaci. štěpí prekurzorové virové polyproteiny na funkční proteiny a enzymy. kromě toho štěpí některé proteiny hostitelské buňky, například eukaryotický iniciační faktor 4g
virové proteasy podobné papainu: podtřída cysteinových endopeptidáz, které se strukturou podobají papainu a nacházejí se ve virech
virové replikační kompartmenty: morfologické struktury hostitelské buňky vznikající po virové infekci, ve kterých probíhá replikace virového genomu
virové vakcíny: suspenze oslabených nebo usmrcených virů podávané jako prevence nebo léčba infekčních virových onemocnění
virové zoonózy: virové infekce zvířat přenosné na člověka
virový obal: lipidová dvouvrstva, která obaluje virové částice některých virů. ačkoli jsou lipidy virového obalu odvozeny od hostitele, jsou v obalu přítomny četné virové membránové proteiny
virulence: virulence je individuální vlastnost patogenu (např. bakterie či viru), která vyjadřuje stupeň patogenity určitého mikrobiálního kmene ve srovnání s ostatními kmeny daného druhu. také se dá říci, že jednotlivé kmeny jsou různě virulentní. patogenická schopnost organismu je daná jeho faktory virulence
virulizin: extracted from bovine bile by a standardized process including ethanol precipitation, column purification, heat reduction, ether extraction, and tyndallization, which removes most bile salts and large peptides. the drug contains 5% (w/v) solids and is comprised of inorganic (95-99% of dry weight) and organic compounds of molecular weights of <3,000 daltons (1-5% of dry weight); original standardization by murine bioassay replaced by tnf-alpha assay;
virus 1 syndromu bílých skvrn: druh dna viru rodu whispovirus, který infikuje krevety čeledi penaeidae
virus Abelsonovy myší leukemie: replikačně defektní kmen viru myší leukemie schopný transformovat lymfoidní buňky a produkovat rychle se vyvíjející lymfoidní leukémii po superinfekci virem myší leukémie friendové, virem moloneyho myší leukémie nebo rauscherovým virem
virus BK: virus z rodu polyomavirus vyskytující se u člověka. primární infekce nebývá obv. klinicky významná, virus perzistuje v buňkách ledvin. aktivace infekce je u oslabených osob, projevuje v oblasti močových cest. (cit. velký lékařský slovník online, 2018 http://lekarske.slovniky.cz)
virus Bunyamwera: bunyavirus - lat. rod rna virů z čeledi bunyaviridae. zahrnuje přes 140 druhů. rezervoárem jsou drobní savci, vektorem jsou komáři či moskyti (srov. arboviry). způsobují infekce, obv. nervového systému (např. kalifornskou horečku). v našich oblastech vyvolávají obv. lehčí onemocnění (např. viry ťahyňa, čalovo). bunyamwera - místo prvního záchytu v ugandě. (cit. velký lékařský slovník online, 2014 http://lekarske.slovniky.cz/ )
virus Canarypox: druh viru rodu avipoxvirus, podčeledi chordopoxvirinae. vektory z tohoto viru se používají při výrobě vakcín a ve výzkumu imunoterapie
virus Ebola: rod virů čeledi filoviridae zahrnující několik různých druhů, z nichž každý obsahuje rozdílné kmeny. tyto viry vyvolávají u člověka nakažlivé hemoragické onemocnění (hemoragická horečka ebola), obvykle s vysokou mortalitou
virus Epsteinův-Barrové: typový druh rodu lymphocryptovirus, podčeledi gammaherpesvirinae, který infikuje b-buňky člověka. je předpokládaným původcem infekční mononukleózy a je spojený se vznikem vlasaté leukoplakie jazyka, burkittova lymfomu a dalších malignit
virus Epsteinův-Barrové - jaderné antigeny: jaderné antigeny kódované virovými geny, které se vyskytují v lidském herpesviru 4. bylo identifikováno nejméně šest těchto jaderných antigenů
virus GB-A: druh viru čeledi flaviviridae, který byl nalezen u nejméně šesti druhů opic nového světa. u hostitelů nevyvolává hepatitidu
virus GB-B: druh viru (předběžně zařazeného do rodu hepacivirus), čeledi flaviviridae. byl izolován z tamarína bělohubého, který dostal sérum pacienta s hepatitidou. způsobuje hepatitidu u několika druhů opic nového světa
virus GB-C: druh viru čeledi flaviviridae. původně se vyskytuje u člověka, je geneticky heterogenní a přenášený krví nebo výrobky z krve. jeho patogenicita je (vzdor názvu virus hepatitidy g) sporná
virus Hantaan: typový druh rodu orthohantavirus, který infikuje myšici temnopásou (apodemus agrarius) a člověka, který byl v kontaktu s infikovaným hlodavcem. vyvolává hemoragickou horečku s cévní a především renální patologií
virus Hendra: druh viru rodu henipavirus, který byl poprvé identifikován roku 1994 u koní v austrálii. onemocnění je přenosné na člověka. přirozeným hostitelem viru jsou kaloni (pteropus)
virus JC: virus z rodu polyomavirus vyskytující se u člověka. primární infekce nebývá obv. klinicky významná, virus perzistuje v buňkách ledvin. k aktivaci dochází při hlubokém a dlouhodobém poklesu imunity, onemocněním je progresivní multifokální leukoencefalopatie. (cit. velký lékařský slovník online, 2018 http://lekarske.slovniky.cz)
virus Junin: druh arenaviru ze skupiny arenavirů nového světa. způsobuje argentinskou hemoragickou horečku. k příznakům nemoci patří překrvení, otok, generalizovaná lymfadenopatie a hemoragická nekróza a někdy může být fatální
virus La Crosse: sérotyp viru kalifornské encefalitidy z rodu orthobunyavirus, který u člověka vyvolává meningoencefalitidu. je nejčastějším původcem kalifornské encefalitidy, která je na území spojených států amerických nejrozšířenější nemocí přenášenou komáry
virus Lassa: druh arenaviru ze skupiny arenavirů starého světa. způsobuje horečku lassa. běžně se vyskytuje u obyvatel západní afriky. jeho přirozeným hostitelem je krysa mnohobradavková (mastomys natalensis)
virus Marburg: rod virů z čeledi filoviridae (filoviry), zahrnuje jeden druh - lake victoria marburgvirus s několika rozpoznanými kmeny. rod nevykazuje zkříženou reaktivitu antigenů s ebolavirem
virus Markovy nemoci: typový druh rodu mardivirus, čeledi herpesviridae. je etiologickým agens markovy nemoci, infikuje domácí drůbež a divoké ptactvo
virus Moloneyho myší leukemie: kmen viru myší leukemie, který vznikl během kultivace buněk myšího sarkomu s37. vyvolává lymfoidní leukemii u myší. také infikuje krysy a novorozené křečky. k přenosu na embrya zřejmě dochází in utero a novorozená mláďata se infikují mateřským mlékem
virus Nipah: druh viru rodu henipavirus, blízce příbuzný viru hendra. byl poprvé izolován roku 1998 na poloostrovní části malajsie. způsobuje těžkou febrilní virovou encefalitidu u lidí a také encefalitidu a respirační infekce u prasat. přirozeným hostitelem viru jsou kaloni (pteropus)
virus Norwalk: typový druh viru rodu norovirus, izolovaný poprvé roku 1968 při epidemii gastroenteritidy ze stolice školáků ve městě norwalk, v americkém státě ohio. viriony jsou neobalené kulovité částice tvořené jedním strukturálním proteinem. četné kmeny jsou pojmenované podle místa izolace
virus Palyam: druh viru rodu orbivirus, který infikuje skot a ovce. vektorem jsou komáři podčeledí culicinae, anisopodidae, mycetophilidae a sciaridae
virus Pichinde: druh arenaviru ze skupiny arenavirů nového světa. způsobuje fatální infekci u křečka lesního (oryzomys albigularis). byla hlášena asymptomatická laboratorní infekce u člověka
virus Puumala: druh ortohantaviru, který způsobuje onemocnění nephropathia epidemica (mírnější forma hemoragické horečky s renálním syndromem). vyskytuje se většinou v evropě, zejména ve finsku. rezervoárem je hlodavec norník rudý (clethrionomys glareolus)
virus Ross River: druh viru rodu alphavirus, který v austrálii způsobuje epidemický exantém a polyartritidu
virus Rousova sarkomu: druh onkogenního, replikačně kompetentního viru rodu alpharetrovirus. je původním zdrojem onkogenu src a způsobuje sarkom u kuřat
virus SARS: druh viru rodu betacoronavirus, který způsobuje atypické respirační onemocnění (syndrom akutního respiračního selhání). jeho výskyt byl poprvé nahlášen v roce 2002 v číně, v provincii guangdong. přirozeným hostitelem je čínský vrápenec rhinolophus sinicus
virus SSPE: defektní varianta viru spalniček, která byla izolovaná z mozkové tkáně pacientů se subakutní sklerozující panencefalitidou
virus SV5: druh viru rodu rubulavirus, původně izolovaný z kultivovaných primárních opičích buněk. přirozenými hostiteli jsou psi, u kterých vyvolává infekční tracheobronchitidu; může ale také infikovat člověka
virus Semliki forest: druh viru rodu alphavirus izolovaný ve střední, východní a jižní africe
virus Sendai: typový druh viru rodu respirovirus, podčeledi paramyxovirinae. je to myší verze lidského viru parainfluenzy typu 1, odlišná hostitelským okruhem
virus Seoul: druh ortohantaviru, který vyvolává mírnější formu hemoragické horečky s renálním syndromem. vyskytuje se v asii (především v koreji a japonsku). vektorem jsou krysy, zejména krysa obecná (rattus rattus) a potkan (r. norvegicus)
virus Shopeho fibromu: druh viru rodu leporipoxvirus způsobující lokalizované podkožní zduřeniny u králíků, zpravidla na jejich nohách
virus Simbu: druh viru rodu orthobunyavirus, čeledi bunyaviridae. dříve velká skupina sérotypů, z nichž většina je v současné době klasifikována jako odlišné druhy
virus Sin Nombre: druh ortohantaviru, který byl roku 1993 objeven v oblasti four corners ve spojených státech amerických. u lidí způsobuje vážné, často fatální plicní onemocnění (hantavirový plicní syndrom). přírodním rezervoárem viru jsou hlodavci křeček dlouhoocasý (peromyscus maniculatus) a křeček peromyscus truei. k přenosu viru na člověka dochází nejčastěji prostřednictvím inhalace aerosolu sekretů infikovaných křečků
virus Sindbis: typový druh viru rodu alphavirus, který se vyskytuje v egyptě, jižní africe, indii, na malajském poloostrově, filipínách a v austrálii. normálně je přenášen komáry rodu culex na ptactvo. u lidí může vyvolávat horečku. nukleotidové sekvence sérotypů se liší méně než v 17%. patří sem viry (sérotypy) babanki, kyzylagach a ockelbo
virus St. Louis encefalitidy: druh viru rodu flavivirus ze skupiny virů japonské encefalitidy. je etiologickým agens saintlouiské encefalitidy. vyskytuje se ve spojených státech amerických, v karibiku a ve střední a jižní americe
virus Uukuniemi: druh viru rodu phlebovirus, čeledi bunyaviridae. infikuje obratlovce a je přenášený klíšťaty. ačkoli byly v lidském séru zjištěny protilátky, není spojován s onemocněním člověka
virus XMRV: endogenní gamaretrovirus z myší zárodečné linie, ale izolovaný z lidí. je velmi podobný xenotropnímu viru myší leukemie
virus Yaba opic: typový druh rodu yatapoxvirus, nádorový dna virus objevený u opic v yaba, v nigerii. bylo zjištěno, že způsobuje histiocytomy u opic a lidí
virus afrického moru prasat: jediný druh rodu asfivirus. infikuje domácí i divoká prasata, prasata rodu phacochoerus a štětkouny. onemocnění prasat domácích je endemické v mnoha zemích afriky a na sardinii. vektorem jsou klíšťáci rodu ornithodoros
virus aleutské choroby norků: druh viru rodu parvovirus, který způsobuje onemocnění norků, zvláště norků recesivně homozygotních pro aleutský gen (určuje zabarvení srsti)
virus anemie kuřat: typový druh rodu gyrovirus. malý, neobalený dna virus, původně izolovaný v japonsku z kontaminovaných vakcín. způsobuje infekční anemii kuřat a možná má klíčovou úlohu u dalších nemocí (syndromu hemoragické anemie, anemia dermatitis a nemoci modrých křídel)
virus artritidy a encefalitidy koz: druh viru rodu lentivirus z podrodu lentivirů ovcí a koz. je blízce příbuzný viru visna-maedi a způsobuje akutní encefalomyelitidu, chronickou artritidu, pneumonii, mastitidu a glomerulonefritidu u koz. přenos se děje hlavně kolostrem a mlékem
virus bornaské nemoci: druh viru rodu bornavirus, čeledi bornaviridae, který vyvolává vzácné a obvykle fatální encefalitické onemocnění u koní a dalších domácích zvířat a eventuálně u vysoké. název je odvozen od města v sasku, kde byla choroba roku 1894 poprvé zaznamenána. nemoc se vyskytuje v evropě, severní africe a na blízkém východě
virus bovinní diarey 1: druh viru rodu pestivirus, který způsobuje systémové infekce (bovinní diareu) u skotu a některých dalších spárkatých zvířat. patří sem několik kmenů a dva biotypy: cytopatogenní (vzácný) a necytopatogenní. infekce mohou mít inaparentní až těžký průběh, závažnost ale nesouvisí s biotypy
virus bovinní diarey 2: druh viru rodu pestivirus, který způsobuje systémové infekce (bovinní diareu a hemoragický syndrom) u skotu a některých dalších spárkatých zvířat. patří sem několik kmenů a dva biotypy: cytopatogenní (vzácný) a necytopatogenní. závažnost infekce závisí na daném kmeni. cytopatické účinky nekorelují s virulencí
virus bovinní leukemie: typový druh retrovirů rodu deltaretrovirus, který vyvolává formu bovinního lymfosarkomu (enzootickou bovinní leukózu) nebo perzistentní lymfocytózu
virus bovinní parainfluenzy 3: druh viru rodu respirovirus, podčeledi paramyxovirinae. nejčastěji se vyskytuje v souvislosti se sekundární bakteriální infekcí mannheimia haemolytica, která vede k fibrinózní bronchopneumonii (přepravní stresový syndrom)
virus chikungunya: druh viru rodu alphavirus, který způsobuje akutní horečku podobnou dengue
virus chřipky A: typový druh viru rodu influenzavirus a, který způsobuje chřipku a jiná onemocnění u lidí a zvířat. mezi kmeny se často vyskytují antigenní varianty umožňující klasifikaci na subtypy a varianty. přenos se děje většinou aerosolem (u člověka a většiny suchozemských hostitelů) nebo vodou (kachny). nakažené ptactvo uvolňuje viry ve slinách, nosních sekretech a výkalech
virus chřipky A podtyp H5N6: podtyp viru chřipky a, který se skládá z povrchových proteinů hemaglutininu 5 a neuraminidázy 6. podtyp h5n6, často označovaný jako virus ptačí chřipky, se endemicky vyskytuje u volně žijících ptáků a je velmi nakažlivý jak mezi domácí drůbeží, tak mezi volně žijícími ptáky. h5n6 obvykle neinfikuje člověka, ale byly hlášeny některé případy s vysokou úmrtností podobně jako u jiného vysoce patogenního viru ptačí chřipky a(h5) h5n1
virus chřipky A, podtyp H10N7: subtyp viru chřipky a obsahující povrchové proteiny hemaglutinin 10 a neuraminidázu 7. byl izolován z řady divokých a domácích zvířat včetně kachen, emuů a norků. poprvé byl objeven roku 2004 u lidí
virus chřipky A, podtyp H10N8: podtyp viru chřipky a obsahující povrchové proteiny hemaglutinin 10 a neuraminidázu 8. obvykle infikuje domácí drůbež, ale byly hlášeny i nákazy lidí
virus chřipky A, podtyp H1N1: podtyp viru chřipky a obsahující povrchové proteiny hemaglutinin 1 a neuraminidázu 1. původce pandemie tzv. španělské chřipky roku 1918 a pandemie h1n1 v roce 2009