NLK-NML/MeSH-CZ-2025-notes huggingface dataset:
anovulace: zastavení nebo ukončení ovulace u zvířat nebo lidí, jejichž vaječníky obsahují ovariální folikuly. terapeutické obnovení ovulace závisí na etiologii poruchy
anserin: dipeptid obsahující beta-alanin. anserin je n-methylovaná forma karnosinu, látka obsažená ve svalových buňkách ptáků a ryb. (uprav. podle: velký lékařský slovník online, 2023 http://lekarske.slovniky.cz/)
antacida: látky, které snižují nebo neutralizují žaludeční aciditu
antagonismus léků: farmaceutický jev, kdy sloučeniny inhibují funkci agonistů a inverzních agonistů léků pro specifický receptor. antagonisté sami o sobě receptor neovlivňují, nemají vlastní aktivitu ani účinnost
antagonists & inhibitors: used with chemicals, drugs, and endogenous substances to indicate substances or agents which counteract their biological effects by any mechanism
antagonisté CGRP receptorů: farmakologické látky, které blokují signalizaci nociceptivní bolesti z receptorů cgrp. mohou být užitečné při léčbě bolesti spojené s migrénou a osteoartrózou
antagonisté a inhibitory: užij u chemikálií, léků a endogenních látek k označení látek, které působí proti jejich biologickým účinkům jakýmikoliv mechanismy
antagonisté adenosinového receptoru A1: sloučeniny, které se vážou na adenosinové receptory a1 a blokují jejich stimulaci
antagonisté adenosinového receptoru A2: sloučeniny, které se selektivně vážou na adenosinové receptory a2 a blokují jejich aktivaci
antagonisté adenosinového receptoru A3: sloučeniny, které se selektivně vážou na adenosinové receptory a3 a blokují jejich aktivaci
antagonisté androgenních receptorů: sloučeniny, které se vážou na androgenní receptory a inhibují jejich aktivaci
antagonisté androgenů: sloučeniny, které inhibují nebo antagonizují biosyntézu nebo působení androgenů
antagonisté antidiuretického hormonu: endogenní látky a léčiva, které tlumí nebo blokují činnost receptorů antidiuretického hormonu
antagonisté beta-1-adrenergních receptorů: léky, které se vážou na beta-1 adrenergní receptory a blokují jejich aktivaci
antagonisté beta-2-adrenergních receptorů: léky, které se vážou na beta-2 adrenergní receptory a blokují jejich aktivaci
antagonisté beta-3-adrenergních receptorů: léky, které se vážou na beta-3 adrenergní receptory a blokují jejich aktivaci
antagonisté bradykininového receptoru B1: sloučeniny a léky, které inhibují vazbu ligandu nebo buněčnou signalizaci prostřednictvím b1-receptorů pro bradykinin
antagonisté bradykininového receptoru B2: sloučeniny a léky, které inhibují vazbu ligandu nebo buněčnou signalizaci prostřednictvím receptorů bradykininu b2
antagonisté bradykininových receptorů: sloučeniny a léčiva, která tlumí vazbu ligandu nebo buněčnou signalizaci bradykininových receptorů
antagonisté dopaminu: léky, které se vážou na dopaminové receptory, ale neaktivují je, čímž blokují působení dopaminu nebo exogenních agonistů. mnoho léků používaných při léčbě psychotických poruch jsou antagonisté dopaminu, ačkoli jejich terapeutické účinky mohou být způsobeny spíše dlouhodobým působením na mozek než akutními účinky blokády dopaminových receptorů. dopaminoví antagonisté se používají k několika dalším klinickým účelům, mimo jiné jako antiemetika, při léčbě tourettova syndromu a při škytavce. blokáda dopaminových receptorů je spojena s neuroleptickým maligním syndromem
antagonisté dopaminu D2: sloučeniny a léky, které se vážou na receptory pro dopamin d2 a inhibují nebo blokují jejich aktivaci
antagonisté endotelinového receptoru: antiendoteliny - látky s antagonistickým působením k endotelinu. perspektivní je využití např. k léčbě srdečního selhání, portální hypertenze. neselektivní a. působí proti oběma receptorům, selektivní proti eta, který zprostředkovává vazokonstrikční působení. (cit. velký lékařský slovník online, 2014 http://lekarske.slovniky.cz/ )
antagonisté endotelinového receptoru A: sloučeniny a léčiva, které se vážou na receptory endotelinu a a inhibují nebo blokují jejich aktivaci
antagonisté endotelinového receptoru B: sloučeniny a léčiva, které se vážou na endotelinové receptory b a inhibují nebo blokují jejich aktivaci
antagonisté estrogenového receptoru: sloučeniny a léky, které se vážou na receptory estrogenů a blokují nebo inhibují jejich aktivaci
antagonisté estrogenu: sloučeniny, které inhibují nebo antagonizují účinek nebo biosyntézu estrogenních sloučenin
antagonisté excitačních aminokyselin: léky, které se vážou na receptory excitačních aminokyselin, ale neaktivují je, a tím blokují působení agonistů
antagonisté heparinu: koagulační látky inhibující antikoagulační účinek heparinu
antagonisté histaminového receptoru H3: léky, které se selektivně vážou na histaminové h3-receptory, ale neaktivují je. používají se k léčbě poruch spánku a poruch paměti
antagonisté histaminu H1: léky, které se selektivně vážou na histaminové h1 receptory, ale neaktivují je, čímž blokují působení endogenního histaminu. patří sem klasická antihistaminika, která antagonizují nebo zabraňují působení histaminu, především při časné přecitlivělosti. působí v průduškách, kapilárách a některých dalších hladkých svalech a používají se k prevenci nebo zmírnění nevolnosti z pohybu, sezónní rýmy a alergické dermatitidy a k navození ospalosti. účinky blokády h1 receptorů centrálního nervového systému nejsou tak dobře známy
antagonisté histaminu H2: léky, které se selektivně vážou na histaminové h2-receptory, ale neaktivují je, čímž blokují působení histaminu. jejich klinicky nejdůležitějším účinkem je inhibice sekrece kyseliny při léčbě gastrointestinálních vředů. může být ovlivněna i hladká svalovina. některé léky této skupiny mají silné účinky na centrální nervový systém, ale tyto účinky nejsou dobře prozkoumány
antagonisté hormonů: chemické látky, které inhibují funkci žláz s vnitřní sekrecí, biosyntézu jejich hormonů nebo působení hormonů na specifická místa
antagonisté inzulinu: sloučeniny, které inhibují či antagonizují biosyntézu nebo působení inzulinu
antagonisté kanabinoidních receptorů: sloučeniny, které inhibují nebo blokují aktivitu kanabinoidních receptorů
antagonisté kyseliny listové: inhibitory enzymu dihydrofolátreduktázy, který přeměňuje dihydrofolát (fh2) na tetrahydrofolát (fh4). často se používají při chemoterapii rakoviny. (z ama, drug evaluations annual, 1994, s. 2033)
antagonisté leukotrienů: třída léčiv určených k prevenci syntézy nebo aktivity leukotrienů blokováním vazby na úrovni receptoru
antagonisté mineralokortikoidních receptorů: léky, které se vážou na mineralokortikoidní receptory a blokují jejich aktivaci mineralokortikoidy (např. aldosteronem)
antagonisté muskarinových receptorů: léky, které se vážou na muskarinové receptory, ale neaktivují je, čímž blokují působení endogenního acetylcholinu nebo exogenních agonistů. muskarinoví antagonisté mají rozsáhlé účinky včetně působení na duhovku a řasnatý sval oka, srdce a cévy, sekreci dýchacích cest, trávicího systému a slinných žláz, motilitu trávicího traktu, tonus močového měchýře a centrální nervový systém
antagonisté neurokininových receptorů typu 1: sloučeniny, které inhibují nebo blokují aktivitu receptorů neurokininu-1
antagonisté orexinových receptorů: látky, které se vážou na orexinové receptory a inhibují jejich účinek. léčiva této třídy se používají jako léky na spaní
antagonisté prostaglandinu: sloučeniny, které inhibují působení prostaglandinů
antagonisté purinergních receptorů P2X: sloučeniny, které se vážou na purinergní receptory p2x a blokují jejich stimulaci. do této skupiny patří antagonisté specifických podtypů receptorů p2x
antagonisté purinergních receptorů P2Y: sloučeniny, které se vážou na purinergní receptory p2y a blokují jejich stimulaci. do této skupiny patří antagonisté specifických podtypů receptorů p2y
antagonisté purinergního receptoru P1: sloučeniny, které se vážou na purinergní receptory p1 a blokují jejich stimulaci
antagonisté purinergního receptoru P2: sloučeniny, které se vážou na purinergní receptory p2 a blokují jejich stimulaci
antagonisté receptoru CCR5: sloučeniny a léčiva, která tlumí nebo blokují činnost receptorů ccr5
antagonisté receptorů GABA-A: léky, které se vážou na receptory gaba-a, ale neaktivují je, čímž blokují účinky endogenních nebo exogenních agonistů receptorů gaba-a
antagonisté receptorů GABA-B: léky, které se vážou na receptory gaba-b, ale neaktivují je, čímž blokují účinky endogenních nebo exogenních agonistů receptorů gaba-b
antagonisté receptorů pro angiotenzin: látky, které antagonizují receptory angiotensinu. mnoho léků v této třídě se konkrétně zaměřuje na receptory angiotensinu typu i
antagonisté serotoninových receptorů 5-HT1: léky, které se vážou na serotoninové receptory 5-ht1, ale neaktivují je, čímž blokují účinky agonistů serotoninových receptorů 5-ht1. do této skupiny patří antagonisté pro jeden nebo více specifických podtypů receptorů 5-ht1
antagonisté serotoninových receptorů 5-HT2: léky, které se vážou na serotoninové receptory 5-ht2, ale neaktivují je, čímž blokují účinky serotoninu nebo serotoninových agonistů receptorů 5-ht2. do této skupiny patří antagonisté pro jeden nebo více specifických podtypů 5-ht2-receptorů
antagonisté serotoninových receptorů 5-HT3: léky, které se vážou na serotoninové receptory 5-ht3, ale neaktivují je, čímž blokují účinky serotoninu nebo serotoninových agonistů receptorů 5-ht3
antagonisté serotoninových receptorů 5-HT4: léky, které se vážou na serotoninové receptory 5-ht4, ale neaktivují je, čímž blokují působení serotoninu nebo agonistů serotoninových receptorů
antagonisté serotoninu: léky, které se vážou na serotoninové receptory, ale neaktivují je, čímž blokují působení serotoninu nebo agonistů serotoninových receptorů
antazolin: antagonista receptorů histaminu h1, antihistaminikum i. generace
anteverze kosti: chybné postavení kosti, kde jsou její hlavice a krček natočené příliš dopředu nebo dovnitř
anthelmintika: látky, které usmrcují parazitické červy. užívají se při léčbě helmintózy u lidí i zvířat
anthokyaniny: skupina flavonoidů odvozených od flavonolů, které postrádají ketonový kyslík ve poloze 4. jsou to glykosylované verze kyanidinu, pelargonidinu nebo delfinidinu. výsledkem konjugovaných vazeb jsou modré, červené a fialové barvy květů rostlin
anthraceny: organická sloučenina se třemi na sebe vázanými benzenovými jádry, patří mezi polyaromatické uhlovodíky (tzv. areny)
anthralin: derivát antracenu, narušuje funkci a strukturu mitochondrií a používá se k léčbě kožních nemocí, zejména psoriázy. může způsobit folikulitidu. 1,8,9-dihydroxyanthranol
anthranilátfosforibosyltransferasa: enzym, který katalyzuje tvorbu n-5'-fosforibosylanthranilové kyseliny z anthranilátu a fosforibosylpyrofosfátu, což je první krok syntézy tryptofanu v e. coli. v bakteriích se vyskytuje v komplexu s anthranilátsyntázou. ec 2.4.2.18
anthranilátsynthasa: enzym, který katalyzuje tvorbu anthranilátu (o-aminobenzoátu) a kyseliny pyrohroznové z chorismátu a glutaminu. antranilát je biosyntetickým prekurzorem tryptofanu a řady sekundárních metabolitů, včetně indukovatelných obranných sloučenin rostlin. ec 4.1.3.27
anthrony: anthraceny s jednou ketonovou skupinou, typicky 9,10-dihydroantraceny s oxo skupinou na c-9
anti-GAT antibodies, idiotypic: idiotypic antibodies of inbred mice to synthetic terpolymer poly(glu,l-ala,l-tyr)
antialergika: látky, které se používají k léčbě alergických reakcí. většina z těchto léků působí tak, že brání uvolňování zánětlivých mediátorů nebo inhibuje působení uvolněných mediátorů na jejich cílové buňky
antianemika: prostředky používané k prevenci nebo zvrácení patologických dějů vedoucích k srpkovitosti erytrocytů u srpkovitých buněk
antiarytmika: přípravky používané k léčbě nebo prevenci srdečních arytmií. mohou ovlivňovat polarizačně-repolarizační fázi akčního potenciálu, jeho excitabilitu nebo refrakteritu, vedení impulzu nebo reaktivitu membrán v srdečních vláknech. přípravky proti arytmii se často dělí do čtyř hlavních skupin podle mechanismu účinku: blokáda sodíkových kanálů, beta-adrenergní blokáda, prodloužení repolarizace nebo blokáda vápníkových kanálů
antibakteriální látky: látky, které inhibují (tlumí) růst nebo rozmnožování bakterií
antibiotická politika: antibiotická politika je souhrn opatření, jejichž cílem je vysoká kvalita používání antibiotik ve smyslu účinné, bezpečné a nákladově efektivní léčby a profylaxe infekcí, při maximálním omezení rizika vzestupu antibiotické rezistence. správné zacházení s antibiotiky předpokládá důsledné omezení jejich používání na léčbu terapeuticky ovlivnitelných infekcí, omezení jejich profylaktického používání na nezbytné situace, a zejména zvětšování prostoru cílené léčby na úkor empirické. nadužívání antibiotik je významným rizikovým faktorem pro vznik a šíření antibiotické rezistence. (cit. jindrák, v.: antibiotická politika v čr, postgraduální medicína 08/2013)
antibiotická rezistence: schopnost mikroorganismů, zejména bakterií, odolávat chemoterapeutickým činidlům, antimikrobiálním činidlům nebo antibiotikům, nebo k nim být tolerantní. tato rezistence může být získána genovou mutací nebo cizí dna v přenosných plazmidech (r faktory)
antibióza: vzájemné potlačování růstu a jiných životních projevů jednoho organizmu druhým, opak symbiózy
anticestodální látky: látky pro léčbu člověka nebo zvířete napadeného tasemnicí
anticholesteremika: látky užívané ke snížení hladiny cholesterolu v plazmě
anticholinergní syndrom: soubor příznaků způsobený otravou látkami s anticholinergním účinkem (např. atropin, skopolamin, antidepresiva, antipsychotika, antihistaminika, antiparkinsonika aj.). k projevům patří tachykardie, zvýšená teplota, suchá, zarudlá kůže, rozšířené zornice, svalové záškuby a retence moči. léčba je podpůrná včetně dekontaminace, protijedem antidotem je fysostigmin. (cit. velký lékařský slovník online, 2013 http://lekarske.slovniky.cz/ )
anticipační zvracení: zvracení vyvolané očekáváním nevolnosti nebo nepříjemnosti
antidepresiva: léky stimulující náladu, které se používají především při léčbě afektivních poruch a souvisejících stavů. jako antidepresiva jsou užitečné některé inhibitory monoaminooxidázy, zřejmě jako dlouhodobý důsledek modulace hladin katecholaminů. tricyklické sloučeniny použitelné jako antidepresiva (antidepresiva tricyklická) zřejmě také působí prostřednictvím mozkových katecholaminových systémů. třetí skupina (antidepresiva druhé generace) představuje různorodou skupinu léčiv včetně některých, které působí specificky na serotonergní systémy
antidepresiva druhé generace: strukturně a mechanismem různorodá skupina léků, které nejsou tricyklickými látkami ani inhibitory monoaminooxidázy. zdá se, že klinicky nejdůležitější z nich působí selektivně na serotonergní systémy, zejména inhibicí zpětného vychytávání serotoninu
antidepresiva tricyklická: látky, které obsahují cyklickou část tvořenou třemi kruhy a používají se při léčbě deprese. tyto léky blokují vychytávání noradrenalinu a serotoninu do axonálních zakončení a mohou blokovat některé podtypy serotoninových, adrenergních a histaminových receptorů. mechanismus jejich antidepresivních účinků však není jasný, protože terapeutické účinky se obvykle projevují až po několika týdnech a mohou odrážet kompenzační změny v centrálním nervovém systému
antidiskriminační politika: politiky, které zefektivňují ochranu před diskriminací, a to zejména diskriminací na základě rasy, etnického původu, národnosti, pohlaví, sexuální orientace, věku, zdravotního postižení, náboženského vyznání, víry či světového názoru a napomáhají dosahování rovnosti
antidiuretika: látky, které regulují vylučování moči, zejména oktapeptidové vasopresiny
antidyskinetické látky: léky používané při léčbě poruch pohybu. většina z nich působí centrálně na dopaminergní nebo cholinergní systémy. mezi klinicky nejdůležitější patří léky používané k léčbě parkinsonovy choroby a tardivní dyskineze
antiemetika: látky tlumící zvracení (vomitus). užívají se např. při nevolnosti z cestování (kinetóze), závrati a nevolnosti při onemocnění vnitřního ucha a nervového systému, při zvracení způsobeném jinými léky (např. cytostatiky). k a. patří některá antihistaminika a psychofarmaka, prokinetikum metoklopramid, látky inhibující 5-ht3 receptory pro serotonin (setrony), syntetické kannabinoidy (dronabinol) aj. (cit. velký lékařský slovník online, 2017 http://lekarske.slovniky.cz)
antifibrinolytika: látky, které zabraňují fibrinolýze nebo lýze krevní sraženiny nebo trombu. je známo několik endogenních antiplasminů. tyto léky se užívají při těžkém krvácení a dalších poruchách koagulace
antifibrotické látky: tyto látky se používají ke snížení fibrózy postihující orgány a ke snížení tvorby jizevnatých tkání, například u pacientů se sklerodermií
antiflogistika: látky, které snižují nebo potlačují zánět
antiflogistika nesteroidní: nesteroidní protizánětlivé látky. kromě protizánětlivých účinků mají analgetické a antipyretické účinky a inhibují krevní destičky. působí tak, že blokují syntézu prostaglandinů inhibicí cyklooxygenázy, která přeměňuje kyselinu arachidonovou na cyklické endoperoxidy, prekurzory prostaglandinů. inhibice syntézy prostaglandinů je příčinou analgetického, antipyretického a destičky inhibujícího účinku těchto látek; k jejich protizánětlivým účinkům mohou přispívat i jiné mechanismy
antifosfolipidové protilátky: autoprotilátky namířené proti fosfolipidům. tyto protilátky se charakteristicky nacházejí u pacientů s určitými autoimunitními onemocněními (např. systémový lupus erythematosus a antifosfolipidový syndrom), některými neautoimunitními onemocněními a také u zdravých jedinců
antifosfolipidový syndrom: přítomnost protilátek proti fosfolipidům (antifosfolipidové protilátky). stav je spojený s různými nemocemi, prokazatelně s lupus erythematodes a dalšími nemocemi pojivových tkání, s trombopenií, s arteriální a venózní trombózou. může způsobit spontánní potrat. bývají značně zvýšené hladiny antikardiolipinových protilátek a lupusového inhibičního faktoru koagulace
antifungální látky: látky, které ničí houby potlačením jejich růstu a reprodukce. narozdíl od průmyslových fungicidů působí proti plísním přítomným v lidských nebo zvířecích tkáních
antigen CA-125: sacharidový antigen, který se vyskytuje v nádorech vaječníků, prsu, ledvin a gastrointestinálního traktu, ale i v normální tkáni. i když je spojen s nádory, není nádorově specifický a možná má ochrannou funkci vůči částicím a infekčním agens na površích sliznic
antigen CA-19-9: molekula ca 19-9 odpovídá determinantě krevních skupin sialyl lewis a. vyskytuje se u mnoha adenokarcinomů trávicího traktu, zejména nádorů pankreatu
antigen CD146: buněčná adhezní molekula z nadrodiny imunoglobulinů je exprimována endoteliálními buňkami, kde stabilizuje mezibuněčné spoje. je také vysoce exprimována melanomovými nádorovými buňkami a může usnadnit jejich metastázu
antigen CD163: scavengerový receptor, který se podílí na vyčištění hapto-hemoglobinového komplexu po hemolýze červených krvinek za pomoci makrofágů. také chrání tkáň před hemoglobinem zprostředkovaným oxidačním stresem
antigen CD24: gpi-vázaný buněčný adhezní protein, který byl původně identifikovaný jako tepelně stabilní antigen u myší. zprostředkovává antigen-dependentní aktivaci a proliferaci b-buněk. podílí se také na tvorbě metastáz a je vysoce exprimován u mnoha nádorů
antigen CD33: lektin vázající kyselinu sialovou o velikosti 67 kda, který je specifický pro myeloidní buňky a prekurzorové buňky monocytů a makrofágů. tento protein je nejmenším podtypem siglec a obsahuje jednu imunoglobulinovou doménu c2. může hrát roli v intracelulární signalizaci prostřednictvím interakce s tyrozinfosfatázou shp-1 a shp-2
antigen CD52: malý, gpi-vázaný glykoprotein exprimovaný na povrchu normálních a maligních b-buněk, t-buněk, monocytů, makrofágů, nk-buněk a granulocytů. je hustě a bez modulace exprimován v mnoha maligních nádorech z t-buněk, a proto je cílem protilátkových terapií (např. pomocí alemtuzumabu)
antigen CD56: izoforma ncam (molekuly nervové buněčné adheze) o velikosti 140 kda, která obsahuje transmembránovou doménu a krátký cytoplazmatický konec. je exprimována všemi lymfocyty, které zprostředkovávají cytotoxicitu nezávislou na mhc, a je přítomna u některých nervových tkání a nádorů
antigen CD83: glykoprotein z nadrodiny imunoglobulinů, který je primárně exprimován na povrchu dendritických buněk. předpokládá se, že hraje roli v prezentaci antigenu a mezibuněčné komunikaci po aktivaci lymfocytů
antigen CTLA-4: inhibiční receptor t-buněk, který je úzce spřízněn s antigenem cd28. je specifický pro antigen cd80 a antigen cd86 a působí jako negativní regulátor funkce periferních t-buněk. předpokládá se, že antigen ctla-4 hraje roli při navozování periferní tolerance
antigen Ki-1: člen nadrodiny receptorů faktorů nádorové nekrózy, který může hrát roli v regulaci nf-kappa b a apoptózy. nachází se na aktivovaných t-lymfocytech, b-lymfocytech, neutrofilech, eozinofilech, mastocytech a nk-buněk. pro nadměrnou expresi u hematopoetických malignit se antigen ki-1 klinicky využívá jako biologický nádorový marker. k signalizaci receptoru dochází při jeho asociaci s faktory asociovanými s receptory tnf
antigen Ki-67: marker buněčného cyklu a nádorového růstu, který lze snadno detekovat pomocí imunohistochemických metod. ki-67 je jaderný antigen přítomný pouze v jádrech proliferujících buněk
antigen Ku: atp-dependentní dna-helikáza, která se přednostně váže na jednořetězcovou dna. je to heterodimer skládající se z podjednotek o molekulové hmotnosti 80 kda (xrcc5) a 70 kda (xrcc6). působí s dna-ligázou iv při opravě dvouřetězcových zlomů dna a při v(d)j rekombinaci
antigen Lewis X: trisacharidový antigen exprimovaný na glykolipidech a mnoha membránových glykoproteinech. v krvi se antigen nachází na povrchu neutrofilů, eozinofilů a monocytů. kromě toho je tento antigen stádiově specifický embryonální antigen
antigen SS-B: jaderné autoantigeny zapojené do ochrany vznikající rna. jsou cílem autoprotilátek u pacientů se sjögrenovým syndromem
antigen prezentující buňky: heterogenní skupina imunokompetentních buněk, která zprostředkovává buněčnou imunitní odpověď organismu zpracováváním a předkládáním antigenů t-buňkám. tradiční buňky předkládající antigen zahrnují makrofágy, dendritické buňky, langerhansovy buňky a b-lymfocyty. dendritické buňky folikulární nejsou tradičními buňkami předkládajícími antigen, ale mají na svém povrchu antigen ve formě imunokomplexu (antigen-protilátka komplex) tak, aby byl rozpoznán b- buňkami, a proto jsou některými autory považovány za tento typ buněk
antigen sialyl-Lewis-X: sialylovaná verze antigenu lewis x, exprimovaná na povrchu buněk. je ligandem pro selektiny
antigenní drift a shift: variace v populaci antigenů, které jsou výsledkem menších, postupných mutací (antigenní drift) nebo náhlých a zásadních mutací (antigenní shift). postupná akumulace menších mutací (antigenní drift) si může vyžádat vývoj nové vakcíny (např. sezónních vakcín proti chřipce). antigenní shift je naproti tomu méně obvyklý, ale může vést ke vzniku nových subtypů nebo kmenů, které mohou vyvolat pandemii (např. pandemie h1n1 v letech 2009 a 2018 a pandemie covid-19). důvodem vzniku pandemie je v takovém případě chybějící kolektivní imunita vůči nově vzniklému patogenu
antigenní modulace: ztráta detekovatelného antigenu z povrchu buňky po inkubaci s protilátkami. jeden ze způsobů, kterým některé nádory unikají detekci imunitním systémem. antigenní modulace cílových antigenů také snižuje terapeutickou účinnost léčby monoklonálními protilátkami
antigenní specifita receptorů T-buněk: vlastnost t-buněčného receptoru, která umožňuje reagovat s některými antigeny a ne s jinými. specifita je odvozena ze struktury variabilní oblasti receptoru, která má schopnost rozeznávat určité antigeny ve spojení s molekulou hlavního histokompatibilního komplexu
antigenní variace: změna povrchového antigenu mikroorganismů. rozlišujeme dva typy. jedním je jev spojený zejména s viry chřipky, které procházejí spontánní změnou vyvolanou jak pomalým antigenním posunem (driftem), tak náhlým vznikem nových kmenů (antigenní zlom). druhý typ se vyskytuje u určitých parazitů, zejména u trypanozom, prvoků rodu plasmodium a bakterií rodu borrelia, kde dochází ke změně povrchu parazita v těle hostitele (přepínání antigenů), a tím k přežívání parazita
antigeny: látky, které imunitní systém rozpozná a reaguje na ně produkcí protilátek. obvykle bílkovinné povahy
antigeny B7: rodina proteinů buněčného povrchu, které se nacházejí na buňkách produkujících antigeny. antigeny b7 jsou ligandy pro specifické podtypy receptorů na povrchu t-buněk. působí imunomodulačně tím, že stimulují nebo inhibují proces aktivace t-buněk
antigeny CD1: glykoproteiny exprimované na povrchu kortikálních thymocytů, některých dendritických buněk a b-buněk. jejich struktura je podobná jako u mhc třídy i a předpokládá se, že rovněž jejich funkce je podobná. antigeny cd1 jsou vysoce specifickými markery pro lidské langerhansovy buňky
antigeny CD13: metaloproteázy vázající zinek, které patří mezi integrální membránové metaloproteázy typu ii. jsou exprimovány granulocyty, monocyty a jejich prekurzory, ale také různými nehematopoetickými buňkami. uvolňují n-koncovou aminokyselinu z peptidu, amidu nebo arylamidu
antigeny CD164: sialomucinový protein, který funguje jako molekula buněčné adheze. je negativním regulátorem některých typů hematopoetických kmenových buněk
antigeny CD18: beta-řetězce membránových glykoproteinů, které jsou nekovalentně spojeny se specifickými alfa-řetězci leukocytárních adhezních molekul rodiny cd11 (receptory leukocytové adheze). defekt genu kódujícího cd18 vyvolává syndrom lad
antigeny CD19: diferenciační antigeny exprimované na povrchu b-lymfocytů a b-buněčných prekurzorů. podílejí se na regulaci proliferace b-buněk
antigeny CD1d: protein podobný hlavnímu histokompatibilnímu komplexu třídy i, který obsahuje imunoglobulinovou doménu c1. hraje jedinečnou roli v prezentaci lipidových antigenů nkt-buňkám
antigeny CD2: glykoproteiny z nadrodiny imunoglobulinů, které se účastní adheze a aktivace t-buněk. jsou exprimovány na většině periferních t-lymfocytů, přirozených zabíječských buněk a thymocytů. fungují jako koreceptory nebo pomocné molekuly komplexu receptorů t-buněk
antigeny CD20: neglykosylované fosfoproteiny exprimované pouze na b-buňkách. jsou regulátory transmembránové vodivosti ca2+ a předpokládá se, že hrají roli v aktivaci a proliferaci b-buněk
antigeny CD27: člen nadrodiny receptorů pro tumor nekrotizující faktory, který se nachází na většině t-lymfocytů. aktivace tohoto receptoru antigenem cd70 vede ke zvýšené proliferaci cd4-pozitivních t-lymfocytů a cd8-pozitivních t-lymfocytů. signalizace pomocí tohoto aktivovaného receptoru probíhá prostřednictvím jeho propojení s faktory asociovanými s receptory tnf
antigeny CD273: kostimulační antigen b7, který je specifický pro t-buněčné antigeny cd279. je blízce příbuzný antigenu cd274, jeho exprese je však omezena na dendritické buňky a aktivované makrofágy
antigeny CD274: inhibiční antigen b7, který obsahuje imunoglobulinové domény v a c2. je specifický pro t-buněčný ligand pd-1 a vysílá negativní signály, které kontrolují a inhibují odpovědi t-buněk. na nádorových buňkách se vyskytuje ve vyšších hladinách, než je obvyklé, což naznačuje jeho potenciální roli v úniku nádorů před imunitním systémem
antigeny CD275: antigen b7, který se specificky váže na antigeny cd278 na t-buňkách. poskytuje kostimulační signál pro proliferaci t-buněk a sekreci cytokinů
antigeny CD278: kostimulační receptor, který je specifický pro antigeny cd275. tento receptor je spojen s různými imunologickými účinky, včetně zvýšené syntézy interleukinu 10 v regulačních t-lymfocytech a indukce periferní tolerance
antigeny CD279: inhibiční receptor t-lymfocytů, který je specifický pro antigen cd274 a antigeny cd273. signalizace receptorem omezuje proliferaci t-buněk a syntézu interferonu gama. receptor může také hrát zásadní roli v regulační dráze, která indukuje periferní toleranci
antigeny CD28: kostimulační receptory t-lymfocytů, které jsou specifické pro antigen cd80 a antigen cd86. aktivace těchto receptorů vede ke zvýšené proliferaci t-buněk, tvorbě cytokinů a podpoře přežívání t-buněk
antigeny CD3: komplex alespoň pěti membránově vázaných polypeptidů ve zralých t-lymfocytech, které jsou nekovalentně spojeny vzájemně mezi sebou a také s receptorem t-buněk (receptory antigenů t-buněk). cd3 komplex zahrnuje gama, delta, epsilon, zeta a eta řetězce (podjednotky). když se antigen naváže na receptor t-buněk, komplex cd3 převede aktivační signály do cytoplazmy t-buňky. gama a delta řetězce (podjednotky) cd3 komplexu jsou oddělené od gama/delta řetězců t-buněčného receptoru (receptory antigenů t-buněk gama-delta)
antigeny CD31: molekula buněčné adheze složená z řady domén podobných imunoglobulinu a exprimovaná prakticky na všech monocytech, krevních destičkách a granulocytech. je vysoce exprimována na endoteliálních buňkách a koncentruje se na spojích mezi nimi. je nezbytná pro transendoteliální migraci leukocytů a pro odstraňování apoptotických buněk fagocyty
antigeny CD34: glykoproteiny nacházející se na nezralých hematopoetických a endoteliálních buňkách. jsou to dosud jediné molekuly, jejichž exprese v krevním systému je omezena na malý počet prekurzorových buněk v kostní dřeni
antigeny CD38: bifunkční enzym, který katalyzuje syntézu a hydrolýzu cyklické adp-ribózy (cadpr) z nad+ na adp-ribózu. jedná se o molekulu na povrchu buňky, která je exprimována převážně na lymfoidních a myeloidních buňkách
antigeny CD4: 55-kda antigeny nalezené na pomocných-indukujících t-lymfocytech a na řadě dalších typů imunitních buněk. jsou členy imunoglobulinové supergenové rodiny a jsou zapojeny jako asociativní rozpoznávací prvky v imunitní odpovědi hlavního histokompatibilního komplexu třídy ii. definují podskupinu pomocných t-lymfocytů. antigeny t4 také slouží jako receptory interleukinu-15 a vážou se na receptory hiv (přímo na hiv obalový protein gp120)
antigeny CD40: členové nadrodiny receptorů tumor-nekrotizujících faktorů se specificitou pro ligand cd40. nacházejí se na zralých b-lymfocytech, některých epiteliálních buňkách a lymfoidních dendritických buňkách. důkazy naznačují, že aktivace b-buněk závislá na cd40 je důležitá pro tvorbu paměťových b-buněk v zárodečných centrech. mutace v genu pro antigen cd40 vedou k syndromu imunodeficience s hyper igm typu 3. k signalizaci receptoru dochází prostřednictvím jeho spojení s faktory asociovanými s receptory tnf
antigeny CD45: vysokomolekulární glykoproteiny jedinečně exprimované na povrchu leukocytů a jejich progenitorů. obsahují dvě fibronektinové domény typu iii a mají cytoplazmatickou tyrosinfosfatázovou aktivitu, která hraje roli v intracelulární signalizaci receptorů buněčného povrchu. společné antigeny leukocytů se vyskytují jako mnohočetné izoformy, které jsou výsledkem alternativního sestřihu mrna a rozdílného využití tří exonů
antigeny CD5: glykoproteiny exprimované na všech zralých t-buňkách, thymocytech a podskupině zralých b-buněk. protilátky specifické pro cd5 mohou zvýšit aktivaci t-buněk zprostředkovanou receptorem t-buněk. molekula cd72 specifická pro b-buňky je přirozeným ligandem pro cd5
antigeny CD57: oligosacharidové antigenní determinanty, které se nacházejí hlavně na nk buňkách a t buňkách. ve vysokém množství jsou exprimovány v terminálně diferencovaných nebo senescentních buňkách se sníženou proliferační schopností; jejich úloha v imunitní odpovědi je však málo známá
antigeny CD7: diferenciační antigeny exprimované na povrchu pluripotentních hematopoetických buněk, většiny lidských thymocytů a hlavní podskupiny t-lymfocytů periferní krve. podílejí se na integrinem zprostředkované buněčné adhezi a působí jako signální receptory na t-buňkách
antigeny CD8: diferenciační antigeny nacházející se na thymocytech a na cytotoxických a supresorových t-lymfocytech. antigeny t8 jsou členy imunoglobulinové supergenové rodiny a jsou asociativními rozpoznávacími prvky interakcí mhc (hlavního histokompatibilního komplexu) třídy i
antigeny CD80: kostimulační membránový glykoproteinový ligand, který obsahuje imunoglobulinovou doménu v2 a c2 a je exprimován buňkami prezentujícími antigen. s vysokou specifitou se váže na antigen ctla-4 a s nízkou specifitou na antigen cd28. interakce cd80 s antigenem cd28 poskytuje kostimulační signál pro t-lymfocyty, zatímco jeho interakce s antigenem ctla-4 může hrát roli při navození periferní tolerance
antigeny CD86: kostimulační glykoproteinový ligand, který obsahuje imunoglobulinové domény c2 a v. je exprimován buňkami prezentujícími antigen. s vysokou specifitou se váže na antigen cd28 a s nízkou specifitou na antigen ctla-4. interakce cd86 s antigenem cd28 poskytuje stimulační signál t-lymfocytům, zatímco jeho interakce s antigenem ctla-4 může hrát roli při navození periferní tolerance
antigeny HLA-E: lidské histokompatibilní antigeny (hla) třídy i kódované geny na lokusu e, na chromozomu 6. vážou omezenou podskupinu peptidů odvozených od vedoucích peptidů jiných molekul třídy i. podílejí se především na snížení cytolytické aktivity nk buněk a omezení nekanonických cd8-pozitivních t-lymfocytů
antigeny Ly: skupina lymfocytárních povrchových antigenů nacházejících se na myších lymfocytech. specifické ly-antigeny jsou užitečnými markery pro rozlišení subpopulací lymfocytů
antigeny T-independentní: antigeny, které mohou stimulovat b lymfocyty (b buňky) přímo, bez spolupráce t lymfocytů
antigeny Thy-1: skupina povrchových diferenciačních antigenů, které byly objeveny jako jedny z prvních na thymocytech a t-lymfocytech. původně byly identifikovány u myší, ale vyskytují se i u jiných druhů včetně člověka. jsou exprimovány na mozkových neuronech a dalších buňkách
antigeny bakteriální: látky vytvořené bakteriemi, mají antigenní aktivitu
antigeny diferenciační B-lymfocytární: membránové antigeny spojené s maturačními stádii b-lymfocytů, často exprimované v nádorech b-buněčného původu
antigeny diferenciační myelomonocytární: povrchové antigeny exprimované během diferenciace na myeloidních buňkách řady granulocytů, monocytů a histiocytů. analýza jejich reaktivity u normálních a maligních myelomonocytárních buněk je užitečná při identifikaci a klasifikaci lidských leukemií a lymfomů
antigeny fungální: látky plísňového původu, které mají antigenní aktivitu
antigeny helmintové: jakákoli část nebo derivát helmintů, které vyvolávají imunitní reakci. nejčastěji pozorovanými antigeny helmint jsou schistosomy
antigeny heterofilní: antigeny stimulující tvorbu protilátek, které mohou křížově reagovat. vyskytují se u fylogeneticky nepříbuzných druhů
antigeny jaderné: imunologicky detekovatelné látky nalezené v buněčném jádře. // extrahovatelné nukleární antigeny jsou antigeny buněčného jádra, proti nimž byly zjištěny autoprotilátky. (cit. velký lékařský slovník online, 2019 http://lekarske.slovniky.cz/)
antigeny krevních skupin: sady antigenů buněčného povrchu lokalizovaných na krevních buňkách. obvykle se jedná o membránové glykoproteiny nebo glykolipidy, které jsou antigenně odlišeny svými uhlovodíkovými skupinami
antigeny nádorové: proteiny, glykoproteinové nebo lipoproteinové části na povrchu nádorových buněk, které jsou obvykle identifikovány monoklonálními protilátkami. mnohé z nich jsou buď embryonálního nebo virového původu
antigeny povrchové: antigeny na povrchu buněk, včetně infekčních nebo cizích buněk nebo virů. obvykle se jedná o skupiny obsahující proteiny na buněčných membránách nebo stěnách a mohou být izolovány
antigeny protozoální: jakákoli část nebo derivát jakéhokoli prvoka, které vyvolávají imunitu; v současnosti se nejčastěji setkáváme s malárií (plasmodium) a trypanosomovými antigeny
antigeny rostlinné: látky nacházející se v rostlinách, které mají antigenní aktivitu
antigeny roztočů domácího prachu: antigeny roztočů domácího prachu (dermatophagoides), zejména d. farinae a d. pteronyssinus. jsou to proteiny, které se nacházejí ve výkalech a výměšcích roztočů, které mohou způsobovat astma a další alergická onemocnění, jako je celoroční alergická rýma a atopická dermatitida. bylo určeno více než 11 skupin dermatofagoidových alergenů. alergeny skupiny i, jako je der f i a der p i z výše uvedených dvou druhů, patří mezi nejsilnější roztočové imunogeny u lidí
antigeny sacharidové asociované s nádorem: sacharidové antigeny exprimované maligní tkání. jsou užitečné jako nádorové markery a jsou měřeny v séru pomocí radioimunoanalýzy využívající monoklonální protilátky
antigeny transformující polyomavirové: polyomavirové antigeny, které způsobují infekci a buněčnou transformaci. velký t-antigen je nezbytný pro zahájení syntézy virové dna, potlačení transkripce časné oblasti a ve spojení se středním t-antigenem je zodpovědný za transformaci primárních buněk. malý t-antigen je nezbytný pro dokončení produktivního infekčního cyklu
antigeny virové nádorové: proteiny rozpoznávané protilátkami ze séra zvířat s nádorovým onemocněním vyvolaným viry. tyto proteiny jsou pravděpodobně kódovány nukleovými kyselinami týchž virů, které způsobily nádorovou transformaci
antiglaukomatika: přípravky používané k zachování zrakových funkcí. snižují nitrooční tlak působením na komorovou vodu
antiglykační látky: sloučeniny, které snižují neenzymatickou glykaci proteinů, lipidů a nukleových kyselin a tím snižují tvorbu konečných produktů pokročilé glykace
antihistaminika: léky, které se vážou na histaminové receptory, ale neaktivují je, čímž blokují působení histaminu nebo agonistů histaminu. klasická antihistaminika blokují pouze histaminové receptory h1
antihyperkalemika: sloučeniny používané ke snížení nadměrné hladiny draslíku v těle
antihypertenziva: léky proti vysokému krevnímu tlaku (hypertenzi). několik skupin léků s rozdílným způsobem účinku, mnohdy se užívají v kombinaci. patří k nim diuretika, betablokátory, inihibitory angiotensin konvertující enzymu (iace), antagonisté angiotensinu, blokátory kalciového kanálu, agonisté imidazolinových receptorů, ev. vazodilatancia a další. strategie léčby závisí na tíži hypertenze, věku, dalších komplikacích. (cit. velký lékařský slovník online, 2020 http://lekarske.slovniky.cz/)
antiinfekční látky: látky zabraňující infekcím nebo organismům v dalším šíření nebo ničící infekční činitele s cílem zabránit šíření nákazy
antiinfekční látky lokální: látky používané u lidí i zvířat, které ničí škodlivé mikroorganismy nebo inhibují jejich aktivitu. odlišují se od dezinficiencií (dezinfekčních prostředků), které se používají na neživých objektech
antiinfekční látky močové: látky schopné zabíjet původce infekce močových cest nebo bránit jejich šíření
antikarcinogenní látky: látky které snižují četnost nebo rozsah spontánního nebo indukovaného nádoru nezávisle na použitém mechanismu
antikoagulační přemostění: perioperační přemosťující terapie u pacientů s vysokým rizikem tromboembolických příhod a rizikem krvácení
antikodon: trojice nukleotidů vtrna komplementární ke kodonu na mrna. (cit. velký lékařský slovník online, 2018 http://lekarske.slovniky.cz/)
antikoncepce: prevence početí dočasným nebo trvalým blokováním plodnosti (sterilizace). mezi běžné prostředky reverzibilní antikoncepce patří metody přirozeného plánování rodičovství, antikoncepční látky nebo antikoncepční prostředky
antikoncepce bariérová: metody antikoncepce, které používají fyzikální, chemické nebo biologické prostředky, aby zabránily spermiím v dosažení oplodnitelného vajíčka
antikoncepce imunologická: antikoncepční metody založené na imunologických procesech a technikách, např. použití antikoncepčních vakcín
antikoncepční chování: sexuální chování jedinců používajících antikoncepční prostředky
antikoncepční prostředky: zařízení, která snižují pravděpodobnost početí nebo mu zabraňují
antikoncepční prostředky mužské: antikoncepční prostředky pro muže
antikoncepční prostředky ženské: antikoncepční prostředky užívané ženami
antikoncepční vakcíny: vakcíny nebo kandidátské vakcíny používané k prevenci početí
antikonvulziva: léky užívané k prevenci záchvatů a křečí a kontrole jejich závažnosti
antilopy: dříve se jako antilopy označovali všichni zástupci čeledi turovití s výjimkou turů, ovcí a koz. v současné době jsou turovití členěni na několik podčeledí, z nichž antilopy tvoří hned několik. souhrnný název antilopy je tedy spíše věcí tradice, než skutečné označení nějaké taxonomické skupiny. (upraveno podle wikipedie 2019 http://www.cs.wikipedia.org/)
antilymfocytární sérum: sérum obsahující gama-globuliny, které jsou protilátkami proti lymfocytárním antigenům. používá se jako test histokompatibility a terapeuticky při transplantacích
antimacrophage globulin: if term is used therapeutically do not use subheading /ther use; enter term without subheading and add immunization, passive;
antimalarika: látky působící proti plasmodiím vyvolávajícím malárii; používají se k její léčbě, ev. profylaxi. klasickým aantimalarikem je alkaloid z kůry chinovníku, chinin, obv. se používají syntetické preparáty (deriváty heterocyklického akridinu nebo chinolinu, deriváty biguanilu). k antimalarikům patří chlorochin, meflochin, primachin, artemether, artemisin, artesunat, atovaquon, halofantrin, proguanil. některá se užívají u dalších protozoárních infekcí, ev. u některých revmatických chorob. (uprav. podle: velký lékařský slovník online, 2023 http://lekarske.slovniky.cz/)
antimanika: přípravky, které se používají k léčbě bipolárních poruch nebo mánií spojených s jinými afektivními poruchami
antimetabolity: látky zasahující do metabolismu (konkrétních přirozených sloučenin). účinkují na základě podobnosti s těmito sloučeninami, vlivem níž je vytlačují (např. z enzymů) a způsobují tak jejich nedostatek, popř. vedou k syntéze nefunkčního produktu. léčebně se využívají a. nukleotidů a listové kyseliny (antifolika), které tlumí buněčný růst (některá cytostatika), a sulfonamidy narušující metabolismus bakterií. (cit. velký lékařský slovník online, 2020 http://lekarske.slovniky.cz/)
antimikrobiální peptidy: malé peptidy, které hrají důležitou roli v rané vrozené a indukované imunitní obraně proti napadajícím mikrobům. většina z nich má kladné celkové náboje a jsou označovány jako kationtové antimikrobiální peptidy
antimitotika: látky, které zastavují buňky v mitóze, zejména modulátory tubulinu. antimitotika - inhibitory mitózy. skupina látek, které zabraňují dělení buňky, zejm. inhibicí mitotického vřeténka vřeténkové jedy, např. kolchicin. k a. patří rovněž některá cytostatika vinblastin, vinkristin. velký lék slovník
antimon: polokovový prvek, který má chemickou značku sb (stibium), atomové číslo 51 a atomovou hmotnost 121.75. slouží jako součást různých slitin, používá se ve výrobě elektronických prvků, barviv a keramických materiálů. je toxický a dráždí pokožku a sliznice
antimutagenní látky: z biologického hlediska jde o látky snižující účinnost mutagenů a rychlost spontánních mutací. (cit. velký lékařský slovník online, 2017 http://lekarske.slovniky.cz)
antimycin A: antibiotická látka produkovaná druhem streptomyces. inhibuje mitochondriální dýchání a může vyčerpat buněčné hladiny atp. antimycin a1 byl používán jako fungicid, insekticid a miticid
antimülleriánský hormon: glykoprotein, který způsobuje regresi müllerových vývodů. produkují ho sertoliho buňky varlat. v nepřítomnosti tohoto hormonu se müllerovy vývody vyvinou do struktur ženského reprodukčního traktu. u mužů mají defekty tohoto hormonu za následek přetrvávající müllerův kanálek, formu mužského pseudohermafroditismu
antinematodní látky: látky používané k léčbě nebo regulaci napadení háďátky. používají se také ve veterinární praxi
antioxidancia: látka, jejíž molekuly omezují aktivitu kyslíkových radikálů - snižují pravděpodobnost jejich vzniku nebo je převádějí do méně reaktivních nebo nereaktivních stavů. tím omezují proces oxidace v organismu nebo směsích, kde se vyskytují. (upraveno podle wikipedie 2020 http://www.cs.wikipedia.org/)
antioxidační responzivní elementy: nukleotidové sekvence, které se vyskytují v promotorových oblastech genů stres-responzivních a cytoprotektivních proteinů (např. genů pro antioxidační enzymy a enzymy metabolické detoxikace fáze ii). během indukce těchto genů se k těmto elementům vážou transkripční faktory obsahující faktor 2 související s nf-e2
antipain: oligopeptid produkovaný různými bakteriemi, který působí jako inhibitor proteázy
antiparazitární látky: léky používané k léčbě nebo prevenci parazitárních infekcí
antiparkinsonika: přípravky používané při léčbě parkinsonovy choroby. nejčastěji používané léky působí na dopaminergní systém ve striatu a bazálních gangliích nebo jsou centrálně působícími muskarinovými antagonisty
antiperspiranty: látky, které se nanášejí na pokožku, aby omezily pocení nebo zabránily nadměrnému pocení (hyperhidróza)
antiplatyhelmintické látky: přípravky používané k léčbě nákazy tasemnicemi, motolicemi nebo jinými ploštěnci u člověka nebo zvířat
antiprotozoální látky: léčiva působící proti prvokům (protozoa), tj. zejm. proti malárii (antimalarika), toxoplasmóze, pneumocystóze. (cit. velký lékařský slovník online, 2019 http://lekarske.slovniky.cz/)
antipruritika: látky, většinou s místním užitím, které ulehčují při svědění (pruritu)
antipsychotika: skupina léků užívaných k léčbě psychóz, tj. schizofrenie a okruhu depresivních poruch. termínu se dnes dává přednost před dříve běžnějším názvem neuroleptika, zejm. s rozdělením skupiny na typická a. (též klasická nebo 1. generace zahrnující zejm. fenothiaziny, thioxantheny a butyrofenony) a novější atypická a. působící s vyšší selektivitou na serotoninové a dopaminové receptory a vykazující celkově menší výskyt vedlejších účinků provázejících starší a. (extrapyramidové projevy, hyperprolaktinemie). prvním atypickým a. byl klozapin (který je přes riziko agranulocytózy dodnes hlavním lékem farmakorezistentní schizofrenie), dalšími jsou olanzapin, risperidon, quetiapin, ziprasidon, aripiprazol, paliperidon či amisulprid (zatím schválen pouze v evropě). (cit. velký lékařský slovník online, 2017 http://lekarske.slovniky.cz)
antipyretika: léky, které se užívají ke snížení tělesné teploty při horečce
antirasismus: přesvědčení, akce nebo cíle a zásady, které se staví proti rasismu nebo diskriminaci založené na rase
antirenální glomerulonefritida: autoimunitní onemocnění ledvin a plic. je charakterizované přítomností cirkulujících autoprotilátek proti epitopům v nekolagenních doménách kolagenu iv v bazální membráně glomerulů ledvin a plicních alveolů. následně dochází k destrukci těchto bazálních membrán. mezi klinické projevy patří plicní alveolární hemoragie a glomerulonefritida
antireticular cytotoxic serum: was heading 1963-95; use antireticular cytotoxic serum (nm) to search antireticular cytotoxic serum 1980-95, use immune sera to search antireticular cytotoxic serum 1966-79; an obsolete term for an antiserum produced by immunizing horses with human spleen and bone marrow cells; it is said to have a stimulating effect on the reticuloendothelial system in small doses and a cytotoxic effect in large doses
antiretrovirové látky: látky používané k léčbě retrovirových infekcí
antirevmatika: léky proti revmatickým chorobám. patří sem zejm. skupina tzv. nesteroidních a. (zkr. nsa, nsaids), která se používají u většiny kloubních onemocnění a která mají i analgetický účinek. k nejznámějším patří salicyláty, indomethacin, ibuprofen, diklofenak, piroxikam. při závažnějším postižení se v léčbě uplatňují i soli zlata, antimalarika, kortikoidy (steroidy, na rozdíl od nesteroidních látek), imunosupresivní léky (metotrexát, adalimumab) a další. (cit. velký lékařský slovník online, 2017 http://lekarske.slovniky.cz)
antisense DNA: dna, která je komplementární k sense vláknu. (sense řetězec má stejnou sekvenci jako transkript mrna. antisense řetězec je templátem pro syntézu mrna.) syntetické antisense dna se používají k hybridizaci s komplementárními sekvencemi v cílových rna nebo dna za účelem ovlivnění fungování specifických genů pro výzkumné nebo terapeutické účely
antisense RNA: molekuly rna, které hybridizují s komplementárními sekvencemi v rna nebo dna a mění tak jejich funkci. endogenní antisense rna fungují pomocí řady mechanismů jako regulátory genové exprese. syntetické antisense rna se používají k ovlivnění fungování specifických genů pro výzkumné nebo terapeutické účely
antisense elementy (genetika): nukleové kyseliny, které hybridizují s komplementárními sekvencemi jiných cílových nukleových kyselin, a tím ovlivňují jejich funkci
antisense oligodeoxyribonukleotidy: krátké fragmenty dna, které se používají ke změně funkce cílových rna nebo dna, s nimiž hybridizují
antisense oligonukleotidy: krátké fragmenty dna nebo rna, které se používají ke změně funkce cílových rna nebo dna, s nimiž hybridizují
antisense oligoribonukleotidy: krátké fragmenty rna, které se používají ke změně funkce cílových rna nebo dna, s nimiž hybridizují